Справа №461/7397/23
Провадження №3/461/2611/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2023 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м.Львова Кротова О.Б., за участю секретаря судового засідання Ігнат Т.І., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Дуди П.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), представника потерпілої адвоката Іванова О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою, фізична особа підприємець, невійськовозобов`язаного, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 19.08.2023 серії АА343207, ОСОБА_1 19.08.2023 близько 00.40год. за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, яке полягало у ляпасах, а також у словесних образах нецензурною лайкою, які спричинили емоційну невпевненість потерпілої. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

03.10.2023 особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на адресу суду подав письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення від 19.08.2023, в яких покликається на відсутність складу адміністративного правопорушення в його діях. Категорично заперечує факт вчинення ним домашнього насильства. В обґрунтування заперечень зазначає, що 30.09.2014 уклав шлюб з ОСОБА_4 , з якою протягом усього часу проживав по АДРЕСА_1 , також з ними проживав син дружини від першого шлюбу - ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась спільна донька ОСОБА_3 . Зазначає, що вихованням доньки займався виключно він, оскільки матір ОСОБА_2 самоусунулась від виконання свого материнського обов`язку, що підтверджується долученими до заперечень показаннями няні доньки - ОСОБА_6 , яка ствердила, що мати дитини завжди знаходилась вдома, але дитиною не займалась та байдужим ставленням доводила її до сліз. 10.05.2023 ОСОБА_2 подала до Галицького районного суду м. Львова позовну заяву про розірвання шлюбу між ними. У травні 2023 року він довідався, що ОСОБА_2 планує без його відома перевезти їх спільну доньку у м. Вінницю на постійне проживання, а згодом вивезти на проживання в м. Маямі у США. З цією метою, ОСОБА_2 таємно, не повідомивши його, у квітні 2023 року виготовила дитині закордонний паспорт. Щоб не травмувати психіку доньки наслідками розлучення, він запропонував ОСОБА_2 забезпечити її житлом та здійснювати повне матеріальне забезпечення, профінансувати початок її бізнесу та нести витрати, пов`язані з донькою. Повідомив, що з метою врегулювання у судовому порядку спору стосовно місця проживання дитини, 02.06.2023 він звернувся до Галицького районного суду м. Львова з відповідною позовною заявою. Після судового засідання 17.08.2023 у вказаній справі та після його письмового звернення від 17.08.2023 до органу опіки і піклування з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 щодо дитини (психологічного тиску на неї), остання стала вкрай агресивною та почала постійно провокувати його на конфлікт. ОСОБА_2 з метою дискредитувати його у вищевказаній справі почала систематично викликати поліцію з повідомленням про нібито вчинення ним домашнього насильства. 18.08.2023 ОСОБА_2 несподівано викликала поліцію, та неправдиво повідомила, що він виганяє її з житла, однак працівники поліції жодних ознак виселення чи інших неправомірних дій не встановили. Наприкінці цього ж дня, приблизно о 23.30 год., він як завжди присипав доньку, близько 00.15 год (19.08.2023) в кімнату несподівано зайшла ОСОБА_2 , чого не робила вже багато років, лягла біля дитини, почала її пересувати, шарпати, придушувати рукою, тим самим повністю розбудила її. Ним долучено відеозапис, де донька розповідає і показує, що мама придушувала її рукою. В цей момент він зробив ОСОБА_2 зауваження, однак вона не відреагувала. У нього склалося враження, що ОСОБА_2 намагається в черговий раз спровокувати його на сварку, однак він не піддавався на провокацію. Така поведінка дружини тривала близько 10 хвилин, після цього вона вийшла з кімнати, а він з донькою знову лягли спати. Через деякий час до кімнати знову відкрились двері і він побачив ОСОБА_2 та двох поліцейських, які звинуватили його у вчиненні відносно ОСОБА_2 домашнього насильства, зокрема заподіяння їй тілесного ушкодження. Ним долучено відеозапис з нагрудних камер поліцейського, де зафіксовані вказані обставини. Незважаючи на відсутність на тілі ОСОБА_2 візуальних ознак побиття, та його категоричні заперечення факту заподіяння останній з його боку фізичного насильства, інспектором поліції було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, домашнього насильства. Він зрозумів, що справжнім мотивом ОСОБА_2 є постійний та систематичний виклик поліції для фіксування так званого «домашнього насильства» з подальшим наміром вплинути на рішення суду у справі щодо визначення місця проживання дитини, шляхом подання доказів про нібито вчинення ним домашнього насильства. Так, як йому було винесено заборонний припис, він поїхав з донькою на декілька днів в м.Трускавець на відпочинок. 05.09.2023 приблизно о 18.30 год., коли він порався біля будинку на подвір`ї на нього несподівано ззаду напав син ОСОБА_2 від попереднього шлюбу - ОСОБА_5 та лівою рукою почав душити за шию, а правою рукою заламувати його праву руку. У нападі приймала участь також ОСОБА_2 , яка двічі вкусила його до крові за праву руку. За даним фактом зареєстроване кримінальне провадження №0000656 від 06.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 05 вересня 2023 під час вияснення працівниками поліції обставин побиття його, ОСОБА_2 подзвонила на сервіс 102 та викликала поліцію, повідомивши, що він вчиняє відносно неї домашнє насильство, при цьому, що в цей час він знаходився безпосередньо біля інспекторів поліції та жодних протиправних дій не вчиняв, що зафіксовано на 10 хв. відеозапису з нагрудної камери поліцейського у відеофайлі «clip-2.mp4», на мобільний телефон поліцейської подзвонила чергова з чергової частини та повідомила, що ОСОБА_2 знову викликала поліцію з приводу домашнього насильства, на що поліцейська зі здивуванням відповіла, що її екіпаж знаходиться біля будинку на вул. Кубанська, 18 у м. Львова, і сам ОСОБА_7 перебуває поруч з поліцейськими і чому ОСОБА_2 знову викликає поліцію їй незрозуміло. Мотивом протиправних дій ОСОБА_2 вважає прямий умисел, спотворивши фактичні обставини та докази, спонукати правоохоронні органи притягнути його до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства, що в подальшому негативно для нього вплине на судове рішення Галицького районного суду м.Львова у справі про визначення місця проживання їхньої доньки ОСОБА_8 . Просить звернути увагу суду на те, що після зазначених подій ОСОБА_2 продовжила вчиняти на нього та доньку психологічний тиск та провокувати конфлікти, здійснювала відеозапис на свій мобільний телефон всіх його дій та рухів. Зокрема, здійснювала постійний відеозапис дитини, коли він намагався присипати доньку, та не зважала, що своїми діями наносить психологічну травму доньці та перешкоджає їй спокійно жити. Ним долучено відеозапис, де донька висловлює зауваження, що мама знімає на телефон і не дає спати, на що ОСОБА_2 їй відповідає: « ОСОБА_3 , нащо ти це говориш, він це покаже суду і тебе заберуть». 17.09.2023 ОСОБА_2 в черговий раз здійснила психологічний тиск на доньку, чим викликала в неї істерику. Після цього, ОСОБА_2 в темну пору доби повела доньку в невідомому напрямку. На його прохання повернути доньку до будинку, ОСОБА_2 не реагувала, після чого він викликав поліцію, повідомивши про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства над донькою. Але останні, прибувши на місце, не розбираючись в ситуації, не встановивши справжніх обставин страви, почали надиктовувати ОСОБА_2 текст заяви про нібито вчинення ним домашнього насильства, після чого склали відносно нього протокол та два термінових заборонних приписи шодо ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . Він був готовий виконати даний припис, лиш би донька залишилася в будинку і вела звичний спосіб життя, відвідувала школу, спілкувалася з друзями, однак, після складення припису, інспектор поліції забрала ОСОБА_10 та ОСОБА_2 з будинку до притулку. Ним оскаржені тимчасові обмежувальні приписи до суду та на даний час відкрито провадження у справі. Запевняє, що він ніколи не вчиняв домашнього насильства, ні відносно ОСОБА_2 , ні тим більше по відношенню до його єдиної донечки ОСОБА_11 . Звинувачення його у домашньому насильстві є надуманим його дружиною ОСОБА_2 , з метою позбавити його можливості бути з донькою, з наміром вивезти доньку з місця постійного її проживання у м. Вінницю, а згодом в США. З ціллю реалізувати вказаний намір, ОСОБА_2 придумала «бездоганну» схему, яка полягає у систематичному виклику поліції з повідомленням про вчинення домашнього насильства. Звертає увагу, що ОСОБА_2 своїми протиправними діями та неправдивими повідомленнями про вчинення ним правопорушення, добилась для себе позитивного результату, оскільки на другий день після притулку, ОСОБА_2 забрала дитину та втекла з нею у м. Вінницю, таким чином викравши у нього дитину. За вказаних обставин, за відсутності будь-яких доказів його вини у вчиненні домашнього насильства, вважає, що дана справа про адміністративне правопорушення має бути закрита з підстав відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, до поданих письмових заперечень ОСОБА_1 та в ході розгляду справи його представником долучено наступні документи: письмові пояснення няні, які не стосуються подій 19.08.2023, ухвалу про відкриття провадження від 05.06.2023 щодо наявності в провадженні суду цивільної справи про визначення місця проживання доньки, звернення ОСОБА_1 до органу опіки та піклування; довідку лікаря від 05.09.2023 про отримані ОСОБА_1 тілесні ушкодження; витяг з ЄРДР від 06.09.2023; ухвалу слідчого судді від 22.09.2023 про зобов`язання органу досудового розслідування внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення; ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 22.09.2023, 25.09.2023 про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування термінових заборонних приписів; лист ОСОБА_1 адресований дружині від 29.05.2023; рішення Галицького районного суду м. Львова від 06.10.2023, яке не набрало законної сили яким відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису; постанову Галицького районного суду м.Львова від 06.10.2023, яка не набрала законної сили, про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП; диск із відеозаписами подій, в тому числі із нагрудних камер працівників поліції подій, які мали місце 19.08.2023.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представник адвокат Дуда П.В. вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП заперечили, надали суду пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях. ОСОБА_1 ствердив, що ніколи не вчиняв відносно своїх рідних будь-якого психологічного, фізичного чи економічного насильства. Звинувачення його у домашньому насильстві є надуманим його дружиною, з метою позбавити можливості бути з донькою. Пояснив, що сімейні відносини з дружиною не склались, хоча він намагався зберегти сім`ю. З 2020 року, тобто вже три роки дружина спала окремо, на першому поверсі будинку, а він на третьому. З вересня донька мала йти в школу та в них була домовленість, що з 1 вересня донька буде спати сама у своїй кімнаті, а до цього - переважно він вкладав доньку спати у нього в кімнаті на ліжко, де поруч також поставив диван для себе. 18.08.2023 він як завжди клав доньку спати, та несподівано в кімнату зайшла ОСОБА_2 і лягла до них на ліжко, чого не робила вже три роки. Вона намагалась розбудити доньку, яка вже фактично спала. Через 10 хвилин ОСОБА_2 вийшла з кімнати, а він з донькою лягли спати далі. Однак, через деякий час ОСОБА_2 повернулась до кімнати вже з працівниками поліції, та звинувачувала його в домашньому насильстві, яке він не вчиняв. Доньку також розбудили. Він в свою чергу написав заяву про те, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство відносно доньки. Працівники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, а коли почали складати відносно його дружини, вона сказала, що їй погано і попросила викликати швидку допомогу, з якою вона поїхала в лікарню, та працівники поліції так і не змогли скласти такий.

Потерпіла ОСОБА_2 та її представник адвокат Іванов О.О. в судовому засіданні підтвердили обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_2 додатково пояснила, що вже багато років страждає від фізичного, психологічного та економічного насильства від ОСОБА_1 . Протягом тривалого часу вона не наважувалась розірвати шлюбні відносини, бо боялась, що чоловік забере доньку. Лише цього року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, а ОСОБА_1 подав до суду позов щодо визначення місця проживання дитини. 18.08.2023 ОСОБА_1 знову чинив на неї психологічний тиск та виганяв її з дому, тому вона викликала поліцію. Однак поліція прибувши на місце протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не склала, оскільки у неї були відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_1 протиправних дій. З цього часу вона вирішила усе фіксувати на телефон. 18.08.2023 вона цілий день збирала речі свого сина ОСОБА_5 , який також проживав з ними, та якого ОСОБА_1 також виганяв. Вечором вона зайшла в кімнату доньки та побачила, що її там немає. Тоді вона зайшла в кімнату ОСОБА_1 , де останній спав разом з донькою на ліжку. Вона лягла біля доньки та намагалась її розбудити, просила, щоб остання йшла спати до себе в кімнату, що викликало агресію в ОСОБА_1 . Несподівано вона відчула біль в ділянці вуха, від чого вона не бачила, а потім ОСОБА_1 поклавши руку їй на голову намагався скинути її з ліжка. Після цього вона вийшла з кімнати, покликала старшого сина, якого попросила стояти під дверима кімнати ОСОБА_1 та записувати все, що робиться в кімнаті на телефон, а сама викликала поліцію. Син розповідав, що чув, як донька питала в тата навіщо він б`є маму. Через декілька хвилин приїхав екіпаж поліції, який вона зустріла та вони вже разом піднялися в кімнату ОСОБА_1 . Донька також прокинулася, вона попросила старшого сина побути з нею, а вони всі пішли на 2-ий поверх будинку писати пояснення та складати протокол про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно неї. Це все тривало до пізньої ночі, потім вона почала себе погано почувати та її забрала швидка допомога. На даний час не може пригадати нецензурну лайку, яку ОСОБА_1 висловлював в її сторону, не пам`ятає якими саме словами ображав її ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 , пояснив, що ОСОБА_2 є його матір`ю, а ОСОБА_1 вітчимом, з якими він проживав по АДРЕСА_1 . Як в нього, так і в матері з вітчимом склалися неприємні відносини. Його кімната в будинку знаходилася на 3-му поверсі, неподалік кімнати ОСОБА_1 19.08.2023 вночі в його кімнату зайшла мама, яка попросила його постояти біля кімнати ОСОБА_1 та знімати все, що там відбувається на телефон. Бійок чи сварок цього вечора він не чув та не бачив, але в сім`ї вони були постійні, тому він зрозумів, що щось трапилося. Коли він записував на телефон, що відбувається в кімнаті ОСОБА_1 , то чув що сестричка питала в тата чому він б`є маму. Потім приїхала поліція, яка складала відносно ОСОБА_1 протокол про вчинення домашнього насильства, а він в цей час забавляв сестру, щоб остання менше стресувала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідка та дослідивши надані матеріали відеозаписів, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тобто при розгляді справи суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються наявними у справі доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до ст. 252 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.ст.279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають протоколу, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.ст.213, 221 КУпАП є лише розгляд справи. Недотримання цих вимог порушує право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Диспозицією статті 173-2 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Отже, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

Також, для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» надано визначення поняття домашнього насильства - як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 та 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» надано поняття психологічного та фізичного насильства, а саме:

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Слід зазначити, що домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Таким чином, під домашнє насильство психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Під домашнє фізичне насильство підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно нанесено побої, заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження вини ОСОБА_1 органом уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, надано:

- протокол про адміністративне правопорушення від 19.08.2023, який містить лише загальні фрази обвинувачення, а саме «вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, яке полягало у ляпасах та словесних образах нецензурною лайкою, що спричинило емоційну непевність», без зазначення мети, причин та обставин, які до цього призвели, що не дає змоги об`єктивно встановити обставини події;

- терміновий заборонний припис від 19.08.2023, форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 19.08.2023, які по своїй суті не є доказами вчинення адміністративного правопорушення;

- заяву ОСОБА_5 від 19.08.2023, в якій він просить вжити заходів до його вітчима ОСОБА_1 , який зі слів його сестри забирав її від мами, погрожував йому виселенням та забирав у нього сестру в присутності поліції, проявляв агресію;

- заяву самого ОСОБА_1 від 19.08.2023, в якій він просить вжити заходів відносно дружини ОСОБА_2 , яка вдруге за день викликає поліцію, не дає дитині спати, вночі розбудила дитину, знущається з малолітньої доньки ОСОБА_10 , якій працівниками поліції жодної оцінки не надано;

- заяву потерпілої ОСОБА_2 від 19.08.2023, в якій вона просить вжити заходів відносно чоловіка ОСОБА_1 через фізичне та моральне насильство, погрози та шантаж, психологічний тиск на дочку ОСОБА_10 щодо якої у них в провадженні суду є спір про визначення місця її проживання. Вказує, що ОСОБА_1 вдарив її в вухо і виштовхував з ліжка. В неї є своє житло у м. Вінниця, однак батько дитину туди не відпускає, а тому вона хвилюється за свою безпеку та безпеку дітей;

- письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які були допитані судом безпосередньо під час розгляду справи;

- рапорт працівника поліції, який не оцінюється судом як доказ вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо пояснень потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5 , вважаю, що такі не можуть бути беззаперечними доказами на підтвердження вини ОСОБА_1 , оскільки вони є зацікавленими особами у справі, між ними існують тривалі неприязні відносини. Крім цього, свідок ОСОБА_5 очевидцем подій не був, йому відомо про події лише зі слів потерпілої його матері, та розмови сестри з батьком, яку він чув під дверима кімнати.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між батьками малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебувають у шлюбі та проживали в одному житлі, існує тривалий конфлікт щодо особистих стосунків, конфлікт щодо поглядів на виховання дитини, формування її світогляду, визначення місця проживання дитини та способу участі кожного з них у вихованні доньки.

З пояснень наданих в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що 19.08.2023 о 00.40 год. між ними виник черговий конфлікт, через різні погляди на те, де повинна спати донька: з батьком в його кімнаті, де до цього часу часто засипала та так звикла, - як вважає батько; чи в своїй кімнаті, бо вже доросла і повинна спати сама, - як вважає матір. Кожна із сторін конфлікту намагалась довести свою правоту, батько не хотів тривожити доньку, яка вже майже заснула в його кімнаті, а матір хотіла, щоб остання прокинулася та йшла спати в свою кімнату. Під час конфлікту не було встановлено наявної переваги кривдника ( ОСОБА_1 ) над жертвою ( ОСОБА_2 ), що вже спростовує факт вчинення домашнього насильства. У даному випадку, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, вважаю, що у ОСОБА_1 був відсутній умисел на заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої. У ситуації, яка склалася, мав місце саме конфлікт між батьками, який існує уже протягом тривалого часу, через розбіжності в поглядах на виховання доньки, їх участі у її вихованні, формуванні її світогляду, прагнення кожного з батьків завоювати прихильність дитини, з огляду на погіршення відносин між батьками та наявність в провадженні суду справи щодо визначення місця проживання дитини.

Вищевказаними доказами не підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 19.08.2023 о 00.40 год. дій, що спричинили чи могли спричинити шкоду фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , її емоційну невпевненість. Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 вказала, що ляпасів ОСОБА_1 їй не заподіював, вона лише відчула біль вуха, та не бачила яким чином цю біль їй заподіяв ОСОБА_1 , жодних нецензурних слів чи образ, які виловлював в її сторону ОСОБА_1 пригадати не змогла.

А відтак, судом не встановлено та матеріали справи не містять, які конкретно словесні образи нецензурною лайкою висловлювались ОСОБА_1 і чи призвели вони до емоційної невпевненості, а також чи завдали вони шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи, або що могли завдати таку шкоду.

Слід зауважити, що конфлікт, який виник 19.09.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання чи можливості завдання шкоди фізичному та психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання чи можливість шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку. Шкода фізичному здоров`ю потерпілої, яка полягала у ляпасах (згідно протоколу про адміністративне правопорушення) спростовується показаннями наданими в судовому засіданні самою потерпілою. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер поліцейських, які приїхали на виклик потерпілої за кілька хвилин після події, судом не встановлено стану емоційної невпевненості потерпілої ОСОБА_2 , вона не плаче та не перебуває у відчаї, поводить себе спокійно, адекватно та врівноважено, зустрічає поліцейських, стверджує та розповідає їм, що чоловік вчинив відносно неї домашнє насильство, спокійно проводить їх на 3-ій поверх будинку та відкриває двері в кімнату, де вже спали ОСОБА_1 з донькою.

Наведені вище обставини виключають наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини наголошує, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчинені певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять та в ході судового розгляду встановлено не булоналежних та допустимих доказів, які б доводили поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції частини 1 статті 173-2 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона правопорушення, протиправність діяння та шкода, як обов`язкова ознака складу правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а також відсутність належних та допустимих доказів вини у формі умислу, - провадження в даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.1, 7, 9, 245, 247, 251-252, 256, 280, 283-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.Б. Кротова