Справа 362/4437/23
Провадження 3/362/2327/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2023 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові Київської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126 КУпАП

встановив:

07.07.2023 об 11:40 год. на а/д м. Васильків с. Велика Бугаївка Обухівського району Київської області., водій ОСОБА_1 , у порушення п. 2.1а ПДР України, керував транспортним засобом Mercedes Benz C220CDI, н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортним засобом, а саме будучи 26.07.2022 позбавленим права керування транспортним засобом на строк один рік, повторно протягом року.

ОСОБА_1 у судові засідання ( 21.07.2023, 17.08.2023, 05.09.2023, 21.09.2023, 02.10.2023) не прибув, будучи належним чином повідомлений про час та місце їх проведення, що вбачається з матеріалів справи. Так, тричі судові засідання по цій справі відкладалися за клопотанням ОСОБА_1 та його захисника.

21.09.2023 до суду ОСОБА_1 та його захисник знову не прибули, причини неявки суду невідомі.

У судовому засіданні 02.10.2023 захисник Клименка М.С. заявила клопотання про виклик свідків. Заперечила факт його винуватості у скоєнні цього правопорушення, зауваживши, що матеріли справи не містять доказів керування ОСОБА_1 автомобілем. Також наголосила, що при складанні цього протоколу ОСОБА_1 не роз`яснено його права, не залучено захисника.

Суд відхиляє клопотання сторони захисту про виклик свідків з огляду на той факт, що відповідно до заявленого клопотання вони були очевидцями подій, які мали місце 25.06.2023, тоді як предметом розгляду цієї справи є протокол про адміністративне правопорушення від 07.07.2023. До того ж суд зауважує на те, що ця справа до суду надійшла 20.07.2023, вперше призначена до судового розгляду на 21.07.2023, і з того часу сторона захисту не була обмежена у праві заявляти будь-які клопотання, однак зверталася до суду виключно із клопотаннями про відкладення розгляду цієї справи.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до висновку про таке.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, зокрема: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України.

Ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Щодо оцінки аргументів сторін і досліджених судом доказів.

У судовому засіданні було досліджено відеозапис події правопорушення, що відображена на електронному диску, долученому до матеріалів справи і переглянутому в судовому засіданні. Враховуючи застосування поліцейськими у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП технічних засобів відеозапису, даний запис можливий для відтворення, доданий до протоколу у встановленому законом порядку, а тому суд визнає його належним і допустимим доказом у даній справі.

Так, з даних відеозаписів вбачається:

-відефайл № 0000000__008, як після зупинки транспортного засобу в ході спілкування водій ОСОБА_1 не заперечує факту керування транспортним засобом, вказує про наявність у автомобілі іншого водія та пропонує домовитись. Жодних документів при собі не має, пояснює, що залишив їх у «бригаді». До працівників поліції підходить пасажир вказаного автомобіля, який підтверджує факт керуванням водієм ОСОБА_1 транспортним засобом. Працівники поліції повідомляють про систематичність порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України з подальшим оформленням щодо нього адміністративних протоколів. Також повідомляють, що його позбавлено права керувати транспортними засобами, про що достеменно проінформований. Водій цього факту не заперечує. Працівники поліції оформляють цей протокол, ОСОБА_1 не заперечує факт керування автомобілем;

-відеофайл № 0000000__009, де водія ОСОБА_1 знайомлять з протоколом, він стверджує, що не згоден, не аргументуючи свою позицію. Надає свої письмові пояснення.

Так, відображені на відеозаписі події повністю узгоджуються з іншими письмовими матеріалами справи, які були досліджені судом, а саме: фактичними відомостями викладеними в протоколі серії ААД № 335777 від 07.07.2023, даними письмової розписки ОСОБА_2 від 07.07.2023 про отримання транспортного засобу з метою доставки за місцем проживання.

Факт повторного протягом року притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП підтверджується: довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення. Так, 08.05.2023 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 KУпAП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Керування транспортним засобом та набуття статусу учасника дорожнього руху є передумовою для виникнення у особи, яка керує транспортним засобом, низки обов`язків, встановлених вимогами чинного законодавства, адже, діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів чинним законодавством України визначена джерелом підвищеної небезпеки та підлягає підвищеному контролю з боку держави.

У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

За таких обставин, користуючись правом та реалізуючи бажання керувати транспортним засобом, ОСОБА_1 одночасно прийняв на себе і обов`язок неухильно підкорятися вимогам нормативно-правових актів України, визначених для водіїв транспортних засобів, та не керувати транспортним засобом, не маючи права керування.

Рішенням по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд вважає непереконливими покликання захисника про те, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, оскільки це спростовується дослідженими судом доказами, зокрема відеозаписом події, про що зазначено вище.

Суд відхиляє твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, оскільки це спростовується його підписом у протоколі про адміністративне правопорушення у відповідній графі. Щодо відсутності захисника на місці оформлення цього протоколу, то суд звертає увагу, що у працівників поліції немає імперативного обов`язку залучати захисника при складанні протоколу, оскільки рішення за цієї категорією справ приймає суд, а право ОСОБА_1 на захист по цій справі реалізовано, при цьому такого бажання при оформлені матеріалів останній не заявляв.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України так як він керував транспортним засобом, будучи особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року.

Призначаючи адміністративне стягнення, суд бере до уваги характер вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини та приходить до переконання про можливість застосування до особи адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Щодо накладення на ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, то суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей щодо належності останньому на праві приватної власності транспортних засобів, як і транспортного засобу, яким керував.

У силу ст.40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір

Керуючись ст. ст. 221, 283-284, 294 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

Штраф підлягає сплаті не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання правопорушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання становить три місяці із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя В.М. Дорошенко