Номер провадження: 33/813/1622/23
Номер справи місцевого суду: 504/663/23
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 липня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року від Сектору поліцейської діяльності №1 Відділення поліції №4 Одеського обласного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшли матеріали адміністративного провадження разом з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 321230 від 10.02.2023 року, складеного відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 липня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок в дохід держави.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Бабійчук Ірина Володимирівна подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 липня 2023 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанова судді першої інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванні норм матеріального права, суд не дослідив в повній мірі наявні в справі матеріали, здійснив поверхневий розгляд справи, не надав оцінку запереченням особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та вважав доведеними обставини, які не підтверджуються достатніми доказами. Крім того, суд розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не переконавшись, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлена належним чином про дату та час судового засідання.

Серед доводів апеляційної скарги апелянт також вказує про відсутність події порушення Правил дорожнього руху України, про яку зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у вказаний час, а перебування особи у середині транспортного засобу не доводить факту керування ним транспортним засобом. Стороні захисту не виявилося можливим ознайомитись із вмістом диску з відеозаписом, оскільки він не відтворюється, а тому не відомо, що на ньому міститься. При цьому, суд в оскаржуваній постанові лише формально послався на те, що подію зафіксовано на портативний відеореєстратор, не розкривши зміст відеозапису. Сторона захисту вказує, що зміст тестування на алкоголь містить суперечливі відомості, що ставить під сумнів достовірність дослідження. Так, згідно відомостей Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів 10.02.2023 року вночі спостерігалася температура повітря 6-10 градусів морозу, що мінімум на 12 градусів менше ніж зазначено приладом Драгер, ARBL-0892, а саме 6 градусів тепла. Різниця в 12 градусів є значною помилкою у вимірюванні, а тому ставить під сумнів всі інші показники цього приладу, отже тестування є неналежним доказом у справі. Також сторона захисту заперечує проти протоколу про адміністративне правопорушення як доказу, вказуючи, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, що призначене на 12-00 г. 08.09.2023 року, ОСОБА_1 та його захисник Бабійчук І.В. не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись.

07.09.2023 року, через засоби електронного зв`язку, до суду від захисника ОСОБА_1 адвоката Бабійчук І.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що захисник зайнята у слідчих діях на досудовому розслідуванні. Крім того, захисник просить надати можливість ознайомитися із вмістом диску, що міститься в матеріалах справи, шляхом копіювання файлів, що записані на диску на накопичував пам`яті адвоката.

Апеляційний суд, проаналізувавши подану захисником ОСОБА_1 адвокатом Бабійчук І.В заяву про відкладення судового засідання, доходить висновку про відхилення даної заяви, оскільки захисник не надала до апеляційного суду докази її участі у слідчих діях на досудовому розслідуванні з метою перевірки таких посилань, та захисник у відповідній заяві не вказує про існування в неї об`єктивно обумовлених труднощів або перешкод, що завадили їй ознайомитись зі вмістом диску, що міститься в матеріалах справи, зокрема з 01.09.2023 року, коли захисника було повідомлено про розгляд справи в апеляційному суді, до 07.09.2023 року, коли захисник звернулась до суду з відповідною заявою. При цьому, слід зазначити, що апеляційна скарга на постанову районного суду від 27.07.2023 року була подана захисником 07.08.2023 року, що вбачається зі штампу на конверті, та матеріалами справи підтверджено, що захисник 04.05.2023 року ознайомлювалась з матеріалами справи в районному суді. Разом з тим адвокат жодним чином не пояснює, що завадило захиснику звернутись з клопотанням про копіювання відеозапису до районного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких підстав апеляційний суду не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, зокрема в даній справі на працівників поліції.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи на нього відповідне адміністративне стягнення, районний суд виходив з того, що вина останнього підтверджується зібраними по справі доказами, з чим апеляційний суд також погоджується.

При розгляді справи апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно матеріалів справи, що розглядається, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху України.

Відповідно п. 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вказаної вимоги Правил дорожнього руху України передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно з якої встановлено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

З системного аналізу вказаних норм права виходить, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.

Відповідно до п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Сам порядок проведення поліцейськими огляду водія на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок № 1103).

Так, за вимогами ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), підлягають оглядові на стан сп`яніння.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з п. 3 розділу І Інструкції № 1452/735 ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Крім того, п. 6, 7 розділу І Інструкції № 1452/735 передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Розділом ІІ Інструкції № 1452/735 передбачено вимоги до проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів.

Так, встановлено, що за наявності ознак, передбачених п. 3 розділу І Інструкції № 1452/735, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 321230 від 10.02.2023 року, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 10 лютого 2023 року о 00:30 годин за адресою: Одеська область, Одеський район, с.Вапнярка, вул.Степова керував транспортним засобом марки BMW І3, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки у встановленому законодавством порядку із застосуванням приладу Драгер, ARBL-0892. Вказані дії водій ОСОБА_1 працівником поліції кваліфіковано, як порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до графи протоколу «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив, що пояснення за даним фактом надасть в суді;

-роздруківка (чек) газоаналізатора Драгер 6810, прилад № ARBL-0892, з якого встановлено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 поліцейськими проведений 10 лютого 2023 року о 00:37 годин з використанням спеціального технічного засобу, а саме газоаналізатора Драгер 6810, прилад № ARBL-0892, дата останнього градуювання - 22.06.2022 року. Тест № 189 показав, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду: 1,13 %о;

-посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 ;

-диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що 10.02.2023 року о 00:17 годині поліцейськими за порушення комендантської години зупинено ОСОБА_1 на автомобілі марки BMW, який пояснював поліцейському, що застряг в полі на даному автомобілі. Під час розмови поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що є підозра перебування його в стані алкогольного сп`яніння, та запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на приладі Драгер. Під час розмови з поліцейськими ОСОБА_1 заперечував факт керування ним автомобілем та вживання алкоголю, проте в подальшому зазначив, що вживав алкоголь, проте не збирався керувати автомобілем, однак виконав на автомобілі маневр розвороту. ОСОБА_1 , знаходячись в поліцейському автомобілі, пройшов огляд на стан сп`яніння, виконавши продування в прилад Драгер, який показав результат такого огляду 1,13 %о. ОСОБА_1 погодився з результатом огляду на стан сп`яніння на приладі Драгері, від проходження тестування в медичному закладі відмовився. Поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Після складання протоколу ОСОБА_1 поліцейським повідомлено його зміст, роз`яснено, що справа за даним протоколом буде розглядатися в суді, вилучено водійське посвідчення та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Апеляційний суд звертає увагу, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 10.02.2023 року ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт категорично заперечує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, що описані в протоколі про адміністративне правопорушення.

При вирішенні питання щодо доведеності матеріалами справи факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а отже щодо доведеності самої події адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.02.2019 року по справі №404/4467/16-а (провадження №К/9901/21130/18) зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в простірі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема ОСОБА_1 під відеозапис повідомив поліцейському, що здійснив маневр розвороту на автомобілі (файл з відеозаписом 0002022__0003.MP4, з 01:42 хв. по 02:10 хв запису; файл з відеозаписом 0002022__0009.MP4, 00:27 хв. запису). Крім того, переглядом файлу з відеозаписом 20230210_001144.mp4 беззаперечно встановлено факт керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом марки BMW І3, номерний знак НОМЕР_1 , а саме з відео чітко вбачається здійснення даним автомобілем маневру розвору та, коли до автомобіля підійшли поліцейські, з даного автомобіля зі сторони місця водія вийшов ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що відеозапис, який фіксує правопорушення, є об`єктивним доказом у справі, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи, та здійснюючи відеозапис, поліцейський діє відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та ст. 251, 266 КУпАП. Зокрема, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

За таких підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність матеріалами справи факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та про відсутність самої події правопорушення.

Стосовно доводів апеляційної скарги, згідно яких апелянт ставить під сумнів достовірність дослідження на приладі Драгер, оскільки зміст тестування на алкоголь містить суперечливі відомості щодо температури зовнішнього повітря, то апеляційний суд сприймає такі доводи критично з огляду на таке.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер проводився поліцейським, коли вони разом з ОСОБА_1 перебували в середині поліцейського автомобілю. У зв`язку з чим, суд вважає прийнятними такі значення температури, що показав прилад.

Між тим, надана захисником роздруківка з мережі Інтернет з посиланням на Гідрометеорологічний Центр Чорного та Азовського морів, відповідно до якої температура повітря в ночі 10 лютого 2023 року по Одеській області складала 6-11 градусів морозу, не приймається апеляційним судом, оскільки з даної роздруківки вбачається середня температура по всій території Одеській області, що може відрізнятися в залежності від місцевості та конкретного часу доби.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність такого доказу, як протокол про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд зазначає наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність. Проте, за практикою, що склалася в національному та міжнародному праві, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не може бути беззаперечним, тобто достатнім, доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Лише дослідження протоколу про адміністративне правопорушення у сукупності з іншими доказами по справі, що узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, дає можливість органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, встановити дійсні обставини справи, що розглядається.

Апеляційний суд, здійснюючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення, зазначає, що даний доказ узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема з відеозаписом, не суперечить їм, та дані докази чітко відображають повну картину фактичних обставин цієї справи, які свідчать про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у виконання вимог ст. 256 КУпАП поліцейський зазначив фабулу порушення, зі змісту якої надається можливість встановити обставини правопорушення, що ставиться в провину ОСОБА_1 , зокрема останній керував автомобілем, при цьому в нього поліцейськими виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим він пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, який показав результат 1,13 %, що перевищує законодавчо дозволену норму та вказує на перебування особи в стані алкогольного сп`яніння.

За таких підстав апеляційний суд констатує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 321230 від 10.02.2023 року , що складений відносно ОСОБА_1 , є належним та достовірним доказом у справі, у зв`язку з чим відповідні доводи апелянта відхиляються.

Стосовно доводу апеляційної скарги, що місцевий суд розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд зазначає, що судом апеляційної інстанції забезпечено особисту присутність апелянта та його захисника під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови місцевого суду шляхом їх належного сповіщення про дату, час та місце судового засідання, а тим самим поновлено права апелянта, визначені ст.268 КУпАП, в тому числі, право бути присутнім в судовому засіданні, надавати суду пояснення, відповідні докази, заявляти відповідні клопотання, проте апелянт в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, тим самим на власний розсуд розпорядилась своїм правом бути присутнім під час розгляду справи відносно нього. Крім того, постанова суду першої інстанції з підстав, що ОСОБА_1 не брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не може бути скасована, оскільки його відсутність в суді першої інстанції за наявності наданих раніше ним заперечень на протокол про адміністративне правопорушення, не вплинула на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та апелянтом в суді апеляційної інстанції протилежного не доведено.

При цьому, при апеляційному перегляді оскаржуваної постанови апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції вимог КУпАП, докази перевірені судом на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 251, 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, районний суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Тобто, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд констатує, що при розгляді справи судом першої інстанції надано доказам по справі належну та об`єктивну оцінку, та твердження апелянта про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Щодо тверджень апелянта про відсутність в мотивувальній частині оскаржуваної постанови суду обґрунтованої оцінки судущодо відеозапису, як доказу у справі, з розкриттям його змісту та доводів суду, з яких підстав ним були відхилені подані заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд вказує, що такі доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності вини в діях ОСОБА_1 , а тому лише з цих міркувань постанова суду першої інстанції не може бути змінена.

Отже, незгода апелянта з оцінкою місцевим судом доказів у даній справі не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч.1 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Бабійчук Ірини Володимирівни - залишити без задоволення.

Постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе