Номер провадження: 33/813/1392/23
Справа № 496/3516/23
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2023 року м. Одеса

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без учасників справи, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Клименка Станіслава Юрійовича на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 17 травня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 26.06.2023 року ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » прикордонного загону ДПС України, який розташований в межах населеного пункту Градениці, Одеського району Одеської області, вчинив бездіяльність військової влади, що виразилось у приховуванні допущених з боку старшого солдата ОСОБА_2 , та несвоєчасній доповіді начальнику відділу прикордонної служби Маяки про здійснення пострілу 26.03.2023 року старшим солдатом ОСОБА_2 з АК-74, чим вчинив інше умисне невиконання військовою службовою особою покладених на неї службових обов`язків, вчинене в умовах особливого періоду.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Біляївського районного суду Одеської області від 17 травня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП (а.с.50-51).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 29.06.2023 року, представник ОСОБА_1 адвокат Клименко С.Ю. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП (а.с.54-63).

Крім того, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Клименко С.Ю. просив поновити йому строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови (а.с.63).

Дослідивши вищевказане клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Клименка С.Ю. апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Так, у відповідності до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржувана постанова Біляївського районного суду Одеської області була ухвалена 17 травня 2023 року, однак відомості про вручення її ОСОБА_1 або адвокату Клименку С.Ю. у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Постановою Одеського апеляційного суду від 28.08.2023 року за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Клименка С.Ю. судове засідання у даній справі було призначено в режимі відеоконференції (а.с.81-82).

У судовому засіданні 31.08.2023 року о 16 год. 00 хв. в режимі відеоконференції дали свої пояснення правопорушник ОСОБА_1 і його захисник - адвокат Клименко С.Ю., які підтримали апеляційну скаргу, після чого у справі було оголошено перерву до 15.09.2023 року на 13 год. 00 хв. (а.с.84-88).

15.09.2023 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Клименка С.Ю. надійшла заява про відкладення розгляду справи через його зайнятість в іншій справі (а.с.89-90), у зв`язку із чим у справі було оголошено перерву до 29.09.2023 року, до 11 год. 30 хв. (а.с.91-92).

Про розгляд справи 29.09.2023 року був сповіщений правопорушник ОСОБА_1 і його захисник - адвокат Клименко С.Ю. належним чином, у строк, передбачений ст.277-2 КУпАП (а.с.95-96).

У судове засідання, призначене 29.09.2023 року правопорушник ОСОБА_1 і адвокат Клименко С.Ю. у зазначений час до відеоконференції не під`єднались, а також були відсутні у мережі, та до зали судового засідання ОСОБА_1 та адвокат Клименко С.Ю. також не з`явились (а.с.97), про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції вирішив розглядати справу за їх відсутності, за наявними у справі матеріалами.

Що стосується суті апеляційної скарги, то дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіг

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Так, диспозиція ч. 2 ст. 172-16 є бланкетною, нею передбачено відповідальність за бездіяльність військової влади, а саме за умисне невжиття заходів щодо припинення злочину, що вчиняється підлеглим, або не направлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також інше умисне невиконання військовою службовою особою покладених на неї службових обов`язків, вчинене в умовах особливого періоду.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується прямою формою вини військової службової особи, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 9 КУпАП).

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення повністю підтверджена матеріалами адміністративної справи, а саме:

- протоколом № 10-2023/СП про вчинення військового адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-16 КУпАП від 10.05.2023 року (а.с.1-5);

- витягом із наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Білгород-Дністровський від 07.12.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 призначений начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) (а.с.7);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах справи про те, що 26.02.2023 року о 09.06 год., будучи відповідальним по підрозділу, отримав доповідь від СЗПН «Градениці» ст. сержанта ОСОБА_3 про раптовий постріл з боку ст. солдата ОСОБА_4 , після чого негайно прибув на підрозділ. По прибуттю отримав доповідь від СЗПН про заміну набоїв ст. солдатом ОСОБА_5 на цілі замість пошкоджених та передав йому 1 гільзу та 1 патрон, які він поклав в сейф. Після цього збирався доповісти НВПС «Маяки», але через сильне хвилювання у зв`язку з тим що стикнувся з подібною ситуацією вперше, не знав як передати. Передав інформацію у формі доповіді НВПС в 16.30 год. 27.03.2023 року та пояснив ситуацію (а.с.15);

- наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями ОСОБА_2 про те, що 26.03.2023 року близько 10.00 год. прибув з несення служби з МТНС «Градениці». Після розряджання зброї за командою СЗПН, він здійснив чищення зброї. По завершенню чищенню зброї, він зібрав автомат АК-74, приєднав до нього споряджений магазин та через втому, особисту необережність й неуважність, дослав патрон в патронник та здійснив випадковий постріл в землю. На звук пострілу вийшов СЗПН і він повідомив йому, що у нього є патрони відповідної серії для заміни, які ним були знайдені у покинутому транспортному засобі на бойовій позиції (а.с.16);

- письмовими поясненнями ОСОБА_6 (а.с.17);

- висновком проведення службового розслідування по факту здійснення випадкового пострілу з 5,45-мм автомата Калашникова 26.03.2023 року молодшим інспектором 2-ї групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим солдатом ОСОБА_7 (а.с.18-31);

З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, старший лейтенант ОСОБА_1 проходить військову службу у Державній прикордонній службі України з березня 2016 року та з грудня 2022 року перебував на посаді начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б), наразі з квітня 2023 року на посаді начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №302/2014 в Україні настав особливий період. В постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц (касаційне провадження №61-1664св17) встановлено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» (Указ №303/2014).

За змістом до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З 24.02.2022 року по теперішній час в Україні введений воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Станом на час розгляду справи особливий період не завершений.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні, або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 13, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ОСОБА_1 , був зобов`язаний свято та непорушно дотримуватись Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків, і стримувати від них інших військовослужбовців. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець повинен доповідати своєму безпосередньому начальникові. Військовослужбовець повинен дотримуватись вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму.

Відповідно до п.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України іноземців, та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За змістом до ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Крім того, відповідно до ст. 29, 30, 31, 32, 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до посадових обов`язків ОСОБА_1 він як начальник відділення інспекторів прикордонної служби є прямим начальником усього особового складу відділення, і зобов`язаний здійснювати заходи щодо запобігання катастрофам, аваріям, поломкам, озброєння і техніки, а також вимагати дотримання заходів безпеки підпорядкованим особовим складом під час виконання службових обов`язків, поводження з озброєнням, боєприпасам та технікою, проведення занять, навчальних стрільб, господарських робіт.

Начальник відділення інспекторів несе дисциплінарну, адміністративну відповідальність згідно із законами України та Дисциплінарним статутом ЗСУ за неякісне або несвоєчасне виконання вимог посадової інструкції, та отриманих завдань, бездіяльність або невикористання наданих йому прав, порушення норм поведінки і обмежень пов`язаних з проходженням військової служби.

Крім того, ОСОБА_1 згідно до інструкції, мав запобігати правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти їх та усувати їх причини.

Так, із матеріалів справи вбачається, що військовослужбовець відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старший солдат ОСОБА_2 близько 10 год. 00 хв. 26.03.2023 року, перебуваючи не території відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з власної недбалості здійснив постріл у землю з АК-74 бойовим патроном 5,45 мм ПС, чим поставив під загрозу життя та здоров`я оточуючих його військовослужбовців, після чого, останній здійснив доповідь ОСОБА_1 .

Проте, в порушення статутних норм та службових обов`язків, старший лейтенант ОСОБА_1 доповів про подію вищестоящому керівництву, а саме начальнику відділу «Маяки» лише ввечері наступного дня, тобто 27.03.2023 року.

Відповідно до ст. 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, бути пильним, зберігати державну таємницю.

Згідно до ст. 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи представника ОСОБА_1 адвоката Клименка С.Ю. про те, що ОСОБА_1 нічого не порушував, а тому відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП, зазначивши при цьому, що жодним нормативним актом не передбаченого строку, протягом якого старший лейтенант ОСОБА_1 зобов`язаний зробити доповідь своєму керівництву, в даному випадку начальнику впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » про допущені порушення його підлеглим.

Такого висновку апеляційний суд дійшов виходячи з того, що старший лейтенант ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України, який розташований в межах населеного пункту Градениці, Біляївського району Одеської області, 26.03.2023 року, в порушення вимог ст.ст.9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, п.3. 5 розділу ІІІ Положення про відділ прикордонної служби, затвердженої Наказом МВС від 15.04.2016 року №311, а також свої посадових обов`язків, вчинив бездіяльність військової влади, що виразилось у приховуванні допущених порушень з боку старшого солдата ОСОБА_2 з АК-74, оскільки доповів своєму керівництву лише ввечері наступного дня, проявивши бездіяльність, дозволивши таким чином, старшому солдату ОСОБА_2 провести заміну використаних гільзи і патрону з відбитком бойка на інші 2 патрони і здати зброю і боєприпаси до кімнати зберігання зброї.

Крім того, відповідно до п.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Оскільки зазначені обставини повністю підтверджуються Висновком проведення службового розслідування від 21 квітня 2023 року по факту здійснення випадкового пострілу з 5,45-мм автомата Калашникова 26 березня 2023 року…» (а.с.18-32), то апеляційний суд дійшов однозначного висновку про винність ОСОБА_1 в здійсненні ним інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 КУпАП.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Клименка Станіслава Юрійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 17 травня 2023 року задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 адвокату Клименку Станіславу Юрійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 17 травня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Клименка Станіслава Юрійовича залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області 17 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда