ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1114/23 Справа № 202/6162/23 Суддя у 1-й інстанції - Маринін О. В. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах особи що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , подану на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проходить службу В/ч НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено стягнення у вигляді у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті строком десять діб, також встановлено зобов`язання сплати судового збору в розмірі 536,80 грн., -

встановила:

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 01.03.2023 року о 18-00 год. всупереч вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець ОСОБА_2 в умовах особливого періоду, здійснюючи виконання обов`язків військової служби перебував у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, який встановлено актом огляду №0912 від 01.03.2023 року, чим вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Суд мотивував свої висновки тим, що встановлені під час розгляду справи обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт виконання ОСОБА_2 обов`язків військової служби у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння.

При накладенні адміністративного стягнення, судом враховано положення ст. 33 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу та майновий стан правопорушника, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують його відповідальність, думки захисника щодо виду стягнення, суд вважає, що на ОСОБА_2 доцільно накласти стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті.

Призначення альтернативного стягнення у виді штрафу суд вважає недоцільним.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник Рогальський В.М. подав апеляційну скаргу із проханням про скасування постанови Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27.04.2023 року та ухвалити нову постанову, якою провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Зазначає, що оскаржувана постанова не мотивована, прийнята судом безпідставно, з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального прав.

Зауважує, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення за його відсутності, суд порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Крім того, захисник спростовує фат того, що надрукована заява (що міститься матеріалах справи) без дати про згоду із правопорушення м була складена його підзахисним.

ОСОБА_1 зазначає про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНК-2/1145 від 02.03.2023 року, оскільки в ньому відсутні свідки. Крім того, опитаний був лише свідок ОСОБА_3 , а інший свідок опитаний не був та у судове засідання суду першої інстанції для допиту не викликався.

Також захисник посилається на відсутність в матеріалах справи доказів наявності повноважень капітана ОСОБА_4 на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що Алконт-Мтм №00249 не дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Намір здійснення огляду за допомогою недозволеного для застосування технічного приладу вважає неправомірним.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що достовірних, законних і без сумнівних доказів вини, які були б зібрані відповідно до процесуального закону офіцером ВСП не надано, а справедливого судового розгляду не дотримано.

У поданій апеляційній скарзі захисник Рогальський В.М. просить розглянути дану скаргу за його відсутності та за відсутності ОСОБА_2 , вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши витребувані із Індустріального районного суду м.Дніпропетровська матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.3 ст.172-20 КУпАП, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 172-20 КУпАП передбачено відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Частиною третьою вказаної статті в редакції, що діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, встановлено відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

З протоколу серії ДНК-2/1145 від 02.03.2023 року вбачається, що 01.03.2023 року приблизно о 18.00 годині на території тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 військовослужбовець військової служби солдат ОСОБА_2 перебував на території військової частини та виконував обов`язки військової служби в стані алкогольного сп`яніння під час дії воєнного стану, тобто в умовах особливого періоду.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-20 КупАП, і ця вина підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНК-2/1145 від 02.03.2023 року; дослідженням концентрації пару етанолу у видихаємому повітрі на приладі «Алконт-М» від 01.03.2023 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу №0912 від 01.03.2023 року; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 ; копією військового квитка. Сумніви стосовно достовірності зазначених доказів в апеляційного суду відсутні.

Вищенаведене спростовує апеляційні доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні докази про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, а суд апеляційної інстанції критично ставиться до позиції сторони захисту щодо заперечення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, оцінюючи її як бажання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що не кожен дефект певного адміністративного акта робить його неправомірним. Додані до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНК-2/1145 від 02.03.2023 року дають підстави вважати, що огляд був проведений у відповідності до вимог ст.266-1 КУпАП та у присутності двох свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (відповідно до доданого Акту огляду №0912 від 01.03.2023 року).

Щодо доводів адвоката про те, що свідками огляду є військовослужбовці, вони не зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та допитаний із них лише один, судом першої інстанції вірно зазначено, що заборони бути свідками огляду військовослужбовцями КУпАП не містить та, взагалі, з огляду на місце проведення огляду - зональний відділ Військової служби правопорядку, ймовірно відсутні свідки із числа цивільного населення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про доведеність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які у своїй сукупності дають можливість суду прийти до висновку про доведеність того, що в умовах особливого періоду військовослужбовець військової служби солдат ОСОБА_2 01.03.2023 року приблизно о 18.00 годині виконував обов`язки військової служби на території тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 в нетверезому стані в умовах особливого періоду, що настав з моменту введення воєнного стану в Україні. Це також узгоджується і зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності, а будь яких доказів щодо відсутності у діях ОСОБА_2 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався вимог ст.ст.30, 33 КУпАП і призначив стягнення в межах санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП з урахуванням особи правопорушника та з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення, яке за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови районного суду та закриття провадження в справі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановила:

Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року відносно ОСОБА_2 - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.В. Рябчун