ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/547/23 Справа № 712/8012/23 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Гоменюк О. Ю. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №712/8012/23 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Соснівського районного суду м.Черкаси за апеляційною скаргою останнього, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 серпня 2023 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковувавних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; постановлено стягнути на користь держави судовий збір у сумі 536 гривень 80 коп.

Як встановлено судом першої інстанції, 31.07.2023 о 02 год. 09 хв. в м.Черкаси, вул.Чорновола, 122/41, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi Carisma, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп?яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився при веденні безперервного відеозапису. Вказаними діями водій порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її необгрунтованою та невмотивованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 29.08.2023 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та закрити провадження в даній справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Черкаській області ДПП лейтенантом поліції Гаращенком В.О. при складанні протоколу серії ААД №040371 від 31.07.2023 були порушені вимоги ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки підстав для зупинки транспортного засобу не було.

Незаконні дії вказаного працівника поліції полягали в тому, що він не повідомив причину зупинки транспортного засобу, та не зафіксував її у протоколі про адміністративне правопорушення.

Зазначив, що на початку спілкування з поліцейським він заперечував факт керування транспортним засобом, оскільки на той момент, він був діючим працівником поліції та побоювався відповідальності за порушення комендантської години, яка передбачена внутрішніми документами працівників поліції. Тільки через цю причину він не відразу надав посвідчення водія, а також заперечував факт керування транспортним засобом. Зрозумівши, що працівники поліції підозрюють його у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, на їх пропозицію пройти освідування, він погодився та наполягав пройти огляд в закладі охорони здоров`я, але працівники поліції ігнорували його згоду і безпідставно оформили адміністративні матеріали про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, вважає, що працівники поліції поставились до нього упереджено, і при цьому вони його не відсторонили від керування автомобілем, та не вилучили посвідчення водія.

Звертає увагу на те, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення він самостійно звернувся до ЧОНД та пройшов освідування в межах 2-х годин з моменту встановлення підстав для такого проходження, передбаченого ст.266 КУпАП, і за результатами якого було встановлено діагноз - тверезий.

Апелянт наголосив, що праціниками поліції було порушено встановлений порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння та відсутні докази того, що він відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт послався на вимоги КУпАП, Конституцію України, правову практику ЄСПЛ, інші нормативно-правові акти, повністю викладаючи їх зміст в апеляційній скарзі.

Заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника Сененко К.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі : керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, у відповідності до приписів ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 , викладену в апеляційній скарзі, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №040371 від 31.07.2023; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31.07.2023; рапортом інспектора взводу №2 роти №3 БУПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Гаращенка В.О. від 31.07.2023; довідкою начальника відділу АП УПП в Черкаській області майора поліції Кондратюка О. від 31.07.2023; відеозаписами з нагрудних камер (бодікамер) поліцейських та відеореєстратора службового автомобіля поліції.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не обгрунтував та не вмотивував оскаржену ним постанову, постановив її з порушенням норм матеріального та процесуального права, не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. №1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (зі змінами) (далі Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Так, згідно п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків, складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я є підставою для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції були переглянуті диски з відеозаписом події від

31.07.2023 з яких вбачається, що ОСОБА_1 , 31.07.2023 о 02 год. 09 хв. в м.Черкаси, рухаючись по вул.Чорновола, 122/41 на автомобілі Mitsubishi Carisma, д.н.з. НОМЕР_2 , був зупинений працівниками поліції.

Після зупинки автомобіля з боку водія вийшов ОСОБА_1 та просив працівників поліції виключити камеру, на що останні йому відмовили (clip - 8 02:10:28). При спілкуванні з поліцейськими йому було повідомлено, що він порушує комендантську годину, та задано запитання чому він її порушує, а не спить вдома, на що ОСОБА_1 спочатку відповів, що його дружина захворіла, а після того як його дружина, яка перебувала на передньому пасажирському сидінні, вийшла з автомобіля, ОСОБА_1 разом з останньою почали говорити, що вони приїхали до брата допомогти з племінником, який захворів та до якого приїжджала швидка медична допомога.

На пропозицію працівника поліції надати посвідчення водія ОСОБА_1 постійно вказував, що він не водій, водієм є його дружина, яка і має пред`явити посвідчення водія. Працівник поліції у спілкуванні з ОСОБА_1 встановив у нього наявність ознак алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, і ОСОБА_1 було запропоновано пройти освідування на алкогольне сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», на що останній відповів, що «Драгер» його не влаштовує, відмовився від проходження освідування за допомогою вказаного приладу (clip - 4 02:55:2).

