ПОСТАНОВА

Іменем України

05.10.2023 Справа №607/13545/23 Провадження № 3/607/5540/2023

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновська І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, який на даний час утримується в державній установі «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)»,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИЛА:

24.07.2023 на розгляд Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП).

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 200668 від 07.07.2023 зазначено, що 07.07.2023 приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: вул. Князя Острозького, 42 в м. Тернополі, висловлювався нецензурною лайкою в сторону працівників поліції та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого порушив громадський порядок і спокій громадян.

Дії ОСОБА_1 посадовою особою органу Національної поліції кваліфіковані за ст. 173 КУпАП.

Також у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 200742 від 07.07.2023 зазначено, що 07.07.2023 приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: вул. Князя Острозького, 42 в м. Тернополі, голосно висловлювався нецензурною лайкою в сторону працівників поліції, погрожував їм нецензурною лайкою, шарпав за формений одяг, намагався вдарити та втекти з місця події, на неодноразові зауваження не реагував, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

Дії ОСОБА_1 посадовою особою органу Національної поліції кваліфіковані за ст. 185 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винуватим себе у вчинених адміністративних правопорушеннях не визнав.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Чапаєва Г.М. зазначила, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, 185 КУПАП, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень з підстав, викладених у письмових клопотаннях. Вказала, що в діях ОСОБА_1 був відсутній хуліганський мотив, який є визначальною ознакою під час встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Так само долучений до адміністративних матеріалів відеозапис з нагрудної камери працівників поліції не дає підстав з`ясувати законність вимог працівників поліції. Також ОСОБА_1 не було роз`яснено, чому він має пройти до службового автомобіля працівників поліції.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) як джерело права.

У контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, полягає у дрібному хуліганстві, тобто нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Для визначення поняття громадський порядок суд виходить із загальноприйнятого тлумачення цього поняття та встановленої судової практики про те, що громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ, організацій. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

При цьому громадське місце згідно з українським законодавством це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення буде порушено громадський порядок і прагне саме до цього.

Приймаючи до уваги те, що правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, встановлює відповідальність за вчинення хуліганських дій, в протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути конкретизовані мотиви, якими керувався правопорушник під час вчинення правопорушення, спосіб вчинення правопорушення та вказано, що дії правопорушника носили навмисний характер і були спрямовані на порушення громадського порядку і спокою громадян.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к роз`яснено, що обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства від інших незаконних дій проти особи. При цьому хуліганські дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчиненні таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 10-рп/2011 від 11.10.2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 200668 від 07.07.2023 вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується те, що 07.07.2023 приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: вул. Князя Острозького, 42 в м. Тернополі, висловлювався нецензурною лайкою в сторону працівників поліції та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого порушив громадський порядок і спокій громадян.

Крім цього, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 200742 від 07.07.2023 вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується те, що 07.07.2023 зазначено, що 07.07.2023 приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: вул. Князя Острозького, 42 в м. Тернополі, голосно висловлювався нецензурною лайкою в сторону працівників поліції, погрожував їм нецензурною лайкою, шарпав за формений одяг, намагався вдарити та втекти з місця події, на неодноразові зауваження не реагував, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

Разом з тим, надавши оцінку усім доказам в сукупності, суд встановив, що поведінка ОСОБА_1 відповідала обстановці, яка склалася на місці події. Так, ОСОБА_1 спокійно йшов на вулиці, коли до нього підійшли працівники поліції та почали вимагати витягнути руки з карманів і показати речі, що знаходяться в зажатих кулаках. При цьому працівники поліції в неналежний спосіб почали спілкуватись з ОСОБА_1 та без пояснення причин його зупинки і підстав показати особисті речі, намагалися затримати ОСОБА_1 та схопили його за руки. Ці дії патрульних поліцейських спровокували у ОСОБА_1 емоційне хвилювання та, як наслідок, останній висловлював на їх адресу певні нецензурні слова. Такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери працівника патрульної поліції № 472613 (назва файлу «export-eyy5a»). Докази того, що ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії з наявним хуліганським мотивом суду не надані.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1-2 ст. 34 Закону України «Про національну поліцію» поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 264 КУпАП особистий огляд може провадитись уповноваженими на те посадовими особами Служби безпеки України, органів Національної поліції, органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, воєнізованої охорони, цивільної авіації, митного органу і органів прикордонної служби, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, а у випадках, прямо передбачених законами України, також і інших органів.

Особистий огляд може провадитись уповноваженою на те особою однієї статі з оглядуваним і в присутності двох понятих тієї ж статі.

Разом з тим про наявність підстав для проведення поверхневої перевірки та особистого огляду патрульні поліцейські ОСОБА_1 не повідомили, поняті для проведення такої процесуальної дії запрошені не були. Указане цілком очікувано викликало у ОСОБА_1 обурення щодо проведення працівниками поліції безпідставних, на його думку, перевірки та огляду.

Суд зауважує, що навіть за умови існування обставин, які дають працівникам поліції обґрунтовано припускати наявність в особи заборонених речей, для забезпечення у подальшому використання таких вилучених речей в якості доказів у межах іншого правового провадження, необхідним є дотримання законності процедури проведення огляду особи та вилучення таких речей. Однак така процедура працівниками поліції відносно ОСОБА_1 дотримана не була.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні такі суб`єктивні ознаки, як хуліганський мотив і умисел, спрямований на порушення громадського порядку, які є основними критеріями, що відрізняють дрібне хуліганство від суміжних правопорушень.

Також з відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції № 472613 (назва файлу «export-eyy5a») вбачається, що працівники поліції належним чином не висловлювали законні вимоги ОСОБА_1 , зокрема, щодо припинення правопорушення, оскільки не роз`яснили ОСОБА_1 про те, яке саме правопорушення він вчиняє та яке правопорушення слід припинити, а також не повідомили про причини необхідності пройти до службового автомобіля працівників патрульної поліції. Натомість працівники поліції одразу повідомили ОСОБА_1 , який, не порушуючи громадський порядок, рухався вулицею, про необхідність пройти до службового автомобіля, а у подальшому одразу почали вимагати, щоб останній показав речі, які тримає у закритих кулаках, застосовуючи при цьому фізичний вплив у виді скручування та заламування рук тощо.

Оскільки, як зазначив суд вище, процедура поверхневої перевірки та особистого огляду ОСОБА_1 працівниками поліції дотримана не була, вимоги останніх щодо необхідності показати речі, які стискав у кулаках ОСОБА_1 , не можна розцінювати як законні вимоги поліцейських при виконанні службових обов`язків. Як наслідок, невиконання таких вимог ОСОБА_1 так само не може розцінювати як злісна непокора у розумінні рішення Конституційного Суду від 11.10.2011.

Крім цього, суд звертає, що з відеозапису з нагрудної камери працівника патрульної поліції № 472613 (назва файлу «export-eyy5a») вбачається, що очевидцями подій, які мали місце 07.07.2023 приблизно о 10 год. 00 хв. на вул. Князя Острозького, 42 в м. Тернополі була значна кількість громадян, однак пояснення в таких осіб як свідків подій працівниками поліції відібрані не були та жодна особа як свідок у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначена. При цьому на місці події громадяни вимагали від працівників патрульної поліції припинити протиправні, на думку цих громадян, дії щодо незаконного затримання ОСОБА_1 .

Так само суд звертає увагу, що надані суду докази, які свідчать про те, що 07.07.2023 відносно ОСОБА_1 були оформлені адміністративні матеріали за ст. 130 КУпАП за фактом вчинення такого правопорушення ще 21.02.2023, не є доказами, які підтверджують законність його зупинки та проведення поверхневого огляду, оскільки докази того, що ОСОБА_1 перебуває в розшуку чи в орієнтуванні у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, суду не надані. При цьому знову ж таки працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 , що саме ці обставини є причиною його зупинки та проведення поверхневого огляду тощо.

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так само Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема, у справах «Кобець проти України» (рішення від 14.02.2008), «Берктай проти Туреччини» (рішення від 08.02.2001), «Леванте проти Латвії» (рішення від 07.11.2002) вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

З урахуванням викладеного судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, 185 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких підстав суд доходить висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, 185 КУпАП.

При цьому суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи зі змісту норм ч. 2 ст. 284, ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 судового збору за розгляд цієї справи.

Керуючись ст. 7, 9, 40-1, 173, 185, 245, 247, 251-252, 283-285, 287, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173, 185 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяІ. В. Марциновська