Справа № 715/2895/23
Провадження № 3/715/1404/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2023 смт. Глибока

Суддя Глибоцького районного суду Чернівецької області Цуркан В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , прокурора Самокіщука М.Ю., розглянувши адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , начальника відділення обліку мобілізаційної роботи заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (смт. Глибока), (на момент вчинення можливого правопорушення тимчасово виконуючий обов`язки) військове звання майор, про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Глибоцького районного суду Чернівецької області 13.09.2023 надійшло два адміністративні матеріали, а саме: № 715/2895/23 та № 715/2896/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Суд вважає, що справи про адміністративні правопорушення слід об`єднати в одне провадження, оскільки вони розглядаються судом одночасно, присвоївши номер справи 715/2895/23.

За змістом протоколу № 333 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 № 103 від 28.03.2023 року ОСОБА_1 призначено тимчасово виконуючим обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (смт. Глибока).

31.03.2023 року ОСОБА_1 не повідомив безпосереднього керівника про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час прийняття рішення, а саме підписання рапорту «Про преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 (смт. Глибока) за березень 2023 року», яким в тому числі й собі надав особисто премію в березні 2023 року у розмірі 390% посадового окладу в сумі 20358 грн.

Відтак, згідно з п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання ерупції», ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією, а саме: є військовою посадовою собою Збройних Сил України. Відповідно до своїх посадових обов`язків, ОСОБА_1 наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.

Разом з тим, ОСОБА_1 будучи обізнаний із нормами Закону, свідомо проігнорував вимоги щодо врегулювання конфлікту шляхом повідомлення безпосереднього керівника та заборони приймати рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Безпосереднім керівником для ОСОБА_1 під час підписання рапорту від 31.03.2023 року «Про преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 (смт. Глибока) за березень 2023 року», яким в тому числі й собі надав особисто премію в березні 2023 року у розмірі 390% посадового окладу в сумі 20358 грн. був начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 , чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, тобто неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того, за змістом протоколу № 334 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вбачається, що відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 № 103 від 28.03.2023 року ОСОБА_1 призначено тимчасово виконуючим обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (смт. Глибока).

31.03.2023 року ОСОБА_1 прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання рапорту «Про преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 (смт. Глибока) за березень 2023 року», яким в тому числі й собі надав особисто премію в березні 2023 року у розмірі 390% посадового окладу в сумі 20358 грн., чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, тобто - вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 103 від 28.03.2023 року, на нього було покладено тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (смт. Глибока). Факт підписання ним 31.03.2023 рапорту «Про заохочення щомісячною премією військовослужбовців за березень 2023 року» ним не заперечується. При цьому зауважив, що незважаючи на підписання ним даного рапорту, розмір премії не він собі визначає, а вона затверджена наказом міністра оборони. Більш того, вказав, що сам рапорт не являється документом, який слугує нарахуванню премій чи додаткових виплат, а містить «заявний рекомендаційний чи звітний» характер, а документом, який слугує нарахуванню даних виплат являється наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому росив суд, справу закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Проти направлення справи на доопрацювання заперечив.

Прокурор Самокіщук М.Ю. у судовому засіданні вважав доведеним факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, майором ОСОБА_1 , проте після дослідження всіх доказів по справі надав письмове клопотання, яким просив повернути матеріали на доопрацювання.

Проте, прокурор жодним чином не мотивує необхідність направлення справи на доопрацювання, що саме необхідно доопрацювати, а тому враховуючи позицію особи яка притягується до відповідальності з цього приводу, суд не вбачає підстав для повернення справи на доопрацювання.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, позицію прокурора, дослідивши об`єднані адміністративні матеріали, дійшов наступного висновку.

Згідно зістаттею19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 № 103 від 28.03.2023 року ОСОБА_1 призначено тимчасово виконуючим обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (смт. Глибока).

31.03.2023 року ОСОБА_1 підписав рапорт «Про преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 (смт. Глибока) за березень 2023 року», яким просив заохотити щомісячною премією військовослужбовців за березень у відповідних розмірах, в тому числі й себе у розмірі 390% посадового окладу в сумі 20358 грн.

На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_3 від 04.04.2023 року №111 (по стройовій частині), відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб солдата і начальницького складу та деяких інших осіб», наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 №90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України», рішення Міністра оборони України від 14.01.2022 №248/269 (зі змінами) та окремого розпорядження МО України від 01.02.2023 №2683/з за старанність, розумну ініціативу, сумлінне виконання обов`язків та особистий внесок у загальні результати служби заохотити щомісячною премією відповідних військовослужбовців за березень 2023 року у наступних розмірах: …майору ОСОБА_1 , начальнику відділення обліку мобілізаційної роботи заступнику начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , нараховано та виплачено щомісячну премію у розмірі 390 відсотків посадового окладу.

В судовому засіданні майором ОСОБА_1 не оспорювався факт підписання ним 31.03.2023 рапорту «Про заохочення щомісячною премією військовослужбовців за березень 2023 року». При цьому зауважив, що сам рапорт не є прийняття рішення, а питання про преміювання вирішується лише начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 . Більш того, сам рапорт не являється документом, який слугує нарахуванню премій чи додаткових виплат, а містить «заявний рекомендаційний чи звітний» характер, а документом, який слугує нарахуванню даних виплат являється наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом абз.11 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Метою корупційного правопорушення є одержання неправомірної вигоди.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 06.10.2010 № 21-рп/2010 (п. 3.2.2.) прямо вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміна «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

Відповідно до п.п. «г» п.1 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія зазначеного Закону, є в тому числі військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.

За змістом п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобіганні корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з диспозицією ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

З пункту 2 примітки до ст. 172-7 КУпАП, вбачається, що під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень, що також визначено в абз. 13 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції».

Відповідно до абз. 9 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з абз. 12 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно з п. 2.3 методичних рекомендацій щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції (з додатками), затверджених наказом НАЗК від 02.04.2021 № 5, приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними. Саме дискреційні повноваження призводять до виникнення конфлікту інтересів.

Дискреція можливість діяти на власний розсуд, обираючи з декількох різних варіантів дій, рішень.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Відповідно до ст. 172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

За змістом зазначеної статті суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага. Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи вищенаведені положення КУпАП у сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», суд приходить до переконання, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, хоча ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» і передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Отже, чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів.

При вирішенні питання про наявності або відсутність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, суд виходить з встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним норм діючого законодавства.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29.04.2016 № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, підлягає встановленню наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Суду від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

У свою чергу, уповноваженою особою, яка склала протоколи, які є предметом розгляду, не надано доказів, що ймовірний приватний інтерес ОСОБА_1 суперечить службовим повноваженням, що впливає на об`єктивність прийнятого ним рішення.

Зокрема судом встановлено, що сам рапорт ОСОБА_1 від 31.03.2023 року не був підставою для нарахування останньому щомісячної премії, і не може бути розцінений як прийняття рішення про преміювання.

Відповідно до Інструкції з діловодства у ЗСУ, яка затверджена наказом ГШ ЗСУ від 07.04.2017 року за №124: рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення, тощо) чи пояснення особистого характеру.

Слід зазначити, що підставою для нарахування ОСОБА_1 премії був саме наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.04.2023 року №111, виданий відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб солдата і начальницького складу та деяких інших осіб», наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 №90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України», рішення Міністра оборони України від 14.01.2022 №248/269 (зі змінами) та окремого розпорядження МО України від 01.02.2023 №2683/з.

При цьому, у вказаному наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 відсуне посилання на вищевказаний рапорт ОСОБА_1 , як підставу для його преміювання.

Крім цього, слід зазначити, що відповідно до Додатку №2 до доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 року №2683/3, розмір щомісячної премії за тарифним розрядом з 21 по 60 з 01 лютого 2023 року становить 390%.

Тобто, розмір премій військовослужбовцям, в даному випадку і ОСОБА_1 , визначена наказом міністра оборона.

З протоколів про адміністративні правопорушення та доданих до них доказів не вбачається наявності факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями щодо підписаного ним рапорту від 31.03.2023 в частині нарахування та виплати йому премії за березень 2023 року, не зазначено в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив, враховуючи той факт, що питання про преміювання начальника другого відділу Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки вирішується лише начальником Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_1 не впливав на розміри відповідних виплат та премії, оскільки їх розмір визначений відповідними нормативно-правовими актами і не залежав від його волі.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 при виданні та підписанні рапорту від 31.03.2023 «Про преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 (смт. Глибока) за березень 2023 року» відсутня суперечність між його особистими інтересами та його, на той час службовими повноваженнями, оскільки, як вже було заначено, сам рапорт не є прийняттям рішення про преміювання.

Підсумовуючи вищенаведене, суд не вбачає у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, оскільки сам рапорт від 31.03.2023 «Про преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 (смт. Глибока) за березень 2023 року» який підписаний ОСОБА_1 , не є прийняттям рішення про преміювання, а є фактично клопотанням, заявою перед вищим керівництвом про преміювання, а кінцевим документом, рішенням про нарахування премії являється наказ № 111 від 04.04.2023 (по стройовій частині) підписаний начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_4 , а тому підписання вищевказаного рапорту не є прийняттям рішення в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки відсутня така обов`язкова ознака реального конфлікту інтересів, як наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, і, відповідно, не зазначено, в чому саме такий вплив знайшов свій вияв та яким саме чином вплинув на об`єктивність прийнятого рішення.

Таким чином, судом встановлено, що належних та допустимих доказів, як це визначено нормами чинного законодавства, на підтвердження вини ОСОБА_1 , до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено.

З урахуванням вимог статей 245, 251, 252 КУпАП, ст.62 Конституції України поза розумним сумнівом не доведена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Крім того, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо недоведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що при розгляді адміністративних матеріалів не доведено, що в діях останнього, наявні склади адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 36, 172-7, 247, 251, 252, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Судові справи № 715/2895/23 та № 715/2896/23 об`єднати в одне провадження, присвоївши номер № 715/2895/23.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, закрити в зв`язку із відсутністю в його діях складів даних адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом 10-ти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: