ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/4816/23

провадження № 3/0285/3434/23

27 вересня 2023 року м. Звягель

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О.,

розглянувши матеріали справи, яка надійшла

від Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області

за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України,

який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 , повторно протягом року, 30.07.2023 близько 16:30 год. за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ображаючи її грубою нецензурною лайкою, намагався вчинити бійку, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

В судове засідання ОСОБА_2 не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному ст.277-2 КУпАП, належної зацікавленості у розгляді справи не виявив.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Одним із завдань КУпАП є охорона прав і свобод громадян.

Стаття 173-2 КУпАП та Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначають домашнє насильство, як умисне діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру, що вчиняються в сім`ї, між родичами, колишнім чи теперішнім подружжям, особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах Володіна проти рф, Левчук проти України зазначив, що домашнє насильство є порушенням ст.ст.3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, підтверджується матеріалами справи про адміністративні правопорушення, зокрема:

даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №087447;

рапортом оперативного чергового поліції від 30.07.2023 про отримання зі служби 102 повідомлення від ОСОБА_4 (тітки потерпілої) про вчинення відносно неповнолітньої ОСОБА_3 домашнього насильства її батьком ОСОБА_5 ;

протоколом прийняття заяви про подію від ОСОБА_4 та її письмовим поясненням, в яких вона підтвердила обставини, викладені в протоколі;

поясненнями потерпілої ОСОБА_3 , в яких вона розповіла в факт вчинення відносно неї домашнього насильства її батьком ОСОБА_5 ;

даними форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства на ОСОБА_1 , відповідно до рівень небезпеки визначено як високий;

постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 18.05.2023 №285/3103/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки вони отримані у передбачений законом спосіб, уповноваженими особами, є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.

Однією з основних засад запобіганню та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу. Постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Оцінюючи надані докази, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 вчинив діяння, що підпадають під ознаки домашнього насильства, та його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.173-2 КУпАП. За таких обставин, його слід визнати винним у вчиненні вищезазначеного правопорушення. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не встановлено.

Внаслідок дій з боку ОСОБА_2 , його донька зазнає погіршення якості життя, а також психологічних та фізичних страждань у вигляді побоїв, словесних образ, погроз, приниження та залякування, що викликало у неї побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе.

Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено стягнення, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових порушень. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, стягнення має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, беру до уваги характер вчиненого правопорушення та важливість проблеми домашнього насильства; особу ОСОБА_2 , який систематично протягом року вчиняє насильство відносно своїх дітей, що свідчить про те, що він стійко став на шлях протиправної діяльності. Окрім того, враховую ту обставину, що до ОСОБА_2 неодноразово було застосовано стягнення у вигляді штрафу, однак відповідних висновків він для себе не зробив і вкотре за рік притягається до відповідальності за вказане правопорушення. ОСОБА_2 ніде не працює, що виключає дієвість застосування до нього штрафу, він не є інвалідом та не військовослужбовець, що не позбавляє можливості застосувати до нього стягнення у вигляді адміністративного арешту, тривалість якого визначена на рівні найвищої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.173-2 КУпАП, що буде необхідним для його виправлення та достатнім для виконання завдань КУпАП.

Підстави для застосування іншого, більш м`якого або суворого стягнення, відсутні.

З особи, на яку накладено адміністративне стягнення, також належить стягнути судовий збір, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 33-35, 38, 40-1, 173-2, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП,

та накласти на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту 15 (п`ятнадцять) діб.

Строк адміністративного арешту слід рахувати з часу фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 536,80 гривні.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин