Справа № 309/4635/23
Провадження № 3/309/1482/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Піцур Я.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Поковби Т.В.,розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, місце проживання АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ЗхРУ № 004682 від 23 вересня 2023 року про те, що 23.09.2023 року близько 10 год. 35 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» на відстані 1500 м від лінії державного кордону в межах контрольованого прикордонного району на напрямку 169 прикордонного знаку було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину не визнав, суду пояснив, що він з своїми батьками приїхали на польський кордон з метою виїхати за кордон на лікування. Однак його не пропустили через несплачений штраф. Батьки виїхали та сказали їдь до румунського кордону поки вони не знайдуть грошей для сплати штрафу. Він приїхав на поїзді в м.Хуст, а потім на таксі у с.Шаян. Вийшов шукати собі будинок для поселення де дешевше. Почав розмову з місцевим жителем лісником. Потім повернувся до будинку в селі, хотів уже поселитися, однак під`їхав ОСОБА_2 і попросили документи. Потім під`їхали інші та склали протокол. У нього є документи, які дають право на легальний виїзд за кордон і він ці документи показував. Жодної мети незаконного перетину кордону у нього не було. Ствердив, що наразі має намір оплатити штраф за рішенням суду, після чого один з його батьків повернеться в Україну і він разом з ним вправі буде легально виїхати за межі України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 просила закрити провадження за відсутністю складу правопорушення. Вказує, що в ОСОБА_1 є всі законні підстави для виїзду за кордон. А його відмова на польському кордоні пов`язана з несплатою боргу. Жодної мети, наміру та спроби незаконного перетину кордну не було, ОСОБА_1 затримали на території населеного пункту коли він шукав собі житло.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція частини 1 статті 204-1КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Положенням ст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правопорушення передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП характеризується умисною формою вини.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-якимспособом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлює шкідливий для суспільства характер проступку, передбачає наслідки цього діяння і бажає, щоб ці наслідки наступили (наприклад, дрібне розкрадання). Непрямий умисел виявляється в тому випадку, коли особа усвідомлює шкідливий для суспільства характер свого діяння, передбачає негативні наслідки, але не бажає їх, хоча свідомо припускає їх появу. Прямий умисел являє собою єдність інтелектуального та вольового моментів. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення його шкідливих наслідків визначають процеси, що відбуваються в свідомості порушника і тому становлять інтелектуальний момент прямого умислу, а бажання таких наслідків, визначаючи вольову сторону психічної діяльності, є вольовим моментом прямого умислу. Із цього випливає, що при прямому умислі мета обов`язково пов`язана з наслідками, що настали, включається до змісту усвідомлення, а отже, наміру і є його характеристикою. Можливі випадки, коли дані наслідки не збігаються з кінцевою метою суб`єкта на проміжному етапі його діяльності або є частиною його загальної мети. Проте такі обставини істотно не впливають на встановлення прямого умислу порушника. Вольовий момент прямого умислу, що характеризує спрямованість волі суб`єкта проступку, визначається як бажання настання шкідливих наслідків. Бажання це воля, мобілізована на досягнення мети, прагнення до певного результату. Як правова категорія бажання це певний акт людської волі, який виражається в певному діянні. Як ознака прямого умислу бажання виявляється у прагненні певних наслідків, які можуть виступати для винного як кінцева мета.

Отже у правопорушеннях які характеризується наявністю вини у формі умислу слід встановлювати мету та мотив вчинюваного правопорушення, як факультативні складові його суб`єктивної сторони.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Також при розгляді даної справи суд враховує наступне.

24.02.2022 року в України на підставі указу Президента України №64/2022, введено воєнний стан.

А указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 оголошено в Україні загальну мобілізацію.

З моменту введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, спроби незаконного перетину державного кордону України з країнами ЄС в абсолютній більшості випадків здійснюються особами саме з метою уникнення такої мобілізації. При цьому мотиви можуть бути різними, як то страх за своє життя, небажання воювати (пацифізм) тощо.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» це: військовозобов`язані, що знаходяться в запасі, та громадяни, що підлягають на час мобілізації призову на військову службу і отримали мобілізаційні посвідчення (повістки).

Статтею 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема згідно абз. 10 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Пунктом 2-1 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право:особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд. Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення особи, в тому числі і щодо вчинення адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст. 251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону -застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосуванняїї зворотної дії в часі, указівка на сам закон,то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.

Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання Суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі«Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення,усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже під час провадження у справах про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи.

Тим самим, такий недолік автоматично незалежно від доданих до справи матеріалів тягне за собою закриття провадження на підставі п. 1)ст. 247 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП Хустським РУП ГУНП в Закарпатській області надано наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№ 004682 від 23 вересня 2023 року;

- протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23.09.2023;

- протокол про адміністративне затримання від 23.09.2023;

- письмові пояснення начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 23.09.2023, який пояснив, що23.09.2023 біля 10:35 год будучи старшим прикордонного наряду «Контрольний пост`в межах контрольованого прикордонного району на відстані 1500 м від лінії державного кордону в населеному пункті Шаян на напрямку 169 прикордонного знаку було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон. В ході проведення фільтраційно-перевірочних заходів особа не змогла вказати чітку мету свого перебування в контрольовано прикордонному районі. В особистому мобільному телефоні було виявлено пошук маршрутів руху для незаконного перетину державного кордону поза пунктом-пропуску, 22.09.2023 даний громадянин намагався виїхати до Республіки Польща через пункт пропуску на що получив відмову. Тому можна зробити висновок, що дана особа прибула в контрольований прикордонний район з явною та чіткою метою незаконно потрапити з України в Румунію через державний кордон України, проте була виявлена та затримана;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 23.09.2023, який пояснив, що в населений пункт Шаян він прибув з метою відпочинку. З населеного пункту ОСОБА_4 він прибув на таксі. В Шаяні запитав як багато у вас перетинають кордон. Свою вину не визнає, його затримали біля будинку у якому він хотів залишитись. При цьому у судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив, що фразу про його розпитування відносно перетину кордону його змусили написати у поясненнях працівники прикордонної служби, однак це не відповідає дійсності;

- роздруківку з мобільного телефона, у якому наявні пошукові запити: границя Румунії та України; як ловлять тих хто нелегально проходить границю; Работа Румунія; чи можна перейти границю пішком. В судовому засідання ОСОБА_1 визнав, що дана роздруківка з його телефону, однак наявність запиту щодо нелегального перетину кордону пов`язане лише з тим, що йому було цікаво і він просто дивився в мережі Тік-Ток відповідне відео, однак жодних маршрутів він не шукав.

Окрім того в судовому засіданні судом долучено до матеріалів справи безпосередньо надані ОСОБА_1 наступні документи, а саме:

- рішення ДПС України 7 прикордонного карпатського загону від 22.09.2023 про відмову ОСОБА_5 у перетині державного кордону. Як підстава для відмови вказане тимчасове обмеження права виїзду за кордон на підставі ухвали Жовтоводського міськсуду Дніпропетровської області від 31.01.2013р. цив.спр.№176-235-13ц;

- рішення ВК Жовтоводської міської ради Кам`янського району, Дніпропетровської області від 16.02.2023 про призначення ОСОБА_1 помічником ОСОБА_6 , строком на один рік;

- довідка МСЕК серії 12 ААВ від 05.05.2021 згідно якої ОСОБА_6 встановлена друга група інвалідності безстроково;

- рішення ВК Жовтоводської міської ради Кам`янського району, Дніпропетровської області від 16.02.2023 про призначення ОСОБА_1 помічником ОСОБА_7 , строком на один рік;

- довідка МСЕК серії 12 ААГ від 12.05.2021 згідно якої ОСОБА_7 встановлена перша Б група інвалідності безстроково;

- протокол ЛКК №95 від 16.01.2023 виданий КНП «ЦПМСД» ЖМР згідно якого ОСОБА_7 потребує постійного стороннього догляду;

- повідомлення УПСЗН м.Жовті Води про призначення ОСОБА_1 компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі на період з 01.01.2023 по 31.12.2023;

- Акт ВК Жовтоводської міської ради згідно якого ОСОБА_1 здійснює постійний сторонній догляд за ОСОБА_6 ;

- Довідка УПСЗН м.Жовті Води від 20.09.2023 відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПСЗН та отримує компенсацію за надання соціальних послуг невиліковно хворим;.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , суддя вважає, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

У даному випадку вбачається, що особа, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 на таксі прибув до с.Шаян, як він стверджує з метою лікування, і на території даного села був затриманий. Інших відомостей та доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій в с.Шаян матеріали справи не містять.

У даному випадку, с.Шаян не є населеним пунктом, до якого заборонено в`їзд будь-кому з громадян України, осіб без громадянства та іноземця окрім випадків прямого заборонення (наприклад, рішенням суду) і гр. ОСОБА_1 не є виключенням.

При цьому з наданих ОСОБА_1 документів убачається, що він не підлягає мобілізації згідно абз. 10 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також має можливість виїхати за кордон через пункти пропуску відповідно пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України», у разі виконання двох умов: погашення боргу за рішенням у цивільній справі на підставі якого було видано ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон від 31.01.2013р.; повернення одного з його батьків на територію України з подальшим виїздом ОСОБА_1 за кордон для супроводу. І в судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив, що він з батьками наразі працюють для виконання цих двох умов. Таке твердження ОСОБА_1 нічим не спростоване, а тому суд не вбачає підстав для того щоб не брати його до уваги. Відтак ОСОБА_1 має реальну та цілком досяжну можливість виїхати за кордон у встановленому законодавством України порядку.

За встановлених обставин, суд вважає, щ матеріалами справи не встановлена якась мета та мотиви для спроби незаконного перетину державного кордону.

Відтак на думку суду саме по собі перебування ОСОБА_1 на території с.Шаян, яке знаходиться в межах контрольованого прикордонного району, не є достатнім для підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, і така не доведена згідно критерію «поза розумним сумнівом».

Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, а тому відповідно до змісту ст.247 ч.1 п.1 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, - закрити відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.