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово працівником поліції було запропоновано пройти освідування в медичному закладі ЧОНД у лікаря нарколога, на що останній відповідав, що якби він був водієм, то він проходив би огляд в медичному закладі, а оскільки він не є водієм - підстав проходити огляд у лікаря нарколога немає, такий огляд проходити він не буде. При, цьому ОСОБА_1 у розмові та постійних суперечках з працівниками поліції на їх пропозицію сісти до автомобіля й поїхати до медичного закладу зазначив, що до службового автомобіля працівників поліції він не сяде, оскільки має ноги, а тому буде добиратися до медичного закладу пішки. Такі дії ОСОБА_1 були розцінені працівниками поліції, як відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння .

Працівниками поліції ОСОБА_1 було роз`яснено, що через відмову пройти освідування на алкогольне сп`яніння, відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпА, та роз`ясненено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП.

Для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився надавати працівнику поліції посвідчення водія (clip - 4 02:59:01).

В подальшому, під час складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 заявив, що він бажає пройти огляд в наркологічному диспансері, однак наголосив, що до поліцейського автомобіля не сяде, а піде пішки до медичного закладу (clip - 5 03:12:32, 03:13:30). На уточнююче запитання працівника поліції, ОСОБА_1 вказав, що «в інтернеті люди кажуть, що до наркодиспансера можна пройти пішки».

Після складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом та поставив свій підпис, надати письмові пояснення ОСОБА_1 не виявив бажання (clip - 7 03:39:40).

З переглянутого відеозапису вбачається, що процедура огляду ОСОБА_1 поліцейськими не була порушена, як на це наголошує апелянт, а йому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою технічного засобу «Драгер», однак у зв`язку з відмовою йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі ЧОНД у лікаря нарколога від якого ОСОБА_1 також відмовився, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що поліцейський правомірно склав протокол за порушення саме п. 2.5 Правил дорожнього руху України, як прописано в «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», з чим погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції порушено порядок огляду його на стан алкогольного сп`яніння та відсутність доказів того, що він відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку апеляційний суд оцінює критично. Оскільки, в матералах справи наявне направлення в медичний заклад на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 2), але проїхати останній до медичного закладу не погодився.

Твердження апелянта про упереджене ставлення щодо нього з боку працівників поліції, незаконні їх дій, є необгрунтованими, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржувалися дії працівників поліції до відповідних державних органів, і з цього питання приймалися будь-які процесуальні рішення. Більш того, слід зазначити, що при довготриваючому спілкуванні ОСОБА_1 з працівниками поліції, йому було роз`яснено, що у разі незгоди його з діями працівників поліції він може оскаржити їх дії (clip - 10 02:48:44, 02:49:34). В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вказав, що він не оскаржував дії працівників поліції, які складали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, однак він має намір їх оскаржити.

Доводи апелянта про те, що він не відмовлявся пройти освідування в медичному закладі, а навпаки наполягав на цьому, є неспроможними, оскільки таке бажання останній висловив вже під час складання протоколу про адміністративне правопорушення і при цьому ставив свої умови його проходження, а саме відмовлявся сідати до службової машини працівників поліції та зазначав, що він сам пішки буде йти до наркодиспансеру, що підтверджується переглянутими дисками з записом події від 31.07.2023 за участі ОСОБА_1 (а.с.5).

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

Доводи апелянта про те, що інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Черкаській області ДПП лейтенантом поліції Гаращенком В.О. при складанні протоколу серії ААД №040371 від 31.07.2023 були порушені вимоги ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки підстав для зупинки транспортного засобу не було, є недоречними, так як транспортний засіб працівниками поліції був зупинений під час дій комендантської години в умовах військового стану, коли пересування автомобілем заборонено.

Твердження апелянта про те, що він самостійно звернувся до ЧОНД та пройшов освідування в межах 2-х годин з моменту встановлення підстав для такого проходження, передбаченого ст.266 КУпАП, і за результатами якого було встановлено діагноз - тверезий, є неспроможними.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше, ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складання висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського (ст.266 КУпАП).

Отже, з врахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що виписка з амбулаторної карти №1434 відносно ОСОБА_1 (а.с.21) є неналежним доказом у справі, оскільки не відповідає вимогам ст.266 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Тому, доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими та спростовуються, як переглянутими апеляційним судом вищевказаними дисками з відеозаписом події від 31.07.2023 за участі ОСОБА_1 , так і іншими матеріалами справи.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, щодо невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі і тих, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, підстав для скасування постанови місцевого суду і закриття провадження по справі щодо правопорушника за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, немає.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника, є розмірним до вчиненого і справедливим.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що постанова Соснівського районного суду м.Черкаси від 29.08.2023 відносно ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка