КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №362/3186/23 Головуючий у І інстанції - Сухарева О.В.
апеляційне провадження №33/824/3748/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гуль В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2023 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Судом установлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №050478 від 12 травня 2023 року водій ОСОБА_2 12 травня 2023 року о 17 год. 10 хв. в Київській області на автодорозі М-05 Київ - Одеса 67 км, керуючи автомобілем Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 2.3б, 10.4 ПДР, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, під час здійснення розвороту не надав перевагу у русі автомобілю Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів, в результаті якого їх пошкоджено, завдано матеріальні збитки.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини водія ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки порушення ним вимог ПДР не перебували у прямому причинному зв`язку із ДТП та не були визначальними у цій дорожній пригоді.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 14 липня 2023 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновок експерта №021/23 від 23 травня 2023 року ґрунтується виключно на поясненнях ОСОБА_2 . Експерт Коваль І.М. робить висновок про обмежену оглядовість водія ОСОБА_2 керуючись поясненнями самого ОСОБА_2 .

Матеріали справи, на підставі яких готувався висновок експерта не містять інших належних та допустимих доказів про те, що у ОСОБА_2 була обмежена оглядовість.

Вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки твердженню висновку експерта №021/23 від 23 травня 2023 року, що дії водія автомобіля Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не відповідали технічним вимогам пункту 10.8 частини другою Правил дорожнього руху.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №050478 від 12 травня 2023 року вбачається, що водій ОСОБА_2 12 травня 2023 року о 17 год. 10 хв. в Київській області на автодорозі М-05 Київ - Одеса 67 км, керуючи автомобілем Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 2.3б, 10.4 ПДР, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, під час здійснення розвороту не надав перевагу у русі автомобілю Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів, в результаті якого їх пошкоджено, завдано матеріальні збитки.

Згідно письмових пояснень водія ОСОБА_1 , він, рухаючись на автомобілі Мерседес, д.н.з. НОМЕР_2 , в крайній правій полосі в селі Гребінки Київської області, їхав прямо, коли автомобіль Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи розворот, не пропустив мене, чим спричинив ДТП.

Відповідно до письмових пояснень водія ОСОБА_2 , які він підтвердив і в суді першої інстанції, на той момент на дорозі була велика пробка через аварію, всі машини рухались дуже повільно, йому потрібно було здійснити маневр розвороту із заїздом до відповідного острівця безпеки «карману», у ході якого він пересік дві полоси для руху, машини зупинились і пропускали його, він вже практично перемістився до «карману», але в цей час машина, яка на великий швидкості об`їжджала «пробку» по узбіччю в`їхала в його автомобіль. Сталось ДТП. Вважає, що при здійсненні свого маневру він обґрунтовано розраховував, що по узбіччю не буде ніякого руху машин, тобто, що інші водії будуть дотримуватись ПДР, однак водій ОСОБА_1 порушив ПДР, тому сталася ДТП. Свою вину категорично заперечив.

При цьому, судом також досліджено відеозапис з місця події та висновок експерта за результатами проведення автотехнічного дослідження, що проведено за ініціативою водія ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку експертного дослідження у випадку дотримання водієм ОСОБА_3 вимог п.10.8 ПДР, тобто за умови руху під час виконання маневру розвороту в напрямку виділеної смуги розвороту, він був би так само позбавлений об`єктивної можливості виявити небезпеку для руху у вигляді автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по узбіччю через обмежену оглядовість. Таким чином, водій ОСОБА_2 не мав можливості запобігти ДТП своїми односторонніми діями. Водночас дотримання водієм ОСОБА_1 вимог п.1.10 ПДР в частині визначення поняття «узбіччя», п.101, п.2.3, п.12.1 ПР дозволяли йому запобігти виникненню ДТП своїми односторонніми діями.

В причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходяться дії водія ОСОБА_1 , які не відповідали технічним вимогам п.1.10, 10.1, 2.3б, 12.1 ПДР.

За змістом вимог статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до пункту 2.3б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно пункту 10.4 ПДР України перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, місцевий суд, дослідивши зібрані у справі докази, взявши до уваги експертний висновок, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вини водія ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки порушення ним вимог ПДР не перебували у прямому причинному зв`язку із ДТП та не були визначальними у цій дорожній пригоді.

Навіть при наявності порушень ПДР з боку водія ОСОБА_2 , які зафіксовано у протоколі, враховуючи його рух головною дорогою, визначальним є порушення вимог ПДР саме з боку водія ОСОБА_1 , який рухався по узбіччю і при виїзді на головну дорогу, невірно оцінив дорожню обстановку та не надав перевагу у русі автомобілю ОСОБА_2 .

Доводи апелянта про порушення водієм ОСОБА_2 частини другої пункту 10.8 ПДР України є неспроможними з огляду на наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №050478 від 12 травня 2023 року підставою для складення відносно ОСОБА_2 протоколу за статтею 124 КУпАП стало порушення ним п.п. 2.3б, 10.4 ПДР України.

Суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно КУпАП не повноважний виходити за його межі.

За змістом статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, при цьому суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З урахуванням положень частини першої статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції.

Зважаючи на викладене, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

З огляду на зазначене, належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, матеріали справи не містять.

Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.

Керуючись статтями 284, 289, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гуль