Номер провадження: 33/813/1258/23
Номер справи місцевого суду: 517/80/23
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В.А.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_1 адвоката Пацалової Т.В. на постанову судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.03.2023 року якою,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , фізична особа - підприємець, мешканець АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161-1 КУпАП,

встановив:

оскарженою постановою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з конфіскацією ємностей об`ємом по 200 літрів в кількості 6 одиниць з дизельним пальним, каністру металеву об`ємом 20 літрів з дизельним пальним, каністру пластикову об`ємом 20 літрів з дизельним пальним та автомобіля «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Згідно з оскарженою постановою, 11 лютого 2023 року, близько 14 год. 25 хв., ОСОБА_2 , на околиці дороги по АДРЕСА_2 , здійснював реалізацію дизельного пального в роздріб без державної реєстрації суб`єкта господарювання та без одержання документа дозвільного характеру. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Зазначена постанова була оскаржена ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції, за результатами розгляду якої 23.05.2023 року Одеським апеляційним судом винесено постанову про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , постанову змінено та викладено підстави для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.161-1 КУпАП у відповідності до мотивувальної частини цієї постанови, в іншій частині постанову місцевого суду залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Фрунзівського райсуду Одеської області від 13.03.2023 року, представник власника майна Пацалова Т.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість в частині конфіскації транспортного засобу, який не належить особі, яка притягнута до адміністративного відповідальності та на яку накладено адміністративне стягнення. Апелянт зазначає, що власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_1 , яка не причетна до вчинення адміністративного правопорушення та не була обізнана про протиправні дії особи, яка тимчасово використовувала її автомобіль. Апелянт посилається на те, що 10.02.2023 року, ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням надати її транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_2 для перевезення великогабаритного вантажу, після чого 11.02.2023 року повернув їй автомобіль. Однак, далі, 01.06.2023 року, ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що її транспортний засіб конфісковано на підставі постанови суду від 13.03.2023 року. Апелянт звертає увагу, що справа щодо ОСОБА_2 розглядалась у суді першої та апеляційної інстанцій без участі власника транспортного засобу, а про конфіскацію належного власнику автомобіля остання дізналась після постановлення вище зазначених судових рішень, а тому була позбавлена захистити свої права. Представник власника майна зазначає, що оскаржувана постанова порушує права ОСОБА_1 на законне володіння та користування своїм майном, а згідно зі ст. 29 КУпАП, конфіскованим може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника.

Посилаючись на зазначені доводи, представник власника майна просить постанову суду від 13.03.2023 року змінити, виключивши з її резолютивної частини рішення щодо конфіскації автомобіля «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Крім того, представник власника майна просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, який пропущений з поважних причин, оскільки справа була розглянута за відсутністю та без повідомлення власника автомобіля.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю власника майна та його представника, які будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання смс-повідомлення на вказаний в апеляційній скарзі номер мобільного телефону, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації прав апелянта та його представника на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується обґрунтованості прийняття до розгляду апеляційної скарги представника власника майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ст. 29 КУпАП конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. Конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України.

З огляду на наведене, у разі конфіскації майна, що не належить порушнику, порушується конституційне право особи власника майна, на володіння, користування та розпорядження власним майном та зважаючи на те, що положеннями КУпАП не врегульоване право власника майна оскаржити рішення суду в частині, яка стосується його законних прав та інтересів, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення найближчої галузі права - кримінального процесуального законодавства.

Оскільки постанова апеляційного суду за наслідками розгляду протоколу про адміністративне порушення є остаточним рішенням, тобто по суті має силу вироку у кримінальному провадженні, який набуває статусу остаточного, на думку апеляційного суду, для забезпечення принципів законності та справедливості судового провадження, слід звертатись до положень КПК України, які регулюють порядок оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.9-2 ч.1 ст.393 КПК апеляційну скаргу мають право подати фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію.

Відповідно до оскарженої постанови Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.03.2023 року до ОСОБА_2 , між іншим застосовано адміністративне стягнення у виді конфіскації автомобіля «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , який відповідно до матеріалів справи належить ОСОБА_1 .. Таким чином, остання як самостійно, так і з використанням послуг адвоката, який в даному випадку є представником власника майна, має право на звернення до суду апеляційної інстанції для відновлення свого порушеного права.

За наведених підстав, апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_1 адвоката Пацалової Т.В. є такою, що підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

Що стосується доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена 13.03.2023 року за відсутності власника транспортного засобу, який в судове засідання суду не викликався, відомостей про направлення копії постанови власнику транспортного засобу матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, з метою забезпечення доступу до правосуддя та дотримання права власника майна на справедливий суд, який серед іншого передбачає право на оскарження судового рішення, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови судді районного суду в частині конфіскації транспортного засобу, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показами свідків, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з конфіскацією ємностей об`ємом по 200 літрів в кількості 6 одиниць з дизельним пальним, каністру металеву об`ємом 20 літрів з дизельним пальним, каністру пластикову об`ємом 20 літрів з дизельним пальним та автомобіль «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 .

При цьому, в матеріалах справи про адміністративне правопорушенні наявне свідоцтво серії НОМЕР_4 про реєстрацію транспортного засобу «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , в інтересах якої подана апеляційна скарга.

Апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 , суд першої інстанції не звернув уваги на наявність власника автомобіля, який не є особою, яка притягається до відповідальності в даному провадженні, не викликав вказану особу до суду, та за результатами розгляду справи застосував до вказаного транспортного засобу конфіскацію, що не відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст.29 КУпАП конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. Конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України.

Статтею 29 КУпАП регламентовано, що конфіскувати можна лише предмет, що є особистою власністю порушника, якщо інше не передбачено законодавчими актами.

На думку суду, конфіскація майна, що не належить правопорушнику, за конкретних обставин, які мають місце в даному провадженні, фактично означає покарати власника майна, який відповідно до матеріалів справи не має відношення до вчинення правопорушення і не підлягає адміністративній відповідальності. Тобто, за умови коли за рішенням суду, конфіскований предмет переходить у власність держави з особистої власності особи вина у причетності до правопорушення якої не доведена, таке рішення не можна вважати законним та справедливим, оскільки це порушує розумний та справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна.

В силу ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні ЄСПЛ, від 06.11.2008 року по справі «Ісмаїлов проти Росії», встановлено, що згідно з принципом верховенства права, який закріплений в усіх статтях Конвенції, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, стягнення повинне бути пропорційним, відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам. У випадку, якщо суд дійде висновку, що стягнення у вигляді конфіскації майна не забезпечить балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту права власності конкретної особи, то він має право не накладати таке стягнення навіть у випадку, коли воно передбачене положеннями норми відповідного закону України як обов`язкове.

За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_1 адвоката Пацалової Т.В. в частині необґрунтованого накладення адміністративного стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в тому оскаржена постанова підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.03.2023 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_1 адвоката Пацалової Т.В. задовольнити.

Постанову судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.03.2023 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,визнано винуватим за ч.1 ст.161-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин постанови судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.03.2023 року вказівку про застосування до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адміністративного стягнення у виді конфіскації транспортного засобу «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 .

Транспортний засіб автомобіль «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 повернути власнику або уповноваженій ним особі.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Копію постанови направити на адресу власника автомобіля - ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський