КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/3887/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Стрижеус А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Федченка Віьалія Васильовича на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та з урахуванням постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року про виправлення описки звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати судового збору на підставі п. 8 ч.1 ст. 5Закону України «Про судовий збір».

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Федченко В.В., засобами поштового зв`язку, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що постанова підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що з оскаржуваної постанови, вбачається, що суд першої інстанції мотивуючи своє рішення, дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення на підставі лише протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №375168 від 07.11.2023 та фрагменту відеозапису нагрудного відеореєстратора. Натомість, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного, правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Вказує, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення та іншого адміністративного матеріалу, поліцейськими протокол взагалі не оголошувався, а також, ОСОБА_1 не роз`яснювалися його права та обов`язки, однак, суд першої інстанції проігнорував зазначені обставини.

Акцентує увагу, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, і взагалі сам факт керування. Також, під час збирання матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , поліцейським не долучено, як додатки до протоколу, підтверджуючих матеріалів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема про те, що транспортний засіб VolkswagenGolf д.н. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції і що саме ОСОБА_1 ним керував, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення.

Звертає увагу суду, що в матеріалах справи та на відеозаписі відсутні будь-які дії працівників поліції, щодо роз`яснення ОСОБА_1 порядку проходження огляду на стан сп`яніння та що у разі незгоди він може пройти огляд в медичному складі. Також, ОСОБА_1 належним чином не були роз`яснені права та наслідки відмови від проходження такого огляду, а саме, що така відмова утворює окремий склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яку передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наслідок відмови є притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під пливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому, ОСОБА_1 не направлявся до відповідного медичного закладу з метою проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому, в діяхЧередниченка відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений п. 2.5 ПДР України та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також зазначає, що наявний в матеріалах справи запис знагрудного відео реєстратора не може бути належними та допустимим доказам щодо доведеності вини ОСОБА_1 , оскільки даний запис не містить відомостей про вчинення правопорушення, не містить всіх подій від початку зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 і до закінчення всіх проведених дій з ОСОБА_1 , а лише, містить окремий фрагмент подій, що відбувалися на місці.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування, а його транспортний засіб затриманий відповідно до вимог ст. ст. 265-2, 266 КУпАП а тому, на думку захисника, в матеріалах відсутні будь які належні та допустимі докази, які б незалишали жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисни Федченко В.В. підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її з викладених підстав.

Вислухавши доводи захисника - адвоката Федченка В.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №375168 від 07.11.2023, відповідно до якого 07.11.2022 о 21 год. 00 хв. на вул. Борщагівська, 198, що в м. Києві інспектором патрульної поліції в м. Києві зупинений ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим відповідно до постанови КМ України від 17.12.2008 №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», а також наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 «Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.11.2015 під №1413/27858, водію запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» або в найближчому закладі охорони здоров`я від якого останній відмовився. (а.с. 1); оглянутим відеозаписом (а.с. 3).

Суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Що стосується безпосередньо доводів апеляційної скарги, то вважаю, що вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

Безпосередніми доводами апеляційної скарги є те, що диспозиція ст. 130 КУпАП передбачає керування транспортним засобом, про те, ОСОБА_1 07 листопада 2023 року не керував транспортним засобом.

Згідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність особи настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплюється одразу трьома складовими адміністративного правопорушення: по - перше, керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по - друге, передача керування транспортним особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по - третє, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, як випиває із подій, які зафіксовані на відеозаписах під №472107, водій не заперечує, що його звати ОСОБА_1 , коли до нього звертається працівник патрульної поліції, знаходиться біля транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_1 зі сторони заднього бампера з увімкнутим двигуном.

Такі обставини свідчать про пряме відношення вищевказаної особи до транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_1 і керування ним.

Крім того, із вищевказаних відеозаписах вбачається, що зафіксований чоловік жодного разу не висловив свої заперечення з приводу того, що він не керував транспортним засобом.

При цьому, на момент події інші особи ані біля транспортного засобу, ані в салоні автомобіля - відсутні.

Посилання на відсутність відео підтвердження не спростовує факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу 07 листопада 2021 року о 21 год. 00 хв. та відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння є доведеними, а доводи щодо цього апеляційним судом розцінюються як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Згідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, однак у апеляційного суду, так само як і суду першої інстанції таких сумнівів не виникало.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають сумнівів, які б можна було тлумачити на її користь, оскільки докази винуватості ОСОБА_1 недодержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноваженими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо не надання працівниками поліції роз`яснень ОСОБА_1 про його права та обов`язки під час складання протоколу, з огляду на таке.

За змістом частин 3, 4 ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №375168 від 07.11.2023, ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом, права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені. Будь-яких зауважень щодо його змісту чи клопотань ОСОБА_1 не заявляв.

Що стосується відсутності в матеріалах справи направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння, то слід звернути увагу на наступне.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі, однак, останній відмовився(04:30 хв).

Сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважаю, що відсутність вказаного направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовне скасування прийнятого судового рішення.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до посилання скаржника на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом, оскільки із відеозапису вбачається, що працівниками поліції було зазначено водієві про те, що автомобіль залишається на місці зупинки.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, щодо наявності вини в діях ОСОБА_1 є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи а тому відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Посилання скаржника щодо відсутності безперервного запису є безпідставними, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той об`єм доказів, який наданий суду. При цьому, наявним у справі відеозаписом безперервно зафіксовано саме ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме ОСОБА_1 керуючи ТЗ Volkswagen» моделі «Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, не чітка мова) від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився. Чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому в апеляційній скарзі не оспорюються зафіксовані на відео обставини, які мали місце за участю ОСОБА_1 .

Доводи апелянта щодо безпідставної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження апеляційним судом, оскільки з огляду на правовий аналіз нормПДРУкраїни, не згода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, такий обов`язок прямо передбаченийп.2.5 ПДРта не впливає на причину зупинки.

Отже, сукупність досліджених доказів усуває будь-які сумніви стосовно доведеності винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому адміністративному правопорушенні.

Апеляційний суд також наголошує, що надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом справи, оцінки доказів та тлумачення закону шкодить інтересам правопорядку та правосуддя та є настільки ж небезпечним, як правовий нігілізм.

Суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення звертає увагу, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, неправильного зазначення часу або місця, не вручення похідних процесуальних документів та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

ОСОБА_1 має правовий статус спеціального суб`єкта - водія, що підтверджується посвідченням водія.

Згідно п.1.3.ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

Згідно п.2.5.ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Крім того, з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово та чітко пояснили ОСОБА_1 , що він має ознаки алкогольного сп`яніння та вимагали відповідно до п. 2.5 ПДР України пройти огляд на визначення такого стану.

Поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився.

За таких обставин, суд приходить до висновку про дотримання прав і свобод працівниками поліції під час події.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а такожстатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч. 1 ст. 130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання скаржника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах доводів апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Федченка Віталія Васильовича, на постанову Солом`янського районного суду м. Києвавід 11 липня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік - залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Стрижеус