Справа №751/8507/23
Провадження №3/751/3153/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з даних протоколу ФОП « ОСОБА_2 », місце проживання: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

з участю особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника - адвоката Сірика І.О.

ВСТАНОВИВ:

28.09.2023 року о 22 год. 28 хв. в м. Чернігів по вул. Соловїна, 20, водій ОСОБА_1 керував т/з «AUDI A5» /д.н.з. НОМЕР_1 / в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КНП «ЧОПНЛ» № 783 від 28.09.2023 р., чим порушив вимоги п.2.9 «А» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортним засобом та не оспорював результати вмісту алкоголю у видихуваному ним повітрі, які були зафіксовані лікарем КНП «ЧОПНЛ» за допомогою приладу «Драгер», однак заперечив факт вживання алкоголю та, як наслідок, перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Вважав, що виявлений під час проведення його медичного огляду алкоголь у видихуваному ним повітрі був обумовлений декількома факторами, зокрема: 1) полосканням ротової порожнини медичним засобом, який містить у своєму складі етанол; 2) високою концентрацією алкоголю в повітрі в середині приміщення КНП «ЧОПНЛ», де безпосередньо проводився огляд; 3) не проведення заміни муштрука приладу «Драгер» під час другого відібрання повітря.

Окрім того, захисник наполягав на закритті провадження в справі з підстав того, що мінімальна допустима межа вмісту алкоголю згідно норм міжнародного права, а саме ст.8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 р., у видихуваному повітрі становить 0,5 ‰, а також безпідставного не проведення лабораторних досліджень з огляду на психоемоційний стан ОСОБА_1 під час проведення огляду.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності та його захисника, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно п.2.9 «А» ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ч.1 ст.130 КУпАП, складом адміністративного правопорушення є, зокрема, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Так, факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом не заперечувався ним особисто, що також підтвердилося під час судового розгляду, зокрема, дослідженим відеозаписом.

З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення від 28.09.2023 року та відеозапису з портативного відео-реєстратора встановлено, що о 22 год. 28 хв. 28.09.2023 р. в м. Чернігів по вул. Соловїна, 20 водій ОСОБА_1 керував т/з «AUDI A5» /д.н.з. НОМЕР_1 / в стані алкогольного сп`яніння.

В силу положень ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно відеозапису з портативного відео-реєстратора, під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю із порожнини рота, та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу.

Водій, послідовно заперечуючи факт вживання алкоголю, спочатку погодився пройти відповідний огляд на місці його зупинки, однак потім почав відмовлятись та висловив згоду щодо проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

В приміщенні КНП «ЧОПНЛ» ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер Alcotest 5510», результати вмісту алкоголю відповідно становили 0,36 ‰ та 0,31 ‰.

Вказані обставини, а саме результати огляду у медичному закладі, свідчать про те, що поліцейським вірно визначено наявність ознак алкогольного сп`яніння та підставно запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність помилки у візуальному визначенні працівником поліції ознак такого сп`яніння у водія.

Газоаналізатор «Драгер Alcotest 5510», який використовувався при огляді ОСОБА_1 , відповідає вимогам ДСТУ 8950 ЕД, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №4350, а тому дані отримані за допомогою такого засобу можуть слугувати доказом його перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, у суду відсутні правові підстави ставити під сумнів сертифікований технічний прилад, який при цьому використовувався спеціалістом, а саме, лікарем спеціалізованого наркологічного закладу.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №783 від 28.09.2023 року, водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи сторони захисту щодо недостовірності показань приладу «Драгер Alcotest 5510» з підстав порушення порядку проведення огляду є безпідставними, оскільки різниця у визначених у ході огляду ОСОБА_1 проміле в сторону зменшення обумовлені не лише часовою віддаленістю між моментами їх проведення, а й свідчить про те, що організм кожної людини по різному реагує на алкоголь та процес його виведення залежить не тільки від обміну речовин в організмі, а й від пори доби, температури повітря, рухів людини чи перебуванні у стані спокою тощо.

Отже, зменшення вмісту алкоголю при проведенні обстеження ОСОБА_1 через певний проміжок часу, а саме, в 23 год. 00 хв. з 0,36 ‰ до 0,31 ‰, при повторному обстеженні о 23 год. 20 хв., не викликає в суду жодних обґрунтованих сумнівів щодо достовірності отриманих результатів.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Натомість останній обмежився у відповідній графі протоколу записом «не згоден», без будь-яких пояснень чи спростувань обставин порушення ним вимог п.2.9 «А» ПДР України. Подальше заперечення ним факту вчинення правопорушення та побудова захисних версій за участі захисника оцінюється судом як спроба уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.

За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.9 «А» ПДР, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Доводи сторони захисту про обов`язковість проведення лікарем КНП «ЧОПНЛ» лабораторних досліджень у зв`язку з незгодою ОСОБА_1 з отриманими результатами за допомогою спеціальних технічних засобів, є безпідставними з огляду на наступне.

Так, згідно п.7 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015 /далі - Інструкції/, передбачено обов`язкове проведення лабораторних досліджень саме на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, а в даному випадку йдеться про стан алкогольного сп`яніння, що не є тотожними поняттями.

Пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Відповідно до п.14 Розділу ІІІ Інструкції обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває в несвідомому стані або з тяжкими травмами.

Тобто, Інструкцією регламентовано обов`язкове проведення лабораторних досліджень саме на визначення наркотичного засобу, психотропної речовини, або щодо водія учасника дорожнього руху внаслідок ДТП, який перебуває в несвідомому стані або з тяжкими травмами, а в даній справі для підтвердження чи спростування стану алкогольного сп`яніння проведення лабораторних досліджень не було обов`язковим.

Непереконливими є аргументи позиції сторони захисту як на підставу для закриття провадження в справі на приписи ст.8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 р.

Суд звертає увагу, що вказаною статтею визначено максимальний допустимий рівень алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. Тобто, у всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

У даному випадку вказана норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм.

Разом з тим, положення Конвенції про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, що й має місце в Україні.

Відтак, згідно з п. 7 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Аргументи сторони захисту про те, що виявлений під час проведення його медичного огляду алкоголь у видихуваному ним повітрі був обумовлений полосканням ротової порожнини медичним засобом, який містить у своєму складі етанол, та високою концентрацією алкоголю в повітрі в середині приміщення КНП «ЧОПНЛ», де безпосередньо проводився огляд, є абсолютно непереконливими, оскільки носять характер припущень, та оцінюються судом як захисною версією для уникнення від відповідальності за вчинене адміністративного правопорушення.

Захисником не надано доказів незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Крім того, питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими, не спростовує факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння та доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Згідно положень ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують, чи обтяжують відповідальність у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступінь його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 536 грн (п`ятсот тридцять шість) 80 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов