ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4407/23 Головуючий суддя І інстанції Чайка І. В.
Провадження № 33/818/918/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка м. Харкова,

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП та на неї, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. без конфіскації майна.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 11.07.2023 року о 16 год. 20 хвилин ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовувала торгівлю алкоголем, а саме: пиво кег тара 50 л. з кіоску без ліцензії, проваджувала господарську діяльність без державної реєстрації, як суб`єкт господарювання без отримання ліцензії, чим порушила ч.1 ст. 164 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що вона є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність. Начас складення протоколу, маючи намір відкрити магазин-кіоск (за адресою: АДРЕСА_1 ) для роздрібної торгівлі продуктами харчування та напоями, в тому числі алкогольними, вона здійснювала відповідні заходи для реалізації вказаного наміру, зокрема: проводила ремонтні роботи в кіоску, оформлювала вітрини, перевіряла роботу обладнання, здійснювала закупівлю товарів, займалась оформленням необхідних документів, в тому числі ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тощо. Продаж алкогольних напоїв вона не здійснювала, а вилучена продукція придбана була у зв`язку з необхідністю встановлення програмного касового апарату, оскільки представники банків відмовляють в наданні ПРРО без наявного товару в торгівельному приміщенні. Вказала, що письмові пояснення, долучені до протоколу, нею були підписані не усвідомлюючи їх зміст, оскільки текст пояснень складено посадовою особою поліції російською мовою та нерозбірливим почерком. Зазначила, що нею не вчинено жодних порушень, перебуваючи в стані сильного хвилювання та поганого самопочуття, нею підписані зазначені пояснення не очікуючи настання негативних наслідків. Вважає, що в матеріалах справи не міститься доказів, які підтверджують її винуватість у скоєнні адміністративного правопорушення. Також посилалась на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 878682 від 11.07.2023 року, поверх прочерку чорнилами іншого кольору внесено відомості про свідка ОСОБА_2 , що на її переконання є явною підробкою процесуального документа. Також вважає. Що показання цього свідка не узгоджуються з протоколом, що ставить під сумнів достовірність наданих до суду матеріалів та взагалі є сумнівним доказом. Вважає, що існують сумніви у допустимості пояснень свідка як доказу, враховуючи що згідно з відомостями на веб-порталі Судової Влади України, особа з тими ж анкетними даними неодноразово притягалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, у тому числі Комінтернівським районним судом м. Харкова. Поряд з цим, апелянт вказує на те що суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення, як на доказ її винуватості, однак зазначив реквізити протоколу, які не відповідають дійсності, а також на акт перевірки, який не міститься в матеріалах справи.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином, про що свідчить відомості отриманої нею телефонограми (арк. 54). Також факт того, що ОСОБА_1 повідомленапро час та місце розгляду її апеляційної скарги підтверджується відомостями довідки про те, що 28.08.2023 року о 12:18 год. вона отримала судову повістку у мобільному додатку «Viber» на номер телефону, який нею був зазначений в її апеляційної скарзі.

При цьому, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила розгляд справи здійснювати за її відсутності (арк. 43).

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без її участі, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, письмових поясненнях свідка ОСОБА_2 , письмових поясненнях ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 3) вбачається, що 11.07.2023 року о 16:20 год. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 реалізовувала торгівлю алкоголем: пиво кег тара 50 л. з кіоску без ліцензії проваджувала господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкт господарювання без отримання ліцензії.

З відомостями, які зафіксовані працівником поліції у цьому протоколі ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її особистий власноручний підпис у цьому протоколі. Також про це свідчить і той факт, що копію цього протоколу ОСОБА_1 отримала особисто, про що свідчить наявність її особистого підпису в графі протоколу «…другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримав..».

Отже, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто остання не зверталася до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України щодо дій або бездіяльності працівників поліції під час складення протоколу стосовно неї, не звертався вона із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва з метою ініціювання проведення службової перевірки щодо дій працівників поліції під час складення адміністративного протоколу, а також не зверталась із відповідними заявами до правоохоронних органів у порядку, передбаченому КПК України, хоча мала для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно неї про адміністративне правопорушення.

Тв*ердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому ці відомості заслуговують на увагу.

В оскаржуваній постанові суд першої інстанції зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ 878682 від 11.07.2023 року складений саме за виявленим фактом здійснення ОСОБА_1 торгівлі алкогольними напоями без наявності дозвільних документів, надання яких передбачено чинним законодавством України.

Разом з цим, відомості, які встановлені судом першої інстанції об`єктивно кореспондуються з відомостями, які зазначені саме в цьому протоколі.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винною, суд першої інстанції посилався саме на цей протокол як на доказ її винуватості.

Зазначення в оскаржуваній постанові протоколу про адміністративне правопорушення серії 196/35-00-07-06 від 02.06.2021 року свідчить про очевидну описку, яка не впливає зміст цієї постанови та може бути виправлена судом першої інстанції за наявності відповідної заяви ОСОБА_1 або за власною ініціативою.

Крім цього, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи (арк. 6), вбачається, що «… я являюсь ФОП, у меня есть киоск по адресу: АДРЕСА_1 , где я с 06.07.2023 года осуществляла торговую деятельность, а именно пивом на розлив без лицензии».

Аналізуючи ці показання вбачається, що остання впродовж певного періоду часу, а саме з 06.07.2023 року по 11.07.2023 року здійснювала торгівельну діяльність, а саме пивом на розлив без відповідного дозволу, а саме ліцензії.

Також вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 були роз`яснені її права, передбачені ст. 63 Конституції України, що свідчить про те, що вона не скористалась цим правом та надала свої пояснення по суті події.

Також з відомостей пояснень вбачається, що вона особисто власноруч зазначила, що з її слів записано вірно, нею прочитано.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції під час оформлення ними протоколу та інших матеріалів, твердження ОСОБА_1 про те, що вона не розуміла те що було написано працівником поліції, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту та уникнення нею відповідальності.

Разом з цим, будь-яких фактичних відомостей проте, що ОСОБА_1 мала хворобливий стан 11.07.2023 року матеріали справи не містять, а також не містять таких відомостей і додатки до апеляційної скарги, що поза розумним сумнівом, спростовує такі твердження апелянта.

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту помічника чергового відділу поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області Коптєва О.В. (арк. 5), 11.067.2023 року отримано зачву та зареєстровано ЄО за № 9684 від 11.07.2023 року про те, що зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 11.07.2023 року о 16:53 год. за адресою: АДРЕСА_1 , дільничій повідомяє для фіксації за вказаною адресою виявили кіоск без назки, де ведуть торгівлю алкогольними напоями без ліцензії. Заявник: ОСОБА_3 .

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення, поза розумним сумнівом, вбачається, що цей протокол складений саме працівником поліції ОСОБА_3 , який здійснив повідомлення по лінії 102 про здійснення торгівлі алкогольними напоями за адресою: м. Харків, вул. Ньютона,14, без відповідної ліцензії.

Поряд з цим, відповідно до відомостей довідки ДОП сектору превенції відділу поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП Харківській області Котляра Д. (арк. 4), 11.07.2023 року до ВП № 2 Харківського районного управління № 1 ГУ НП в Харківськвій області надійшло повідомлення «102» про те, що за адресою: м. Харків, вул. Ньютона, 14 в кіоску ведуть торгівлю спиртними напоями без відповідних документів, а саме ліцензії В ході розгляду матеріалу, прибувши за вказаною адресою було виявлено ОСОБА_1 , ка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 з кіоску здійснювала торгівлю спиртними напояи без відповідних документів, а саме ліцензії на продаж алкоголю. В подальшому у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 164 КУпАП (ВАВ № 878682).

Ці відомості в своїй сукупності, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції з боку ОСОБА_1 , свідчать про те, що нею здійснювалась торгівельна діяльність, а саме продаж алкогольних напоїв, а саме пива, без відповідної ліцензії, що об`єктивно спростовує такі твердження апелянта.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що в протоколі свідок не зазначався, а був вписаний в протокол працівником поліції пізніше, про що вона не знала, а тому показання цього свідка не можуть бути допустимими у цій справі.

Проте, доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то й отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства», «Schenk v. Switzerland»).

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідність брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини (Проніна проти України, № 63566/00, Параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винною, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП, а посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков