Справа № 201/3583/23
Провадження № 3/201/1707/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутого за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 березня 2023 року о 18 годині 04 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ», д/н НОМЕР_1 , рухався в районі буд. № 6 по вул. Космічна в м. Дніпрі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода), після чого, будучи зупиненим співробітником поліції, ухилився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до встановленого порядку, шляхом відмови від його проходження на вимогу останнього із застосуванням технічних засобів відеозапису, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 був неодноразово належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності, оскільки це буде відповідати вимозі розгляду справи судом в розумні строки, що є складовою права на справедливий судовий розгляд для усіх учасників процесу. Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки». Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Смірнов проти України» від 08 листопада 2005 року слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Отже, враховуючи принцип судочинства, зазначені в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення. Водночас слід враховувати, що зі сторони захисту також був повідомлений захисник, який до суду не прибув та не повідомив про поважність причин своєї неявки.

Захисник правопорушника, з`явившись до суду, наполягав на розгляді справи за відсутності свого підзахисного, провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно якого клопотав закрити, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_2 , суду пояснив, що в час та місці, зазначені в протоколі він знаходився в своєму припаркованому автомобілі та став очевидцем того, як водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ», д/н НОМЕР_1 , заїхав на паркувальний майданчик по вул. Космічна в м. Дніпрі, при цьому вказаний водій знаходився з явними ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано поліцією пройти огляд на стан сп`яніння.

Дослідивши під час судового розгляду позиції учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення, а також надані останніми докази, ознайомившись з матеріалами справи, суд доходить висновку про винуватість правопорушника ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Так, винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підтверджується: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 151267 від 14 березня 2023 року; рапортом інспектора патрульної поліції, яким було виявлено правопорушення; поясненнями свідка ОСОБА_2 , який став очевидцем керування водієм ОСОБА_1 , котрий знаходився з явними ознаками алкогольного сп`яніння; матеріалами відеозаписів з портативних відеореєстраторів патрульних поліції, на яких зафіксовані обставини після зупинки водія ОСОБА_1 , якому було запропоновано пройти огляду на стан сп`яніння через виявлені у нього ознаки сп`яніння, однак останній ухилився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням технічних засобів відеозапису, що відповідно не вимагало присутності двох свідків згідно з вимогами п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 57 від 20.01.2023, чим в сукупності доводиться, що ОСОБА_1 дійсно вчинив правопорушення за зазначених обставин.

Оцінюючи як доказ вказаний відеозапис обставин адміністративного правопорушення, потрібно звернути увагу, що відповідні дані зафіксовані на відео повністю зіставляються з фактичними обставинами справи, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, які дозволяють безпосередньо пересвідчитися суду у зафіксованих в ньому відомостях, зокрема про те, що водій ОСОБА_1 дійсно знаходився з ознаками алкогольного сп`яніння та на вимогу патрульних поліції із застосуванням технічних засобів відеозапису ухилився від проходження огляду на стан сп`яніння, що в свою чергу дозволяє зробити висновок про належність та допустимість такого доказу, який відповідно доводить наявність порушень п. 2.5 Правил дорожнього руху України в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того слід зазначити, що означені відеозаписи були отримані в ході фіксування правопорушення поліцейськими на відеотехніку, закріплену на їх форменому одязі, що відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», а тому такі докази слід вважати допустимими та належними.

Водночас до позиції сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_1 суд відноситься критично, з огляду на те, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення докази є належними, допустимими і достовірними, а їх сукупність достатньою та взаємопов`язаною для того щоб підтвердити подію адміністративного правопорушення та обставини його вчинення ОСОБА_1 . Зокрема заявленим аргументам захисту суперечить сукупність долучених до матеріалів цієї справи належних та допустимих доказів, які не викликають у суду сумніву щодо їх достовірності, у тому числі в тій частині, що саме під керуванням цієї особи знаходився транспортний засіб за обставин, зазначених у протоколі, про що свідчать відповідні покази свідка ОСОБА_2 , який став очевидцем того факту, як водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ», д/н НОМЕР_1 , заїжджав на паркувальний майданчик в інкримінованому місці та час. При цьому слід зазначити, що під час застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису обставин цієї події в салоні вказаного засобу та біля нього більше ніхто не знаходився, окрім самого ОСОБА_1 , який не висловлював жодних зауважень з того приводу, що він дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з доведеністю означених фактів, слід вважати, що всі альтернативні пояснення представлених доказів надзвичайно малоймовірні.

Таким чином, враховуючи, що ухилення водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відбулось відповідно до встановленого порядку, а саме із застосуванням технічних засобів відеозапису, то суд вважає доведеною поза розумним сумнівом винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також під час судового розгляду захисником були висловлені аргументи щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_1 , який раніше вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП протягом цього року, а отже останньому повинна була ставитись у провину повторність правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Даючи оцінку таким аргументам, суд визнає їх неприйнятними, оскільки означена позиція фактично погіршує становище такої особи, обраний спосіб захисну стосовно якої не свідчить на її користь, у зв`язку з тим, що дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності навпаки були інкриміновані за основним, а не за більш тяжким, кваліфікованим, складом правопорушення, що відповідно не призводить до істотного порушення прав правопорушника. Виходячи із загальних принципів права, суд зауважує, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, водночас з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження. Крім то слід зазначити, що на підтвердження своєї позиції, захисником не було надано жодного доказу, що, в умовах змагальність сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, свідчить про недоведеність фактичних обставин, на які посилається захисник.

До інших суджень сторони захисту щодо недоліків у протоколі про адміністративне правопорушення суд ставиться критично, так як зазначені недоліки не впливають на суть розгляду даної справи та не перешкоджають суду досягти завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім того останні істотно не порушують прав та свобод учасників процесу та не впливають на реалізацію ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

З огляду на те, що сукупність досліджених під час розгляду справи доказів, що були зібрані патрульною поліцією під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, є чіткими та послідовними, зіставляються та взаємоузгоджуються між собою, то суд робить висновок про достовірність зафіксованих у цих процесуальних джерелах фактичних даних. У зв`язку з доведеністю означених фактів, слід вважати, що всі альтернативні пояснення представлених доказів надзвичайно малоймовірні.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про доведеність вини правопорушника у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто у відмові особи, керуючої транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При визначені виду і розміру стягнення враховую характер вчиненого правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його вини, майновий стан і обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

З урахуванням викладеного вважаю за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави з позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону Україні «Про судовий збір», із змінами та доповненнями, стягнути з правопорушника судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 283, 284, 299 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі сімнадцяти тисяч гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі п`ятисот тридцяти шести гривень вісімдесяти копійок.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці з дня її винесення.

Постанова набрала чинності:

Суддя: В.М. Гончаренко