Справа № 302/533/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
03.10.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Коваленка О. М.

в с т а н о в и в:
Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09 червня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Згідно з постановою, 09.05.2021, приблизно о 21 год 10 хв, у м. Іршава, Закарпатської обл., ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння керував автомобілем марки «Ніссан» д/з.: НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Коваленко О. М. просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. Зазначає, що ОСОБА_1 був відсутній під час розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки на момент розгляду перебував закордоном, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України для виїзду закордон. Вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Стверджує, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, протокол складено на іншу особу, а саме на ОСОБА_2 . Медичний висновок також не можна вважати достовірним доказом у справі, оскільки він оформлений не на ОСОБА_1 , а на іншу особу, освідування якої проведено при візуальному огляді. Постанову просить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення слід поновити, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Коваленка О. М., неявка яких, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи й від них не надходило жодних клопотань про відкладення судового засідання на інший день чи заяв про розгляд справи за їх участі.
Апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження судового рішення необхідно поновити з огляду на таке. Так, у матеріалах справи містяться відомості, про те, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи у місцевому суді, хоча його належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 03.06.2021; копія оскаржуваної постанови від 09 червня 2021 року йому направлена 06.07.2021, тобто поза межами встановленого законом триденного строку. Тому, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №087658, 09.05.2021, приблизно о 21 год 10 хв, ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння у м. Іршава, Закарпатської обл., керував автомобілем марки «Ніссан» д/з.: НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Особу водія встановлено за посвідченням водія серії НОМЕР_2 . Своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомився, копію його отримав.
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 55/31 від 09.05.2021 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у лікаря КНП «Іршавська МЛ» за результатами обстеження лікар встановив, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння (а. с. 2).
Довідкою ГУНП в Закарпатській області від 18.05.2021 підтверджується те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , відповідно до інтегрованої інформаційно-пошукової системи автоматизованого обліку адміністративних правопорушень бази даних «АРМОМ» не притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 5).
З відеозапису, який наявний у матеріалах справи убачається, що водій ОСОБА_1 був зупинений за порушення ним ПДР, відтак при наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння, які були озвучені працівниками поліції, ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, відтак проїхав з поліцейськими до закладу охорони здоров`я - КНП «Іршавська МЛ», де пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння, у результаті чого лікар констатував, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння. З медичним висновком, яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 ознайомлено, жодних обґрунтованих скарг чи будь-яких заперечень щодо результатів тестування він не висловлював Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складатимуть протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, тобто йому було відомо про вчинене правопорушення, а також роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Досліджений апеляційним судом відеозапис є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи (а. с. 6).
Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник поліції ОСОБА_3 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікарки, яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та склала висновок про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаних документів щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар при виконанні свої посадових обов`язків діяли в межах наданих їм повноважень.
При ухваленні судового рішення, апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Так, згідно з п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Твердження адвоката Коваленка О. М. про порушення права ОСОБА_1 на захист у зв`язку з розглядом справи за його відсутності, не визнаються, з урахуванням конкретних обставин справи, підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки суд апеляційної інстанції поновив апелянту строк на апеляційне оскарження судового рішення, такі не впливають на повноту та об`єктивність при дослідженні зібраних у справі доказів, на доведеність вини та кваліфікацію дій винної особи.
Твердження апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено на іншу особу, а саме на «Мішанича», а не на «Міщанина», відтак місцевий суд визнав винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП громадянина на прізвище « ОСОБА_4 », апеляційний суд вважає такими, що не тягнуть скасування судового рішення і бере до уваги те, що ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не заперечував, що саме він був на місці події у день складання протоколу, і саме він є тією особою, яка пройшла освідування у медичному закладі, і підписи, наявні у протоколі про адміністративне правопорушення належать ОСОБА_1 , а не іншій особі, тому, неправильне зазначення прізвища особи « ОСОБА_4 » визнається опискою у процесуальних документах.
Окрім протоколу про адміністративне правопорушення, який безперечно є належним доказом у справі, апеляційний суд дослідив інші докази, зокрема відеозапис, на якому чітко зафіксовано, що поліцейські, прибувши разом з ОСОБА_1 до медичного закладу запитали у нього: «Чи погоджуєтесь ви, ОСОБА_1 , пройти освідування на стан наркотичного сп`яніння?», на що останній погодився, заперечень відносно результатів огляду не висловлював, та не заявляв скарг або незгоду відносно того, що його безпідставно доставлено до закладу охорони здоров`я, оскільки він не є водієм транспортного засобу. Крім того, під час розгляду апеляційної скарги сторона захисту не заперечила те, що на відеозаписі зображена інша особа, а не ОСОБА_1 , та не надала жодних документів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 не є тією особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.
З цих підстав, твердження апелянта про те, що медичний висновок також не можна вважати достовірним доказом у справі, оскільки він оформлений не на ОСОБА_1 , а на іншу особу, освідування якої проведено при візуальному огляді, є необґрунтованими, оскільки спростовуються належними, достовірними та достатніми доказами.
На переконання апеляційного суду, суддею місцевого суду ОСОБА_1 , обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог за п. 2.9 «а» ПДР; що винуватість ОСОБА_1 , у скоєнні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення накладено на нього у межах санкції частини першої вищевказаної статті, з дотриманням положень ст. ст. 33-35 КУпАП, у зв`язку з чим визнається таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану адвокатом Коваленко О. М. апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та адвокат Коваленко О. М., не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Поновити адвокату Коваленку О. М. строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Коваленко О. М. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09 червня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН