Справа №621/2680/23
Постанова

Іменем України

16 жовтня 2023 року м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Шахова В.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2023 року о 10:00 год. ОСОБА_1 в м. Зміїв Чугуївського району Харківської області по вул. Гагаріна, 73-А, керував автомобілем Опель Зафира д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: Запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився під час застосування технічного засобу відеозапису, чим порушив вимоги 2.5 ПДР.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що він 09.07.2023 року не керував автомобілем, оскільки знаходився у нетверезому стані. За кермом перебував його знайомий.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Чуненко В.Б. просила закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення з підстав наведених у письмовому клопотанні. В обґрунтування клопотання зазначила, що, по-перше, відсутні докази керування транспортним засобом, по-друге, наявні докази є недопустимими та неналежними, по-третє, направлення на огляд складено з порушеннями; по-четверте, працівниками поліції порушена процедура розгляду справи та останні поводились не у відповідності до статусу працівника правоохоронного органу.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, факт правопорушення підтверджується: по-перше, протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння та факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, по-друге, відеозаписами, з яких чітко вбачається факт керування ОСОБА_1 автомобілем Опель Зафира (на першому відео зафіксований процес руху автомобіля Опель Зафира д.н.з. НОМЕР_1 , на другому відео ОСОБА_1 сидить за кермом цього транспортного засобу), ознаки алкогольного сп`яніння у виді порушення координації рухів та порушення мови, та його добровільна відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, суд критично ставиться до зазначеної вище позиції захисника, оцінюючи її як спосіб захисту та бажання уникнути ОСОБА_1 встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, так як винність ОСОБА_1 підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні зазначених вище доказів, які є належними, допустимими, логічними, послідовними та узгоджуються між собою.

Так, доводи клопотання про відсутність доказів керування транспортним засобом, спростовуються даними відеозаписів, з яких чітко вбачається факт керування ОСОБА_1 автомобілем Опель Зафира (на першому відео зафіксований процес руху автомобіля Опель Зафира д.н.з. НОМЕР_1 , на другому відео ОСОБА_1 сидить за кермом цього транспортного засобу), а тому відхиляються судом як необґрунтовані.

Також суд відхиляє доводи клопотання про те, що відеозапис є не допустимим доказом, оскільки, по-перше, на відеозапису чітко відображені ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, по-друге, відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами можуть бути будь-які фактичні данні, які в тому числі, встановлюються за допомогою різноманітних технічних засобів відеозапису.

Позиція захисника, що працівниками поліції не було залучено свідків, які були присутні під час оформлення адміністративного матеріалу, відхиляється судом, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Таким чином, вищенаведена норма передбачає, що у разі застосування технічних засобів відеозапису працівником поліції під час огляду, свідки взагалі не залучаються.

Отже, наявність свідків, юридично не впливає на допустимість в якості доказу відеозапису.

Позиція захисника щодо порушення складання направлення на проходження огляду на стан сп`яніння та інші пов`язані з цим порушення процедури оформлення цього направлення також відхиляється судом як необґрунтована, оскільки при відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а ні акт огляду, а ні направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я не складається, оскільки водій саме відмовляється від проведення цих оглядів.

Доводи захисника про те, що в протоколі не міститься підпис ОСОБА_1 не підтверджені жодними об`єктивними даними та відхиляються судом як необґрунтовані.

З вищенаведених підстав суд відхиляє доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та зазначає, що позиція захисника зводиться до довільного, на власну користь тлумачення змісту наявних доказів.

Також суд при прийнятті даної постанови застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів сторони захисту ), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що інші доводи сторони захисту не впливають на висновки суду щодо встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні та є юридично не вирішальними.

Згідно п. 2.5. ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Приймаючи до уваги викладене, роблю висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, відсутні.

При накладенні стягнення суддя враховує, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, та вважає можливим накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП підлягає стягненню з особи, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, судовий збір в розмірі, на момент вчинення адміністративного правопорушення та передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 249, 251, 252, 280, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 /один/ рік.

Штраф підлягає оплаті у 15-денний строк, який перерахувати: отримувач ГУК Харківська обл/Харківобл/21081300, р/р UA0020001, , код класифікації доходів бюджету: 21081300, Банк отримувача: Державне казначейство України.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави (стягувач Державна судова адміністрація України) в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп., які перерахувати: р/р UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ /22030106, , Банк отримувача: Державне казначейство України (ЕАП) , Класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення в Харківський апеляційний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя В.В. Шахова