ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/398/23 Головуючий суддя І інстанції Лосєв Д. К.
Провадження № 33/818/875/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисників - адвокатів Румянцева Є.І., Бут-Абдулаєвої Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Румянцева Є.І. на постанову судді Коломацького районного суду Харківської області від 24 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Валки Харківської області,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 17 лютого 2023 року об 16:20 год. в Харківській області по трасі М-03 Київ-Харків-Довжанський, 408-й кілометр, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Румянцев Є.І. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, а перебував у салоні автомобіля у якості пасажира. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом у справі. Зазначає, що крім пояснень свідків у справі немає доказів керування ОСОБА_1 автомобілем. Посилається на відсутність відомостей про особу свідка ОСОБА_2 , оскільки міститься лише прізвище, ім`я та по-батькові. Вважає, що невстановлені особи здійснили незаконне затримання ОСОБА_1 . Звертає увагу на те, що свідки, які незаконно зупинили автомобіль, в якому перебував ОСОБА_1 , мали при собі вогнепальну зброю. Ці озброєнні особи військовослужбовці незаконно утримували ОСОБА_3 до приїзду працівників поліції. Вказує на неконкретність письмових пояснень свідків щодо особи, яка керувала автомобілем. Також посилається на те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисників Румянцева Є.І. та Бут-Абдулаєвої Т.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, наявність направлення водія на огляд, пояснення свідків, відомості відеозапису.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 17.02.2023 року приблизно о 16:20 год. керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.

З відомостей цього протоколу об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом, про що свідчить його власноручний підпис у відповідній графі, а також його письмові пояснення щодо відомостей цього протоколу.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк.3), з відомостей якого об`єктивно вбачається, що працівники поліції роз`яснили останньому зміст цього протоколу, що останньому було зрозуміло.

Аналізуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та був ознайомлений з відомостями, які були зафіксовані у цьому протоколі.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисниками не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів щодо незаконності дій працівників поліції, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій військових осіб та працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , а також відсутність таких рішень компетентних органів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Зокрема під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що не має будь-яких вимог, претензій або зауважень щодо дій військових осіб, які припинили рух автомобіля під його керуванням та викликали поліцію.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 3) вбачається, що працівники поліції за викликом під`їхали на службовому автомобілі на місце події, де вже був припаркований автомобіль ОСОБА_1 та автомобіль військовослужбовців. Військовослужбовці відразу повідомили працівникам поліції, що за кермом зупиненого ними автомобіля перебував безпосередньо ОСОБА_1 . Інша особа, яка перебувала біля ОСОБА_1 ОСОБА_4 , на якого останній посилався, як на водія, будь-яким чином не заперечував цього та не повідомляв працівників поліції про те, що військовослужбовці оговорюють ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_4 весь час перебував біля ОСОБА_1 та не заперечував будь-яким чином щодо показань військовослужбовців про те, що за кермом перебував ОСОБА_1 .

Також з відеозапису вбачається, що військові пояснювали працівникам поліції про те, що вони побачили автомобіль, водій якого порушував ПДР та створював аварійну обстановку на дорозі, а тому вони зупинили цей автомобіль, за кермом якого перебував саме ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, а тому військовослужбовці викликали працівників поліції на місце зупинки автомобіля.

Також військовослужбовці пояснювали працівникам поліції, що вони перебувають в лавах ЗСУ, а тому у суду апеляційної інстанції не викликає сумніву щодо законності підстав носіння та перевезення цими особами вогнепальної зброї.

В судовому засіданні в суді першої інстанції були допитані ці військовослужбовці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у якості свідків та пояснили, що вони дійсно є військовослужбовцями, 17.02.2023 року вони їхали разом на автомобілі по трасі М03 зв сторони Чутово в бік м. Харкова. Під час поїздки вони побачили авто «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого небезпечно поводив себе на дорозі, що виражалося у обгонах інших транспортних засобів по узбіччю. Після чергового небезпечного маневру ними було прийнято рішення зупинити це авто. Також в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки пояснили, що за кермом вказаного автомобіля знаходився саме ОСОБА_1 , від якого був відчутний запах алкоголю, у зв`язку з чим ними було прийнято рішення викликати поліцію, для складення протоколу. Крім того, пояснили, що під час очікування поліції до автомобіля «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 під`їхало два автомобіля, з одного з яких вийшов невідомий чоловік, який в подальшому видавав себе за водія автомобіля Шкода. Також свідки повідомили, що після приїзду працівників поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти оглядна стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору та у закладі охорони здоров`я, однак останній відмовився від проходження огляду.

З відеозапису вбачається, що військовослужбовці детально повідомили працівникам поліції, описали та навіть показали відеозапис мобільного телефону, як саме рухався автомобіль, порушуючи Правила дорожнього руху України, за кермом якого вони виявили ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що пояснення свідків, які вони надавали в судовому засіданні в суді першої інстанції заслуговують на вагу, оскільки вони повністю узгоджуються з відомостями, які зафіксовані на відеозаписі та з іншими доказами у цій справі.

Поряд з цим, слід зауважити, що на теперішній час в Україні введений воєнний стан, а громадяни, які долучились до лав ЗСУ, у цей час, є особами, які сумлінно ставляться до своїх громадянських обов`язків, в тому числі, щодо оборони держави, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні будь-які сумніви щодо об`єктивності наданих військовослужбовцями показань та ці показання, поза розумним сумнівом, заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений військовослужбовцями, а твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 був пасажиром та не керував автомобілем, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції, виявивши ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у закладі охорони здоров`я. Від цього ОСОБА_1 відмовився. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та роз`яснили, що за відмову від проходження огляду відносно нього буде складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Ці відомості були зрозумілими для ОСОБА_1 та він погодився на те, щоб стосовно нього склали протокол саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже твердження захисників про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 11) вбачається, що прибувши на місце події було виявлено авто «Шкода» та водія (з пояснень свідків), ОСОБА_1 в якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та у закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився. Водія було відсторонено від керування автомобілем, авто передано тверезому водію.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, попередивши про кримінальну відповідальність, було допитано працівника поліції, який складав протокол та рапорт у якості свідка, який повністю підтвердив відомості, які зафіксовані в рапорті та в протоколі та пояснив, що прибувши на місце події виявили військовослужбовців, які зупинили автомобіль та ці військовослужбовці вказали на особу, яка саме перебувала за кермом та керувала цим автомобілем. У працівників поліції не було підстав не довіряти цим поясненням, а тому ними було встановлено, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем. Під час спілкування з ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від чого останній відмовився після чого відносно нього було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 погоджувався з поясненнями працівникам поліції та повідомив, що не має та не мав будь-яких скарг до дій працівників поліції.

Такі пояснення ОСОБА_1 вочевидь свідчать про законність дій працівників поліції під час складення ними протоколу, що спростовує такі твердження апелянта.

Також працівник поліції пояснив, що коли його екіпаж прибув на місце події, від цього місця від`їжджав інший службовий автомобіль поліції.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначав, що на місце пригоди приїжджав екіпаж патрульної поліції, однак вони не складали протокол та уїхали.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на виклик військовослужбовців на місце події прибув автомобіль патрульної поліції. Патрульні встановили, що це місце не їх підсудністю та викликали інший екіпаж та уїхали.

Враховуючи відомості пояснень працівника поліції Кузнєцова Д. вбачається, що коли вони під`їхали, то інший автомобіль поліції покидав місце пригоди.

Враховуючи наведене вбачається, що військовослужбовці не утримували ОСОБА_1 , оскільки на їх виклик приїхав один екіпаж працівників поліції, а коли вони уїхали то відразу приїхав інший екіпаж.

ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не заперечував цього факту, пояснив, що військові не здійснювали стосовно нього будь-якого примусу чи тиску, а тому твердження апелянта про те, що військові незаконно утримували ОСОБА_1 , є необґрунтованими.

Відповідно до відомостей розписки ОСОБА_4 (арк. 9), вбачається, що він зобов`язався доставити автомобіль Шкода, д.н.з. НОМЕР_1 до місця його постійної стоянки.

Ці відомості свідчать про те, що працівники поліції відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

В цій розписці також зазначено, що ОСОБА_4 алкогольні, наркотичні засоби не вживав.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції працівник поліції вказував, що передав керування автомобілем тверезому водію, оскільки не виявив у цієї особи, а саме у ОСОБА_4 , ознак будь-якого сп`яніння.

Враховуючи наведене такі твердження захисника є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 2), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія.

Об`єктивно вбачається, що отриманню посвідчення водія передувало складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також відповідно до вимог п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Румянцева Є.І. - залишити без задоволення.

Постанову судді Коломацького районного суду м. Харкова від 24 липня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков