Справа 350/937/23
Номер провадження 3/350/310/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Бейко А.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.156, ч.1 ст.164-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом - КУпАП), -

в с т а н о в и в:

Відділенням поліції №2 (сел.Рожнятів ) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області направлено до суду для розгляду справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164, ч.1 ст.156, ч.1 ст.164-5 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №785044, 22.05.2023 біля 11:20 год. ОСОБА_1 в с.Ясень по вул.Вагилевича на ринку здійснював господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкта «господа», а саме здійснював торгівлю сигаретами марки «Комплімент», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №992324, 22.05.2023 біля 11:20 год. ОСОБА_1 продаж сигарет «Compliment» за ціною 40 грн без наявної ліцензії та без марок акцизного збору, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.156 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №436885, 19.06.2023 близько 11:450 год. в с.Ясень по вул.Вагилевича громадянин ОСОБА_1 здійснював транспортування тютюнових виробів без марок акцизного збору, а саме здійснював транспортування 10 пачок сигарет марки «Compliment» без марок акцизного збору в транспортному засобі «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164-5 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень не визнав та пояснив, що він не здійснював торгівлю тютюновими виробами, оскільки не продавав їх та взамін не отримував ніяких коштів. Також пояснив, що він перевозив сигарети, які є його власністю і не зобов`язаний їх зберігати із марками акцизного податку, оскільки не є суб`єктом адміністративного правопорушення, при цьомум не підроблював ніякі марки акцизного податку, а відомості, зазначені у протоколах, не відповідають дійсності.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протоколи про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.156, ч.1 ст.164-5 КУпАП, враховуючи таке.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Щодо інкримінованих ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.156 КУпАП, суд зазначає таке.

Положеннями ч.1 ст.164 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Частина 1 статті 156 КУпАП передбачає відповідальність за роздрібну або оптову, включаючи імпорт або експорт, торгівлю спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії або без марок акцизного збору чи з підробленими марками цього збору.

За способом викладення диспозиції ч.1 ст.164 та ч.1 ст.156 КУпАП є бланкетними. Диспозиції банкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Згідно із ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Так, ч.1 ст.58 ГК України встановлено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст.128 ГК України передбачено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Окрім цього, статтею 1 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено, що роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до ст.15 цього Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Вказане узгоджується з висновками викладеними у постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 року №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», де Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП є не тільки факт надання послуг (не менше ніж три рази протягом одного календарного року), а й системний характер таких дій, їх самостійний і ініціативний характер з метою одержання прибутку, що і становить суть господарської діяльності.

Отже, суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.156 може бути лише суб`єкти господарювання.

Водночас, до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є суб`єктом інкримінованих їй адміністративних правопорушеннях. Разом з тим, у протоколах про адміністративне правопорушення у графі місце роботи зазначено, що особа, яка притягається до відповідальності не працює, є інвалідом 3 групи.

Отже, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164 та ч.1 ст.156 КУпАП оскільки доказів про протилежне у матеріалах справи немає.

Щодо інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-5 КУпАП, суд зазначає таке.

Частина 1 статті 164-5 КУпАП встановлює відповідальністьза зберігання або транспортування алкогольних напоїв чи тютюнових виробів з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного податку посадовими особами підприємств - виробників, імпортерів і продавців таких товарів.

Підроблені чи фальсифіковані марки акцизного податку хоча і є марками не встановленого взірця, проте зберігання та реалізація тютюнових виробів з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного податку та зберігання і реалізація таких виробів без марок акцизного податку не є тотожними поняттями.

Попри те, що стаття 164-5 КУпАП має назву «Зберігання або транспортування алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, на яких немає марок акцизного податку встановленого зразка», Законом України № 2628-VIII від 23.11.2018 були внесені зміни до КУпАП, відповідно до яких з диспозиції ч. 1 ст.164-5 цього Кодексу виключено такий вид правопорушення як «зберігання або транспортування тютюнових виробів, на яких немає належним чином розміщених марок акцизного збору».

Таким чином, зазначена у протоколі суть вчиненого правопорушення, зокрема щодо транспортування тютюнових виробів, на яких відсутні марки акцизного податку встановленого зразка не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-5 КУпАП.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній один із обов`язкових елементів складу адміністративного правопорушення - об`єктивна сторона.

Окрім цього, суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-5 КУпАП є спеціальний, оскільки до адміністративної відповідальності можуть бути притягнуті лише особи, що прямо визначені диспозицією зазначеної частини відповідної статті, а саме: посадові особи підприємств - виробників, імпортерів і продавців алкогольних напоїв чи тютюнових виробів.

З суті правопорушення, викладеної у протоколі та матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 є посадовою особою підприємств - виробників, імпортерів або продавцем тютюнових виробів, тобто відсутні відомості, на підставі яких суд міг би прийти до висновку, що ОСОБА_1 є належним суб`єктом інкримінованого йому правопорушення. Натомість, у графі протоколу «посада » зазначено «не працює».

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 в даному випадку не можна визнати суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164-5 КУпАП.

Враховуючи наведене, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст.247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.156, ч.1 ст.164-5 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст.247 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164, ч.1 ст.156, ч.1 ст.164-5 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначених адміністративних правопорушень.

Речі, зокрема 20 пачок сигарет марки «Compliment», які відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №992324 від 22.05.2023 вилучені для тимчасового зберігання, а також 10 пачок сигарет марки «Compliment», які відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №436885 від 19.06.2023 вилучені для тимчасового зберігання - повернути власнику.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя А.М. Бейко