ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2023 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участі адвоката Меженної В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Меженної В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2023 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 (триста сорок гривень 00 коп.) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Відповідно до постанови, - 11.05.2023 року близько 10 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 , будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повторно протягом року, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_2 , а саме висловлювався в її сторону нецензурною лайкою.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення, як виду покарання за адміністративне правопорушення, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Крім того просить поновити строк апеляційного оскарження рішення суду.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду, вказує, що постанова постановлена без участі ОСОБА_2 та не направлялася на адресу ОСОБА_2 . Про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_2 та його захиснику стало відомо лише 04.08.2023.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі останнього, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст.285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце апеляційного розгляду.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст.294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката Меженна В.І., яка підтримала апеляцію з викладених у ній мотивів та просила закрити провадження по справі, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставини справи про адміністративне правопорушення, а його висновки не відповідають фактичним обставинам провадження з огляду на таке.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАБ №966096 від 30.05.2023, письмових пояснень ОСОБА_2 , постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2022, згідно якої ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2, рапорту працівника поліції від 30.05.2023 та інших зібраних доказів.

Надаючи оцінку доказам, суд апеляційної інстанції вважає, що по суті вчиненого правопорушення вони є належними доказами, проте як кожен окремо, так і в сукупності є явно недостатніми, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Відповідно до п.14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.2 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.2 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання (образи) спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Протокол серії ВАБ №966096 від 30.05.2023, складений щодо ОСОБА_1 не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме вживання нецензурної лексики, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять пояснення гр. ОСОБА_2 , наданих дізнавачу 11.05.2023, з яких слідує що її батько ОСОБА_4 (протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 ) неодноразово, впродовж п`яти років вчиняє на неї психологічний тиск, а саме приходить до неї на роботу, вчиняє сварки, та неодноразово в її бік звучала нецензурна лайка, але яким чином було це виражено та до яких наслідків це призвело, не указано.

Окрім того, в матеріалах справи містяться аналогічні пояснення гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 , які теж стосуються ОСОБА_4 .

Як вбачається з протоколу, адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинено по місцю проживання гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно її пояснень таке вчинено по місцю її роботи.

Таким чином, у підтвердження обставин домашнього насильства до протоколу додані лише пояснення сторін, які є суперечливими в частині обставин, які є предметом доведення у цій справі.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі, а саме те, що він вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї доньки ОСОБА_2 повторно протягом року.

При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі "Карелін проти Російської Федерації", апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Постанова суду не містить доводів, якими обґрунтовано висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, відтак наявності таких ознак, за яких суд констатував, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, перелічені у оскаржуваній постанові документи не можуть бути визнані належними і достатніми доказами у справі з огляду на вимоги ст. 251 КУпАП.

Відтак, враховуючи обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту, що судом першої інстанції не було дотримано вимог ст. 268 КУпАП, оскільки зазначеною статтею закріплено вичерпний перелік статей цього Кодексу, при розгляді справ про адміністративні правопорушення за якими присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Стаття 173-2 КУпАП входить до вищевказаного переліку, отже присутність ОСОБА_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення є обов`язковою, однак суд першої інстанції, всупереч зазначеній нормі, розглянув справу та притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за його відсутності.

Оскільки суддя не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, рішення суду про притягнення останнього до адміністративної відповідальності є незаконним та необґрунтованим.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо ОСОБА_1 закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Меженна В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу адвоката Меженна В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага