Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2023 року м. Рівне

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю:

захисника Гожого М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 800 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 (п`ять) років.

З постанови суду слідує, що 11 липня 2023 року о 23 год. 20 хв. на а/д Київ-Чоп М-06, 319 км., в с. Біла Криниця Рівненського району Рівненської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford sierra д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом.

Аналогічне правопорушення вчинене ним повторно протягом року.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 проситьскасувати постанову суду, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП відносно нього закрити, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.Вказує, що суттєві та критичні недоліки матеріалів відносно ОСОБА_1 , що надійшли від Управління патрульної поліції в Рівненській області до суду першої інстанції не дають можливості встановити фактичні обставини даної справи, та вказують на відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Доводить, що грубі порушення допущені працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, фіксації події, не дають уявлення про загальну картину обставин справи від початку до моменту складання протоколу, а тому, інформація, яка міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, та відсутність її підтвердження відеозаписом події та поясненнями свідків тягне за собою, як результат недопустимість основного доказу в даній справа - протоколу про адміністративне правопорушення та решти доказів.

Заслухавши доводи захисника Гожого М.С. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Приписами статей 251, 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

На думку апеляційного суду, розглянувши вказану справу, суддя місцевого суду дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Так, диспозицією вказаної частини та статті закону встановлено адміністративну відповідальність за повторне, протягом року, вчинення порушень, таких як: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Факт скоєння ОСОБА_1 вказаного правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується дослідженими в судовому засіданні: протоколом про адміністративне правопорушення серія БД №125049 від 11 липня 2023 року, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №723159 від 12 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн., довідкою інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Романюк В., згідно якої на ОСОБА_1 було складено протокол за ч.2 ст.126 КУпАП та що посвідчення водія останньому не видавалося, а також іншими доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку і не викликають сумніву щодо належності та допустимості.

Так, захисник Гожий М.С. доказів на спростування викладених в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду першої інстанції про притягнення його до адміністративної відповідальності обставин не надав.

На спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність у справі належних та допустимих доказів, апеляційний суд зазначає наступне.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази та протокол про адміністративне правопорушення узгоджуються між собою, є достатньою доказовою базою для належної фіксації порушення п.2.1.а ПДР України, а тому є допустимими і належними.

Судом апеляційної інстанції були перевірені доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення і визнані такими, що не знайшли свого фактичного підтвердження.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 і складу правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП, з огляду на те, що останній, внаслідок порушення п.2.1 (а) Правил дорожнього руху, повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи на те права.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2023 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І.Полюхович