Провадження № 3/127/5661/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 185 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №427666 від 08.07.2023 р., того ж дня близько 00 год. 36 хв. гр. ОСОБА_1 здійснив злісну непокору до працівників поліції, а саме виражався нецензурною лексикою, штовхав та дана подія відбулась м. Вінниця, вул. Бевза, 17, готель «Арістократ».

В судовому засіданні захисник Степанюка Д.В. пояснив те, що ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнає. За його поясненнями жодних дій щодо невиконання законних вимог працівників поліції ОСОБА_1 не вчиняв. Відбувся словесний конфлікт з адміністрацією готелю, працівники якого відмовилися повертати кошти за замовлений номер. В матеріалах справи відсутній відеозапис та інші докази про будь-які законні вимоги працівника поліції. Захисник Степанюка Д.В. просив закрити провадження в справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши захисника Степанюка Д.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження в справі за п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП.

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразових повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків. Також адміністративна відповідальність за ст.185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об`єктивної сторони злісна непокора полягає у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції або в непокорі, вираженій у зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням, тощо.

Злісна непокора це пасивна поведінка, тоді як опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих.

За змістом статей 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, яким фіксується факт адміністративного правопорушення і який є підставою для подальшого провадження у справі. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити, зокрема, викладення суті правопорушення.

Складений 03.07.2023 року відносно ОСОБА_1 протокол не відповідає таким вимогам.

В протоколі не зазначено об`єктивну сторону правопорушення.

Так, за змістом протоколу «08.07.2023 р., того ж дня близько 00 год. 36 хв. гр. ОСОБА_1 здійснив злісну непокору до працівників поліції, а саме виражався нецензурною лексикою, штовхав та дана подія відбулась м. Вінниця, вул. Бевза, 17, готель «Арістократ».

Диспозиція ст. 185 КупАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

В протоколі серії ВАВ №427666 вказано, що ОСОБА_1 висловлювався не цензурною лайкою до співробітників поліції та штовхав. П.І.Б. працівників поліції в протоколі не зазначено. Які законні вимоги поліцейськими були висунені до ОСОБА_1 відомості в матеріалах справи відсутні.

Не вказано і про те, що вимога працівника була наполегливою та неодноразово повтореною. Не зазначення конкретного працівника поліції, щодо якого такі дії нібито були вчинені призводить до ігнорування прав особи, яка притягається до відповідальності, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер та причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту, враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення ймовірного діяння, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Необхідність з`ясування суті розпорядження конкретного працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03.03.2014 року у справі № 5-49к13, прийнятої внаслідок ухвалення рішення Європейського суду з прав людини в справі «Вєренцов проти України» від 11.04.2013 року .

У цьому випадку протокол вказаним вимогам не відповідає, оскільки з нього неможливо встановити, який саме поліцейський висунув вимогу, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити той факт, чи вимога є законною.

Також в протоколі відсутні відомості про свідків і потерпілих.

В матеріалах справи є протокол затримання ОСОБА_1 і доставления його в поліцію у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КУпАП, для складання адміністративних матеріалів.

Згідно із ст. 259 КУпАП з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складання протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію. Доставления порушника має бути проведено в можливо короткий строк.

Затримання допускається з метою припинення адміністративного правопорушення, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складання протоколу у разі неможливості складання його на місці вчинення правопорушення, коли його складання є обов`язковим.

Тому затримання ОСОБА_1 , на переконання суду, не відповідає принципу законності.

В заяві про кримінальне правопорушення від 08.07.2023 року працівник готелю ОСОБА_2 повідомила про наявність конфлікту з ОСОБА_1 та нібито його хуліганські дії. В поясненні вона не зазначає про наявність злісної непокори ОСОБА_1 законному розпорядженню або вимозі поліцейського.

В матеріалах справи є два рапорти, за одним з яких неможливо встановити яким працівником поліції складений, ймовірно старшим дізнавачем СД Відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області капітаном поліції В.С.Цуркановською.

В рапортах не зазначено, яка була законна вимога чи розпорядження працівника поліції, що не були виконані.

Рішення у справі про адміністративне правопорушення приймається на підставі допустимих доказів. Проте в матеріалах справи наявні ксерокопії документів : протокол про адміністративне затримання, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, пояснення ОСОБА_2 , два рапорти, які не посвідчені належним чином. Ці документи не беруться до уваги судом як письмові докази.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації.

Рішення суду або суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до роз' яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд, тобто кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Оцінюючи надані в справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному дослідженні, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про недоведеність факту злісної непокори ОСОБА_1 законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, що виключає наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Керуючись ст. 185, п. 1 ст. 247, 283, 284, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , закрити в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя