ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/549/23 Справа № 703/2676/23 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Биченко І. Я. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В. за участю захисниці Сененко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці Сененко К.В. на постанову Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 22.08.2023 р., якою

ОСОБА_1 ,

який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , грома-

дянина України, військовослужбовця

прикордонного загону ім. Героя Укра-

їни полковника ОСОБА_2 , про-

живає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1222 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 536,8 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 1.06. 2023 о 16:20 год. в с. Тернівка по вул. Набережна Черкаського р-ну Черкаської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем «Nissan Almera» р/номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, млява мова, нестійка хода). Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі ЧОНД у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Він же, 1.06.2023 о 16:20 год. в с. Тернівка по вул. Набережна Черкаського р-ну Черкаської обл. керував автомобілем «Nissan Almera» р/номер НОМЕР_1 в порушення вимог п. 2.4, 8.9 «б» ПДР України не виконав законну вимогу поліції про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів та гучномовця, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 1222 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисниця Сенеко К.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду та пом`якшити призначене стягнення. Просить застосувати до ОСОБА_1 адмінстягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., без позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при постановленні рішення залишилося поза уваги суду той факт що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та служить на посаді механіка водія, а тому відсутність посвідчення водія унеможливить виконання ним свого військового обов`язку по захисту держави від збройної агресії. ОСОБА_1 до адмінвідповідальності притягується вперше, його протиправні дії не завдали шкоди іншим особам, не спричинили істотної шкоди громадським чи державним інтересам, свою провину визнає повністю, розкаявся і зробив для себе висновки про неможливість допущення аналогічних правопорушень в майбутньому.

Заслухавши доповідь судді, захисницю Сененко К.В., яка підтримала доводи апеляції та просила задовольнити її по викладеним доводам, вивчивши матеріали адмінсправи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ч. 1 ст. 1222 КУпАП та фактично не оспорюється в апеляції.

Згідно ст. 23 КУпАП, адмінстягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адмінправопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, суд при накладенні адмінстягнення враховує характер вчинено-го правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адмінправопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Питання щодо адмінвідповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.

Згідно ст. 1512 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п. 2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022, Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз. 1 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз. 1 п. п. 2.5 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).

В п. 3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз. 7 та 8 п. п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини);

- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз. 6 п. 5 мотивувальної частини).

В ч. 2 п. 3.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

В ч. 4 п. 4.2 Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що посутній аналіз наведених норм МК України і КУпАП, що регулюють відносини з притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення митних правил, свідчить про те, що загалом ці норми мають розвивати, конкретизувати та деталізувати принципи Основного Закону України, зокрема принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України.

В ч. 2 та 3 п. 4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

В п. 4.5 Рішення Конституційний Суд України визначив, що позбавлення оспорюваним приписом ст. 485 МК України суб`єкта накладення адмінстягнення (митного органу) можливості індивідуалізації адмінстягнення з урахуванням усієї сукупності обставин справи, на думку Конституційного Суду України, унеможливлює реалізацію принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 МК України та не створює належного законодавчого підґрунтя для застосування домірних заходів до порушника митних правил.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абз. 2 ст. 485 МК України суперечить ч. 2 ст. 61 Конституції України.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним ґрунтовно розглянути доводи апеляційної скарги захисника про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

З наданих апеляційному суду копій документів, а саме витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.08.2023 р. № 531-ОС (а. пр. 41) солдата ОСОБА_1 призначено інспектором прикордонної служби 2 категорії - механіком водієм першого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, призваного на військову службі за призовом під час мобілізації, на особливий період. З пояснень захисниці під час апеляційного розгляду слідує, що на даний час ОСОБА_1 виконує завдання в районах бойових дій, бере безпосередню участь в боях з противником.

Вказані обставини переконують суд, що право керування автомобілем потрібно йому для проходження військової служби та для захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації. Враховуючи, що ОСОБА_1 раніше до адмінвідповідальності не притягувався, у судовому засіданні суду першої інстанції повністю визнав свою вину, розкаявся та підтвердив, що на нього вперше накладається адмінстягнення за таке адмінправопорушення, має позитивну характеристику, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з пом`якшенням стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 22.08.2023 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 1222 та ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити в частині накладення стягнення.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин постанови Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 22.08.2023 р. накладення стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, в іншій частині постанову суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисниці Сененко К. В. задовольнити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.