Провадження №33/812/454/23 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Сокол Ф. Г.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі:

головуючої - судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Богуславської О. М.

особи, яку притягнуто до

адміністративної

відповідальності ОСОБА_1

захисника Степанова В. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Степанова В. В. на постанову судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 8 вересня 2023 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адмінправопорушення, 7 липня 2023 року близько 23.59 години в смт Врадіївка по вулиці Г. Врадіївщини водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння та пройшов на місці зупинки огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер 6810 за своєю згодою і з фіксацією події під відеозапис. Результат тесту №1118 від 8 липня 2023 року встановив у водія стан сп`яніння з показником в 1,74 проміле. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог пункту 2.9а Правил дорожнього руху України за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 8 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник Степанов В. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою, не відповідає вимогам закону. Посилається на норми КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», постанову Пленуму ВСУ 314 від 23 грудня 2005 року, практику ВС у складі КАС. Зазначає про те, що у справі немає доказів стосовно ґрунтовності підстав зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .. Відсутність саме таких доказів, на переконання захисника, є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 недопустимим доказом та виключає можливість його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП, враховуючи принцип «Плодів отруєного дерева».

Нажаль, суддя першої інстанції вищезазначеним фактам у своїй постанові оцінку не надав, що призвело до безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, у їх межах, заслухавши пояснення захисника Степанова В. В., водія ОСОБА_1 , а також вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, так як висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доведення тих чи інших обставин здійснюється на підставі статті 251 КУпАП за допомогою усіх наявних доказів, що містяться у справі та є будь-якими фактичними даними, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень статті 283 КУпАП, у якій повинен міститися опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, ретельно виклавши його зміст, чек-тест до протоколу та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, відеофіксацію самої події, згідно яких ОСОБА_1 за наявністю ознак алкогольного сп`яніння та за своєю згодою пройшов огляд на місці зупинки, внаслідок чого стан сп`яніння підтверджено за допомогою алкотестеру Драгер, яким встановлено результат в 1,74 проміле. Заперечень або незгоди з результатами огляду водій не висловив, пояснив лише, що «вжив 0,5л безалкогольного пива. З висновком згоден». Внаслідок цього дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як керування водієм транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим за складеним адміністративним протоколом ним порушено положення пункту 2.9а ПДР України.

У відповідності до пункту 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями статті 266 КУпАП та пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І, положень розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, та у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду за допомогою технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, чек-тесту до протоколу, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, водій ОСОБА_1 у день проведення огляду вживав напої, внаслідок чого при зупинці його транспортного засобу, у комендантську годину та у зв`язку з непристебнутим паском безпеки, у поліцейських склалися обґрунтовані сумніви у його тверезості. Водій погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, який підтверджено результатами огляду за показниками алкотестера в 1,74 проміле. ОСОБА_1 погодився з результатами газоаналізатора, про що він поставив свій підпис у відповідному протоколі, та бажань про проходження такого огляду у медичному закладі не висловив, як і зауважень з приводу проведеного поліцейськими огляду на стан сп`яніння (а.с.1-8).

Сам протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП, та щодо місця та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, здійсненому працівниками поліції на спеціальний технічний засіб, та письмових доказах, доданих до протоколу.

Тому посилання захисника на необхідність визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом не є слушним, оскільки за положеннями статті 251 КУпАП докази у справах про адміністративні правопорушення не поділяються на допустимі та недопустимі, а досліджуються усі в сукупності та на їх підставі встановлюється наявність чи відсутність самого адміністративного правопорушення, а також винність даної особи в його вчинені.

Таким же безпідставним є твердження про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, у випадку відсутності підстав для зупинки транспортного засобу, яким він керував. Такі доводи захисника належним чином досліджені суддею суду першої інстанції та ним дана обґрунтована оцінка при ухваленні рішення. Крім того факт порушення водієм інших ПДР України встановлено у постанові, винесеній у той же день представниками поліції (а.с.6), внаслідок чого посилання захисника на постанову КАС в складі ВС від 15 березня 2019 року є недоречним.

Помилковість цього посилання захисника на практику інших судових органів стосується, окрім того, і тієї обставини, що в порядку адміністративної юрисдикції розглядаються справи, пов`язані виключно з винесенням органами Національної поліції України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, в яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а тому будь-які позиції у цих справах не є преюдіційними відносно справ, які підвідомчі до розгляду судовим органом з порядком ухвалення відповідних постанов та їх перегляду в порядку статті 294 КУпАП.

Слід також звернути увагу на невідповідність наведеної захисником постанови КАС в складі ВС від 15 березня 2019 року тексту, який ним викладено в якості її цитування, та у якій не лише встановлені інші обставини, ніж зазначені ним у змісті апеляційної скарги в якості основного її обґрунтування, а ще ці обставини не мають відношення до озвученого захисником принципу, на який він посилається, а саме ні «до дерева», ні до його «отруєних плодів».

З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а висновки судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності доказів, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі.

Тому прийняте суддею рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Степанова В. В. залишити без задоволення, а постанову судді Врадіївського районного суду Миколаївської області від 8 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова