ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6453/23 Головуючий суддя І інстанції Колесник С. А.
Провадження № 33/818/915/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мирошниченка М.П. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 13.07.2023 о 22:06 од. в м. Харкові по вул. Героїв Праці, буд. 2-Г, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ, д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився. Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Мирошниченко М.П. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що працівники поліції незаконно зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Вказує, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 , які саме у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Також, працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан сп`яніння та не роз`яснили наслідки відмови від проходження відповідного огляду. Вказує, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Вказує, що відеозапис не є безперервним, що свідчить про порушення чинного законодавства. Посилається також на судову практику інших судів України. Вважає, що матеріали справи не містять доказів, які доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а рапорт працівника поліції не є доказом взагалі. Вказує, що працівники поліції порушили чинне законодавство під час складення протоколу стосовно ОСОБА_2 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції захисник Мирошниченко М.П. не з`явився, про час та місце розгляду його апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Причин неявки суду не повідомив.

Проте, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомив суд апеляційної інстанції, що його захисник дійсно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак вони узгодили між собою свою правову позицію та ОСОБА_2 просив розглянути апеляційну скаргу захисника без його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 271 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника Мирошниченка М.П. без його участі, однак за обов`язковою участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; направленні на огляд водія; акті огляду; розписці ОСОБА_1 ; рапорті працівника поліції; відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився.

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 була ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графі «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», а також у графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані правильні)».

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Тобто ОСОБА_1 не скористався своїм правом щодо оскарження дій або бездіяльності працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності, а такі апеляційні доводи є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 , який був зафіксований на нагрудну камеру працівників поліції (арк. 2), відповідно до відомостей якого, вбачається, що працівники поліції рухаючись на службовому автомобілі увімкнули світловий маячок червоного кольору та зупинили автомобіль ВАЗ, у якого не працював задній правий габаритний світловий сигнал. Відразу після зупинки з водійського місця автомобіля ВАЗ вийшов ОСОБА_1 та надав працівникам поліції свої документи.

Такі відомості відеозапису поза розумним сумнівом свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, що вочевидь спростовує такі твердження апелянта.

Крім того, під час спілкування зі ОСОБА_1 працівники поліції виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння. Вони роз`яснили ОСОБА_1 , які саме у нього виявлені ознаки сп`яніння. Після цього запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 зрозумів наслідки його відмови від проходження огляду, які були йому роз`яснені працівниками поліції, однак все одно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і на місці його зупинки, а також в медичній установі. Після цього, працівники поліції ще раз роз`яснили ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння відносно нього буде складений протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП, з чим останній також погодився та повідомив, що «… відмовляюсь, тому що це Ваші домисли». Навіть після цього, працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що якщо він не вживав алкогольні напої, то результат огляду буде негативний та йому дозволено буде продовжити рух, але ОСОБА_1 відмовився.

Після цього, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що йому неможна керувати автомобілем з чим останній погодився.

Поряд з цим, з відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП.

Поряд з цим, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, відеозапис, який був долучений до матеріалів справи стосується саме події, яка відбувалась за участю ОСОБА_1 про що працівники поліції зазначили в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наявність якого у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що свідчить про відповідність дій працівників поліції під час складення протоколу вимогам цієї Інструкції.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія підтверджується довідкою (арк.3), що свідчить про те, що остання знає Правила дорожнього руху України, оскільки умовою отримання такого посвідчення є складання обов`язкового іспиту на знання цих Правил.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого нею правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 13 липня 2023 року, ОСОБА_1 близько 22 год. 06 хв. в м. Харкові по вул. Героїв Праці керував автомобілем «ВАЗ» державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому її посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Мирошниченка М.П. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков