Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/1754/23
Провадження № 3/723/2429/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м.Сторожинець

Суддя Сторожинецького районного суду, Чернiвецької областi Бужора В.Т. розглянувши матеріали, які надійшли вiд відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адмiнiстративної вiдповiдальностi ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 від 23.04.2021 року, не працюючого, за ст. 185-10 ч.2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.04.2023 року о 22 год. 15 хв., на напрямку 738 прикордонного знаку, на відстані 14000 метрів до лінії державного кордону України, що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на території Сторожинецької ОТГ, Чернівецького району Чернівецької області, вище вказаний громадянин був затриманий в складі групи осіб, спільно з гр. ОСОБА_2 гр ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» під час руху в сторону державного кордону України з Румунією за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.

Тобто вчинивши адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

ОСОБА_1 в суд не з`явився. Направив письмові пояснення у яких вину у вчиненому заперечував. Також захисник Гінгуляк В.М. направив заперечення на протокол у справі про адміністративне правопорушення. У поясненнях та запереченні посилаються на те, що ОСОБА_1 22.04.2023 року, приблизно о 22 год. підвозив невідомих йому раніше людей на автомобілі марки Fiat Ulysse у с. Фальків Чернівецького району (колишній Сторожинецький).

Приїхавши на окраїну с. Фальків зазначені особи попросили висадити їх, після чого він проїхав трохи далі, шукаючи місце для розвороту автомобілю та був зупинений працівниками державної прикордонної служби. На їх вимогу зупинився, вийшов з автомобіля, пояснив причину перебування даному місці та пред`явив особисті документи.

Також додав, що будь якої непокори під час затримання у виді намагання утекти, чи іншим чином не виконувати законні вимоги працівник прикордонної служби він не вчиняв. Навпаки, працівники прикордонної служби вимагали розповісти де він висадив пасажирів, при цьому до нього застосовували фізичну силу, а тому вказувати про те, що вчиняв непокору них не має і не могло бути ніяких підстав. Твердження, викладене у протоко щодо затримання його у складі групи осіб не відповідає дійсності, оскільки був зупинений працівниками прикордонної служби і в автомобілі був один.

Крім цього вказують, що підписи у протоколах про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання від 22.04.2023 він не ставив.

Чи мав хтось з осіб, яких вій підвозив до с. Фальків незаконно перетну державний кордон України з республікою Румунія, йому не відомо, так раніше з цими особами він не був знайомий і розмови з цього привожу не було.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення суд дійшов висновку , що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Диспозицією ч. 2 ст. 185-10 КУпАП визначено діяння у виді злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця а працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенітету прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчинене групою осіб.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, а також у сфері громадського порядку. З об`єктивної сторони дане правопорушення, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і держави кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті осіб, мають бути законними та походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їх компетенції Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», де зазначено, що згідно з ст. 245 КУпАП судця при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, тощо.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2003 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18, судам при розгляді справ необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247 і 280 КУпАП.

Виходячи з наведеного вважаю, що сам протокол про адміністративне правопорушення від 22.04.2023 серн ЗхРУ№ 133595 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним і беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви.

За ч.1ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен мас право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і (безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проїм нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення мас що найменше такі права;

-мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту,

-захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучаніиов проти України» рішення від 09.06.2011р., заява №16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом ст.6 Конвенції, у випадку, якщо перегачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 у справі «Михайлова протни України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Відповідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідності З Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, мас право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь - якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення був складений на підставі пояснення начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майора ОСОБА_5 , який пояснив, що о 22 год. 15 хв. під час реалізації інформації ПОРВ з м.д.н.п. Красноїльськ про можливу протиправну діяльність, від прикордонного наряду «Прикордонний патруль» спільно з ПОРВ надійшла доповідь про затримання ними населеного пункту ОСОБА_6 , на напрямку 738 прикордонного знаку, на відстані 14000 м. від лінії державного кордону 4-х громадян України (чоловіки призовного віку, мешканці Чернівецької області).

О 22 год. вибув у прикордонний наряд «Група реагування» з метою доставки затриманих осіб до підрозділу. Проте о 00.30 год. Затриманих доставлено до Сторожинецького відділу НП для проведення слідчих дій, після чого відносно затриманих осіб складено матеріали адміністративної справи за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 вчинили злісну непокору законній вимозі складу прикордонного наряду, а саме намагались утекти, чим порушили п. 7, 10 Положення про прикордонний режим затверджений Постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998, тобто вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

п. 7, І0 Положення про прикордонний режим затверджений Постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 на який йде посилання у поясненні начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майора ОСОБА_5 та у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення ЗхРУ 133595 від 22.04.2023 не є доказом вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, оскільки п. 7 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що «Громадяни України в`їжджають у прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу»

З врахуванням вищевикладеного у своїй сукупності суд дійшов висновку, що провадження у справі необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Керуючись вимогами ст.ст. 185-10 ч.2 КУпАП, суддя-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення

Постанова суду може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

СУДДЯ: