Номер провадження: 33/813/1536/23
Головуючий у першій інстанції Осіік Д. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Пересипка Д.В.,

захисника Берзінь С.Л.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу захисника Берзіня Сергія Людвиговича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2023 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 , громадянина України, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватим у тому, що він 14.06.2023 року о 10 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно співмешканки громадянки ОСОБА_2 , а саме: принижував, висловлював образливі слова, тягав за волосся та погрожував фізичною розправою.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Берзінь С.Л. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях адміністративного правопорушення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним дослідженням судом обставин, які необхідні для обґрунтованого та законного її вирішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник Берзінь С.Л. зазначає, що ОСОБА_1 жодних дій з вчинення насильства психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю ОСОБА_2 , не вчиняв. Матеріали справи окрім пояснень потерпілої не містять належних та допустимих доказів у підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема доказів у підтвердження завдання фізичної шкоди здоров`ю ОСОБА_2 , в той час як вона відмовилась від проходження медичного огляду; свідки вчинення правопорушення також відсутні та допитані не були; вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не є допустимим доказом вчинення правопорушення, оскільки поліцейський є заінтересованою особою та не може допитаний як свідок при розгляді справи.

Також посилається на практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях при оцінці доказів застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», а також вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій, а тому вважає, що винуватість ОСОБА_1 не доведена поза розумним сумнівом.

В судовому засіданні захисник Берзінь С.Л. та особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримали доводи апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пояснила, що працівників поліції викликала не вона, а її мати, яка телефоном почула сварку співмешканців. Наразі вони продовжують жити разом із ОСОБА_1 сімейно.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд вважав доведеною його вину зібраними в справі доказами та врахував пояснення потерпілої щодо вчинення стосовно неї психологічного насильства .

Однак, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи.

Зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що судом належним чином не проаналізовано вказані обставини.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, образливі слова до іншої особи не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

До того ж, нормами КУпАП визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення та змісту постанови, що приймається в конкретній справі. У них повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема, дані про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть, дані про свідків і потерпілих, їх пояснення, а якщо правопорушенням спричинено матеріальну шкоду, про це також зазначається у процесуальних документах, тобто всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів в їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення.

Таким чином, протокол є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій, і є одним із основних джерел доказів.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 14 червня 2023 року, вбачається, що об`єктивною сторони правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , зазначено, що він принижував, висловлював образливі слова, тягав за волосся та погрожував фізичною розправою свою співмешканку громадянку ОСОБА_2 .

На підтвердження вини ОСОБА_1 в матеріалах справи містяться лише пояснення потерпілої ОСОБА_2 .

В протоколі ОСОБА_1 власноруч написав, що «свою вину не визнаю» та надав письмові пояснення, що підтверджують лише сварку між співмешканцями, проте заперечує вчинення насильства стосовно ОСОБА_2 . Натомість пояснює, що та його пошкрябала, коли намагалася віхватити телефон.

У своїх поясненнях ОСОБА_2 показує, що ОСОБА_1 ображав, принижував, висловлювався нецензурно в її бік, а також тягав за волосся, тримав за горло, погрожував фізичною розправою, забрав телефон, залишивши її без зв`язку.

В судовому засіданні правопорушник пояснив, що дійсно у нього виник конфлікт із дружиною, в процесі чого та в телефоні, який він їй подарував, стала демонструвати йому речі, які мали викликати у нього ревнощі. Після сварки потерпіла відмовилася проходити медичний огляд, і будь-яких доказів вчинення стосовно ОСОБА_2 вчинення домашнього насильства відсутні.

Свідки вказаних подій відсутні.

Інші докази наведених у постанові обставин, крім пояснень потерпілої, за умови невизнання своєї провини ОСОБА_1 , також відсутні.

Оцінюючи наведене, апеляційний суд вважає, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок як про подію адміністративного правопорушення, так і про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Об`єктивна сторона, яка вказується в протоколі, за умови невизнання вини ОСОБА_1 своєї провини, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, не є доведеною в розумінні «поза розумним сумнівом».

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 14 червня 2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи вищенаведені недоліки та суперечності, що містяться в матеріалах провадження, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність належних, достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що ОСОБА_1 14 червня 2023 року вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 .

Таким чином, судом не було досліджено всі обставини, що стосуються події правопорушення, його об`єктивної сторони, через що суд прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно ст. 294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи зі змісту п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП - за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника Берзіня Сергія Людвиговича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 268, 283, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Берзіня Сергія Людвиговича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2023 року скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова