Справа № 346/3101/23
Провадження № 3/346/1693/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Коваленка Д.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ),

в с т а н о в и в :

Аргументи держави Україна, в особі поліцейського, який склав протокол полягали у тому, що 05 червня 2023 року о 01 годині 00 хвилин, в місті Коломия, по вулиці Мазепи, ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes benz e 200 cdi, державний номерний знак, НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з ротової порожнини. Від тесту на алкоголь на місці зупинки та в лікувальному закладі відмовився. Отже, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, а за це передбачена адміністративна відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.

Аргументи ОСОБА_1 28.08.2023 року до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшло заперечення, в якому захисник Левицького Т.М. зазначив, що в ході дослідження відеозаписів під час формування правової позиції ним встановлено, що з боку поліцейського до ОСОБА_1 взагалі не озвучувались ознаки алкогольного сп`яніння. Лише в процесі спілкування поліцейський сказав, що чує запах алкоголю з автомобіля, що не відноситься до визначених інструкцією ознак алкогольного сп`яніння. У той же час, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено ознаки алкогольного сп`яніння «почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота». Але жодна із вказаних ознак не вбачається із долучених відеозаписів щодо ОСОБА_1 . Крім того, відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Геген проти Німеччини», «Яроменко проти України», якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили. У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, який не були б отримано, якби не було отримано перших. Тож враховуючи це і оскільки правомірних підстав для зупинки ОСОБА_1 не було, усі докази отримані після такої зупинки є недопустимими. Також ОСОБА_1 не було вручено примірник відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, тож фактично йому не було пред`явлено обвинувачення, що знову ж таки, є грубим порушенням процесуального порядку оформлення адміністративних матеріалів. У зв`язку із чим просив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Оцінка і висновки суду.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Зокрема, в силу положень частини 1 статті 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням являється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Проте суд відзначає, що в силу положень частини 1 статті 9 КУпАП будь-яким адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, в тому числі й передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП України характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. Тож відсутність в діянні конкретної людини будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

При цьому суд враховує, що за положеннями частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. А згідно з частиною 2 цієї статті, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Отже, саме на поліцейського, який склав протокол покладено обов`язок збирання і подання суду доказів вчинення конкретною людиною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, тобто наявність в її діянні усіх чотирьох елементів складу цього правопорушення, в тому числі й наявність об`єктивної сторони, яка полягає у керуванні конкретною людиною транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп`яніння, є окремим і самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого положеннями частини 1 статті 130 КУпАП. Але самі по собі, вони не визначають того встановленого законодавством порядку, в якому водій повинен пройти огляд на стан сп`яніння, і яким чином фіксується відмова водія пройти такий огляд.

Загальний порядок огляду водія на стан сп`яніння, у тому числі й алкогольного, визначається положеннями статті 266 КУпАП. Зокрема, огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості їх застосування - огляд проводиться у присутності двох свідків; у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, до того ж, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення; при цьому, перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій; огляд на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Разом з цим, направлення особи для огляду на стан сп`яніння, проведення такого огляду, а також фіксація відмови водія від проходження такого огляду, здійснюються виключно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 266 КУпАП).

Таким чином, встановлений діючим законодавством порядок огляду водіїв, що керували транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, вказує на те, що тільки таке діяння, як відмова водія від проведення огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, який внесений до переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений для цього управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації (при дотриманні поліцейським усіх умов для проведення такого огляду, зокрема встановлення ознак сп`яніння), яка мала місце із застосуванням технічних засобів відеозапису, є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП (якщо правопорушенням розглядається саме відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку).

Відмова ж водія від його огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським, з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом або ж незгода з результатами такого огляду, самі по собі, в силу положень пунктів 6 та 8 названого Порядку №1103 та пунктів 6 і 7 Розділу IX Інструкції №1452/735, не являються адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП, а є підставою для направлення водія на проведення огляду на стан сп`яніння у найближчий заклад охорони здоров`я, який внесений до переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації.

А от якщо, водій відмовляється пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, то таке діяння буде вважатись правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП, якщо відмова особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками сп`яніння, мала місце саме із застосуванням технічних засобів відеозапису, і у зв`язку із обґрунтованою (тобто за наявності ознак сп`яніння) та передбаченою вказаним Порядком КМУ вимогою, зокрема вимогою поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, що входить у перелік закладів охорони здоров`я, що затверджений управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації. І, що дуже важливо, така пропозиція повинна мати місце із застосуванням технічних засобів відеозапису.

І з урахуванням вказаних вище нормативно-правових положень, у їх сукупності, суд відзначає, що надані йому докази, у їх сукупності (зокрема: протокол - а.с.1; аудіо-відеозапис події - а.с.7; Акт огляду на стан сп`яніння - а.с.2; направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння - а.с.3) прямо вказують на те, що:

- ОСОБА_1 в місті Коломия, по вулиці Мазепи, перебував за кермом автомобіля, коли підійшли поліцейські. Але суд одразу відзначає, що встановлення ознак алкогольного сп`яніння відбулось поліцейським самостійно, працівник поліції відповідно до відеозапису не озвучив будь-яких, передбачених інструкцією, яка вказана вище, ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 і переглянувши наданий суду аудіо-відеозапис, суд не переконаний у їх наявності;

- поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, з використанням спеціального технічного засобу на, що останній спочатку погодився, а потім відмовився від проходження огляду;

- поліцейський застосував технічний засіб аудіо-відеозапису, матеріали якого у вигляді аудіо-відеозапису події долучено до протоколу;

- аудіо-відезапис події не містить відомостей того, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення після того, як ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, із застосуванням приладу Драгер.

Суд забезпечено тільки доказами того, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки, але він від проходження такого огляду він відмовився. Проте поліцейський не висунув йому вимогу пройти медичний огляд саме у найближчому закладі охорони здоров`я, який внесено до переліку закладів, що затверджені місцевою державною адміністрацією (а.с.1-8).

Пункт 7 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, прямо вказує на те, що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Тож з цієї підстави, суд не може прийняти рапорти поліцейських (а.с.4,5), як докази наявності вказаних вище фактів.

Як вже вказувалось, в силу положень статті 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто у даному випадку, саме поліцейський повинен був надати докази, які б підтвердили, наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, але таких доказів він не надав. А за таких обставин суд констатує, що в діянні ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки його не доведено поліцейським який склав протокол.

В силу положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому, оскільки поліцейським не доведено належними, достовірними і допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 діяння, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення, провадження у справі слід закрити.

Відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Тому враховуючи, що судом прийнята постанова про закриття провадження, судовий збір стягненню не підлягає.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 26, 27, 33-38, 40-1, 122-4,124,130,221, 245-253, 254-255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, суд

в и р і ш и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та до Коломийського РВП ГУНП в Івано -Франківській області.

Суддя Коваленко Д. С.