Справа № 308/159/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
22.09.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Фазикош Г.В., з участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Селеша О.Я., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи про порушення митних правил, запроваджені щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 Митного кодексу України, за апеляційною скаргою її захисника адвоката Сковородько І.Ф. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2023,
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 27.01.2023 ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення порушення митних правил, передбаченого ч.6 ст.470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування, більше ніж на тридцять діб, та накладено адміністративне стягнення у виді конфіскації ввезеного на митну територію України легкового автомобіля марки «Renault», моделі «MEGANE», номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_2 , вартістю 97 176,50 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.
В оскарженій постанові судді від 27.01.2023 вказано, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення за таких обставин.
21.12.2022, о 21 год. 43 хв., в зону митного контролю на ділянку митного поста «Астей» Закарпатської митниці заїхав легковий автомобіль марки AUDI, моделі А6, реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_3 , в якому в якості пасажира слідувала громадянка України ОСОБА_1 , яка прямувала у приватних справах з України до Угорщини. Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрала порядок проходження митного контролю по каналу зелений коридор. До митного контролю ОСОБА_1 було подано закордонний паспорт НОМЕР_4 від 23.04.2015 року. В подальшому ОСОБА_1 було переведено в «червоний коридор». Під час здійснення митних формальностей було проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, внаслідок чого встановлено, що 16.07.2016, о 23:16:28 год., через митний пост "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 на митну територію України в митному режимі "транзит" було ввезено легковий автомобіль марки «Renault», моделі «MEGANE», номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_2 .
Згідно ст.95 Митного кодексу України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: 1) для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієїмитниці - 5 діб). Згідно із ст. 102 Митного кодексу України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів, поміщених у цей режим, за межі митної території України.
ОСОБА_1 відмовилася від надання пояснень в порядку ст. 63 Конституції України.
Таким чином, громадянка України ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк доставки транспортного засобу особистого призначення, а саме: легкового автомобіля марки «Renault», моделі «MEGANE», номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_2 , що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці - від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на 30 діб. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених ч.6 ст.470 Митного кодексу України.
В апеляційній скарзі захисник Сковородько І.Ф., просить вказану постанову судді від 27.01.2023 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 посилається на те, що протокол відносно ОСОБА_1 складений із грубим порушенням, а саме ОСОБА_1 не володіє українською мовою достатньо для розуміння змісту протоколу про адміністративне правопорушення та юридичних висловів. Відповідно, складання протоколу без участі перекладача та захисника є протиправним, порушує істотні права громадянина та Конвенцію з прав людини.
Таким же незаконним є складене від імені ОСОБА_1 та власноручно написане працівником митниці Пояснення від 21.12.2022, в яких зазначено, що ОСОБА_1 володіє українською мовою та бажає давати пояснення українською мовою - підпис ОСОБА_1 у цьому розділі пояснень відсутній.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції визнав доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення той факт, що за даними АСМО «Інспектор» та за даними ЕАІС Держмитслужби України (внутрішні службові документи Держмитслужби) рахується ввезення нею вказаного автомобіля в режимі транзит на територію України 16.07.16 р. о 23:16:28. Однак, цей висновок суду є безпідставним. За їх змістом, на переконання адвоката, очевидним є те, що ОСОБА_1 не ввозила вказаний автомобіль на територію України, а особи, які оформила ввезення вказаного автомобіля на її ім`я не мали достатньо інформації про неї. Зокрема, це стосується місця її проживання: населений пункт визначено правильно, а будинок інший.
До матеріалів справи долучено ксерокопію паспорта ОСОБА_1 , що виданий 23 квітня 2015 року. Однак у паспорті серії НОМЕР_4 відсутні відмітки про перетин нею кордону України 16.07.2016.
ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 не вміє керувати транспортним засобом, не має посвідчення водія. Ввезти транспортний засіб не могла і не мала потреби у цьому. Їй не відомо, хто ввіз транспортний засіб на територію України і де він знаходиться.
Також захисник вказує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення з порушенням строків визначених ст. 38 КУпАП. Згідно Протоколу дані про ввезення на ім`я ОСОБА_1 16.07.2016 автомобіля містяться в базі відповідача «АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України. Крайній строк вивезення автомобілю за межі України на підставі ст.95 МКУ - 27.07.2016. Саме в обов`язки працівників Держмитслужби входить обов`язок нагляду за дотриманням вимог МК України, отже саме вони допустили службову недбалість.
Разом з апеляційною скаргою захисником Сковородько І.Ф. подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2023.
Апелянт вказує, що розгляд справи місцевим судом відбувся 27.01.2023 без виклику ОСОБА_1 в судове засідання. Постанова на адресу ОСОБА_1 станом на 20 лютого 2023 року судом не направлена і до цього часу ОСОБА_1 її не отримала.
З матеріалами справи ознайомився захисник ОСОБА_1 адвокат Сковородько І.Ф. 20.02.2023, в той же день судом видано оскаржувану постанову.
В судовому засіданні в апеляційній інстанції, яке відбулось 14.07.2023 ОСОБА_1 пояснила, що вона не ввозила вказаний вище автомобіль, хто його ввозив не знає, паспорт зазначено її, про вказані обставини подала заяву про злочин, про хід розслідування їй не відомо, де перебуває автомобіль, їй не відомо.
При цьому вона вказала, що є громадянином України, навчалась у середній школі, однак з угорською мовою викладання. Українську вчила, однак всі навколо спілкуються угорською. Суть правопорушення зрозуміла, однак недостатньо, пояснень не давала, документи підписувала, паспорт належить їй. Підтвердила, що водійські права отримала у 2022 році, кордон перетинає регулярно, правила перетину їй відомі.
Оскільки одним із доводів апеляційної скарги було твердження про те, що ОСОБА_1 недостатньою мірою володіє українською мовою, апеляційним судом на клопотання адвоката Сковородько І.Ф. було залучено до участі перекладача. Після перерви у наступне засідання ОСОБА_1 не з`явилася. Завершення розгляду справи відбулось за участі адвоката Сковородько І.Ф. та представника Держмитслужби.
Адвокат Сковородько І.Ф. пояснила, що уклала договір з громадянкою ОСОБА_1 про надання правової допомоги на початку лютого 2023 року, у суді першої інстанції участі не брала, з матеріалами справи ознайомилася пізніше, апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити.
В судовому засіданні в апеляційній інстанції представник Закарпатської митниці Держмитслужби Зубенко І.І. просив апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін. При цьому він звернув увагу на те, що вказаний у протоколі автомобіль на територію України ввезла саме громадянка ОСОБА_1 , при цьому подала свій власний паспорт. Те, що у цьому паспорті немає відмітки щодо перетину кордону, значення немає, оскільки така відміна не є обов`язковою. Адреса зазначається зі слів особи, може бути відмінна від реєстрації.
Те, що ОСОБА_1 подала заяву про злочин, не спростовує того факту, що автомобіль було ввезено нею. Доказів протилежного наразі не здобуто, а про хід розслідування заявниця не цікавилась. Наявність окремих неточностей у протоколі не є підставою для визнання її особою невинуватою, оскільки ці неточності не є суттєвими, особа належно ідентифікована. ОСОБА_1 визнала, що протокол було складено щодо неї, а паспорт належить саме їй.
Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не володіє українською мовою є лише припущенням; вона є угоркою за національністю, однак в усіх школах вивчають українську мову, ОСОБА_1 постійно проживає в Україні, працює, має належну освіту, здійснює та здійснювала регулярні перетини кордону, з правилами перетину обізнана. Той факт, що вона отримала водійські права лише у 2022 році не свідчить про те, що вона не мала їх раніше.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що пропущений на оскарження судового рішення строк необхідно поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення із наступних підстав.
Встановлено, що судом першої інстанції 27.01.2023 справу про порушення митних правил запроваджену щодо ОСОБА_1 розглянуто без його участі. В матеріалах справи міститися заява ОСОБА_2 , в якій вона просить видати копію постанови від 27.01.2023 по справі № 308/159/23, на якій наявна відмітка, що ОСОБА_2 отримала оскаржувану постанову 20.02.2023. Апеляційну скаргу подано 27.02.2023.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин. З метою недопущення порушення права на захист та доступ до правосуддя його слід поновити.
Доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.486 МК України, завданнями провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з точним дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
За змістом ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.6 ст.470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (170 000 грн) або конфіскацію таких транспортних засобів.
Слід зазначити, що вказане правопорушення є триваючим, оскільки триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 по справі № 804/401/17.
Факт ввезення ОСОБА_1 16.07.2016 на митну територію України в митному режимі «транзит» легковий автомобіль марки «Renault», моделі «MEGANE», номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак Польщі НОМЕР_2 , а також перевищення ОСОБА_1 встановленого ст.95 МК України строку доставки вказаного транспортного засобу особистого користування, що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на 30 діб, підтверджується і зібраними митним органом та наявними в матеріалах справи доказами, а саме:
- протоколом про порушення митних правил від 22.12.2022 (а.с. 1-4);
- відомостями з електронних витягів із ЄАІС Держмитслужби та АСМО «Інспектор» (а.с.8,9);
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , які вона особисто підписала, відмовилась від дачі пояснень відповідно до ст.63 Конституції України, доповнень та зауважень немає (а.с. 10-11).
Станом на 21.12.2022 ОСОБА_1 перевищила строк тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування більше ніж на тридцять діб, вчинивши порушення митних правил, передбачене ч.6 ст.470 Митного кодексу України.
22.08.2019 набрали чинності зміни до статті 470 МК України, згідно із Законами України від 08.11.2018 №2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» та від 16.05.2019 №2725-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Апеляційним судом встановлено, що станом на 22.12.2022 вказаний вище транспортний засіб вивезеним не значиться, та продовжує перебувати на території України з перевищенням строку транзиту. Отже, ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк доставки транспортного засобу особистого призначення, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці - від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на 30 діб. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених ч.6 ст.470 Митного кодексу України.
Доказів того, що ОСОБА_1 у порядку, визначеному ст.192 МК України та розділом VIII Порядку виконання митних формальностей, відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657, зверталася до найближчого органу доходів і зборів до завершення визначеного митницею строку транзиту про обставини подій, у зв`язку з якими порушено ці строки, та місцезнаходження товарів і транспортних засобів у випадку порушення строку транзиту, матеріали справи не містять.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що не ОСОБА_1 ввозила автомобіль на митну територію України, оскільки це твердження не узгоджується з матеріалами справи.
Наявність посвідчення водія серії НОМЕР_5 , виданого 09.12.2022, не спростовує вини ОСОБА_1 в порушенні митних правил, передбачених ч.6 ст.470 МК України та не може бути доказом того, що станом на 16.07.2016 у ОСОБА_1 не було іншого посвідчення водія.
Окрім того, вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, не обумовлено наявністю чи відсутністю у неї водійських прав.
В судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_1 визнала, що до матеріалів протоколу додано копії документів із бази даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, серед яких копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 НОМЕР_6 , який належить їй (а.с.6). Будь-яких тверджень щодо втрати цього документа або ймовірності його використання іншою особою, ОСОБА_1 в судовому засіданні не висловила.
До апеляційної скарги додано копію заяви про злочин. У заяві значиться дата 06.12.2022, хоча у тексті міститься посилання на протокол про порушення митних правил від 22.12.2022. Відмітка про реєстрацію цієї заяви адресатом відсутня. Копія посвідчена адвокатом Сковородько І.Ф. (а.с.58). аналогічна копія заяви про злочин додана до клопотання від 27.04.2023 (а.с.63). також суду надано копію відповіді начальника Ужгородського районного управління поліції від 14.03.2023, в якому йде мова звернення, яке зареєстровано в системі ІТС ІПНП відділу поліції за №1104 від 27.02.2023 (а.с.64). Тексту звернення не додано. Інших доказів того, що ОСОБА_4 зареєстрована заява про злочин, така внесена до ЄРДР і розслідується апеляційному суду не додано. В судовому засіданні адвокат Сковородько І.Ф. повідомила, що їй про це не відомо, запитів вона не надсилала. Клопотань до апеляційного суду з цього приводу не подано.
За цих обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що достатніх підстав ставити під сумнів ту обставину, що саме ОСОБА_1 ввезла зазначений автомобіль на територію України немає. У подальшому цей автомобіль вивезений за митну територію України не був.
Апеляційний суд визнає, що у діянні ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, порушення митних правил, передбачений ч.6 ст.470 МК України перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України більше ніж на тридцять діб.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою, спростовані матеріалами справи, в яких окрім іншого міститься посвідчення водія НОМЕР_7 від 09.12.2022, видане на ім`я ОСОБА_1 .
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 487 затверджено порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів та відповідно до якої, теоретична підготовка - вивчення громадянами відповідно до типової навчальної програми теоретичного модуля в кількості мінімальних навчальних годин, відведених на освоєння навчального матеріалу (відповідний розділ навчальної програми).
Відповідно до ст.7 Закону України Про освіту мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна.
Згідно з частиною 2 стаття 30 закону Про забезпечення функціонування української мови як державної підприємства, установи та організації усіх форм власності, фізичні особи-підприємці та інші суб`єкти господарювання, що обслуговують споживачів, мають обслуговувати їх державною мовою.
Отже, на підставі вищенаведеного слідує, що ОСОБА_1 не могла скласти іспит з ПДР та получити посвідчення водія, не володіючи українською мовою, оскільки такі складаються саме українською мовою.
ОСОБА_1 є громадянкою України, постійно проживає на території України, навчалась у середній школі з угорською мовою навчання, оскільки за національністю є угоркою. Однак, це не спростовує того факту, що українську мову у цій школі вона вивчала, як частину державного стандарту навчання у середній школі.
Наведені вище докази вини ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, отримані законним шляхом та встановлюють наявність порушення ним митних правил, передбачене ч.6 ст.470 МК України.
Призначаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене ч.6 ст.470 МК України, апеляційний суд враховує його особу, обставини вчинення адміністративного правопорушення та наведені вище фактичні обставини справи.
Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази є достатніми та достовірно вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні дій, які підпадають під ознаки ч.6 ст.470 МК України, а тому, висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.6 ст.470 МК України адміністративного правопорушення визнається таким, що ґрунтується на вимогах закону, матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказах, визнається належним чином вмотивованим.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у цій справі значення не мають, оскільки вчинене правопорушення є триваючим, про що зазначено вище.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 МК України.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23,33 КУпАП в межах санкції ч.6 ст.470 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ч.5 ст.529 МК України та ст.ст. 7,251,252,294 КУпАП, апеляційний суд
Клопотання захисника Сковородько І.Ф. задовольнити.
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2023 у даній справі щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу захисника Сковородько І.Ф. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2023 про визнання винною та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.6 ст.470 МК України без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Фазикош