Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 536 грн. 80 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що:

- він 15 червня 2023 року о 23 год. 08 хв. в на вул.Львівській в м.Луцьку керував автомобілем марки "Фольксваген", номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожними, порушення координації рухів, нечітка мова) та відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України;

- він же у той самий час та місці і при тих же обставинах, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану проблисковими маячками синього та червоного кольорів, не зупинив транспортний засіб, продовжив рух та намагався уникнути переслідування, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КпАП України.

Не погоджуючись із такою постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій порушує питання про її скасування та закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, оскільки вважає її необґрунтованою та незаконною. Зазначає про те, що обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення не відповідають дійсності, так як він будь-яких ПДР України не порушував, а проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння і оформлення адміністративних матеріалів проведено з грубим порушенням вимог законодавства.

Зазначає про те, що керуючи транспортним засобом по вулиці Львівській він не помітив транспортний засіб поліцейських, а коли у подальшому помітивши синій проблисковий маячок поліцейського транспортного засобу зупинив свій у місці, яке дозволяло роз`їзд транспортних засобів по вузькій вулиці згідно із дотриманням ПДР України. На відеозаписі відсутній факт переслідування його транспортного засобу та вчинення дій для примусового його затримання. Тому вважає необґрунтованими доводи працівників поліції про порушення ним п.2.4 ПДР України. Також зазначає про те, що водіями повинні виконуватися лише законні вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу з урахуванням положень ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», однак як вбачається законних підстав для зупинки його транспортного засобу у протоколі не наведено.

У подальшому працівники поліції продовжуючи свої протиправні дії, без відповідних законних підстав, намагалися провести його освідування на стан алкогольного сп`яніння і при цьому, не роз`яснили правових підстав та необхідності у проведенні такого освідування. На дії поліцейських він не міг відреагувати, так як у нього прихопило серце у зв`язку з чим потребував доставлення до медичного закладу. Вже коли йому стало краще, то він відповідно відстоюючи свою правову позицію, зважаючи на незаконність дій поліцейських та їх психологічний тиск, не погодився виконувати незаконні дії щодо примусового проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому він не висловлював чіткої відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ані на місці зупинки транспортного засобу ані в медичному закладі. З відеозапису вбачається явний психологічний вплив поліцейського на нього та намагання спростити собі процедуру оформлення адміністративних матеріалів і при цьому, не роз`яснивши прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також порядку проходження огляду на стан сп`яніння.

Окрім того, працівником поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Так, поліцейським не повідомлено про порядок огляду з використання спеціального технічного приладу «Драгер». Також було порушено порядок відеофіксації події, оскільки вона не велась безперервно. Також у протоколі не зазначено приладів, якими нібито зафіксовано правопорушення. Тому вважає, що відеозапис не може вважатись належним і допустимим доказом, так як протокол не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено такий відеозапис.

Переконаний, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

Також зазначає про те, що суд першої інстанції порушив його права безпідставно відмовивши у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, так як він подав до суду достовірні і неспростовні докази його перебування у відрядженні та жодним чином не намагався уникнути відповідальності шляхом затягування строків притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, як зазначено у постанові суду, в судове засідання не прибув його захисник, що не відповідає дійсності, адже останній брав участь в судовому засіданні та розписався про отримання постанови судді, надавши відповідно документи, що підтверджують його повноваження.

Самі протоколи про адміністративні правопорушення, які складені щодо нього, не можуть бути належними доказами у справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за свою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини викладені у них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання до апеляційного суду не з`явився. При цьому, ОСОБА_1 подав до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що він перебуває на санаторно-курортному лікуванні у санаторії «Гірсбька Тиса» (с.Кваси Закарпатська область), а також на те, що він до участі у справі залучив нового захисника, який буде представляти його інтереси.

Таке клопотання апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 прохаючи про відкладення апеляційного розгляду справи і вказуючи у клопотанні про вищевказані обставини (перебування на лікуванні, залучення нового захисника), з цього приводу не надає жодних будь-яких доказів.

А тому, апеляційний суд враховуючи положення ст.268 КУпАП вважає за необхідне апеляційний розгляд справи провести у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. При цьому, судом враховуються і той факт, що апеляційний розгляд неодноразово відкладався за клопотаннями ОСОБА_1 з різних причин. З серпня 2023 року по даний час, ОСОБА_1 жодного разу в судові засідання не з`явився.

Перевіривши матеріали справи та доводи, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За положеннями ст.ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 КУпАП, об`єктивна сторона якого відповідно до диспозиції цієї норми закону характеризується невиконанням водіями вимог працівників поліції про зупинку транспортного засобу, а ч.1 ст.130 КУпАП, - серед іншого, полягає у діях особи, яка керує транспортним засобом, тобто водія, з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП не визнає, оскільки вважає, що матеріали справи не містять належних доказів винуватості у їх вчиненні. Проте, таке його твердження до уваги судом не приймається з огляду на таке.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданих адміністративних правопорушень, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими судом доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №309571 від 15.06.2023, відповідно до якого суть правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 полягає в тому, що він 15.06.2023 о 23:08 год. керуючи транспортним засобом марки не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, яка подавалась за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольорів. У графі пояснення ОСОБА_1 зазначив, що відмовився зупинися без порушення. Протокол підписаний ОСОБА_1 ;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №249543 від 15.06.2023, за змістом якого ОСОБА_1 16.06.2023 о 23:08 год. керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Протокол підписаний ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.06.2023, з яких вбачається, що фактично ОСОБА_1 як водій мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Акт підписаний ОСОБА_1 ;

- рапортом працівника поліції від 16.06.2023, в якому фактично викладені ті ж обставини, що й у вищевказаних протоколах про адміністративне правопорушення.

Крім того, вина ОСОБА_1 доводиться і відеозаписами з відео реєстратора службового автомобіля та боді-камери працівника поліції, який міститься в матеріалах справи (СD-диск), з яких окрім іншого вбачається, що працівники поліції на службовому автомобілі із проблисковими маячками синього та червоного кольорів тривалий час рухаються за автомобілем білого кольору і при цьому подавали звуковий сигнал, який на їх вимогу про зупинку не зупинявся певний період, однак пізніше зупинився. Після цього, із водійського місця вийшов, як встановлено ОСОБА_1 . Вбачається і те, що при спілкуванні з ОСОБА_1 , працівник поліції вказує на наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим пропонує йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу огляд за допомогою спеціального технічного приладу, на що він спочатку погодився, а при безпосередньому вже застосуванні приладу, - відмовився. У зв`язку з цим, працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння в медичній установі, на що він погоджувався, однак не захотів сідати в службовий автомобіль аби проїхати в медичку установу. Такі дії ОСОБА_1 працівником поліції були розцінені як відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку. При цьому, працівником поліції були вказані причини зупинки транспортного засобу, а також роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, які зі слів ОСОБА_1 йому були зрозумілі. Окрім того, працівником поліції неодноразово роз`яснювався порядок проходження огляду у тому числі право щодо відмови у проходженні огляду і відповідні наслідки у разі відмови. Зафіксованим є також факт ознайомлення ОСОБА_1 зі складеними щодо нього протоколами про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП за обставин викладених у складених щодо нього протоколах про адміністративне правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи та узгоджуються між собою, оскільки повно відтворюють картину подій, які мали місце 15.06.2023 за участі ОСОБА_1 .

Апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції його права на захист через розгляд справи 27.07.2023 у його відсутності та відсутності його захисника з посиланням на те, що першим до суду подавалось письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відрядженні. Проте, такі апеляційні доводи на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, її розгляд судом першої інстанції неодноразово відкладалась за клопотанням ОСОБА_1 у тому числі через перебування його у відрядженні.

Також справу було призначено на 27.07.2023. ОСОБА_1 знову ж 26.07.2023 подав до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість його прибуття до суду у зв`язку з відрядження в цей день.

Суд першої інстанції таке клопотання відхилив з посиланням на те, що ОСОБА_1 неодноразово подаючи клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням, останні систематично співпадають саме з датою розгляду справи і тривали лише один день, що було розцінено як намагання затягнути розгляд справи та уникнути відповідальності за вчинене. Окрім того, суд вказав про те, що ОСОБА_1 мав можливість реалізувати своє право через свого захисника, у тому числі надавши письмові пояснення з приводу інкримінованих йому правопорушень.

З такими доводами суду першої інстанції повністю погоджується й апеляційний суд, оскільки дійсно вищевказане вказує саме на затягування розгляду справи задля уникнення відповідальності за вчиненні правопорушення.

А тому, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кушнірука А.В. на підставі доказів, які містяться в справі, що відповідно не може вказувати про порушення права на захист.

Окрім того, апеляційні доводи ОСОБА_1 про відсутність належних доказів його винуватості у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, не заслуговують на увагу суду, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи, які і містять докази, що підтверджують порушення ним Правил дорожнього руху та відповідно вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційні доводи про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис не може бути належним та допустимими доказом з посиланням на його не безперервність, на увагу суду не заслуговують, оскільки на ньому зафіксовані усі дії працівників та ОСОБА_1 з приводу зупинки транспортного засобу, а також щодо проходження (відмови) огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення адміністративних матеріалів. Такий відеозапис є цілком належним і допустимим доказом у справі в розумінні ст.251 КУпАП. Інші доводи з приводу неналежності як доказу відеозапису є повністю безпідставними.

Твердження ОСОБА_1 про те, що на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи відсутній факт його переслідування та вчинення дій працівниками поліції для примусового його затримання, є цілком неспроможними, так як такий факт є зафіксованим на відеозаписі.

Повністю спростовуються відеозаписом й апеляційні доводи про відсутність правових підстав для проведення освідування ОСОБА_1 , оскільки, як вбачається з відеозапису, працівник поліції вказує на наявні у водія ознаки алкогольного сп`яніння пропонує у встановленому законом порядку пройти такий огляд. Також були роз`яснені правові підстави проведення огляду, а також відмови від його проходження.

Не вбачається з відеозапису і психологічного тиску на ОСОБА_1 , як про це вказує останній в апеляційній скарзі, тому такі доводи є цілком безпідставними.

Таким чином, вищенаведені та усі інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції, а зводяться до суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене шляхом закриття провадження у справі.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції врахував характер вчинених проступків, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.130 КпАП України, яке повністю відповідає положенням ст.ст.23, 33 КУпАП

Таким чином, постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.07.2023 щодо ОСОБА_1 є обґрунтованою, законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову судді, без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2023 року щодо нього, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк