Справа № 606/1635/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Теребовля

Суддя Теребовлянського районного суду Тернопільської області Іванченко Алла Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2023 року о 14 годині 42 хвилин, у с.Іванівка по вул.Відхоростків ОСОБА_1 керував мопедом Хонда Діо, без державного номера у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки з використанням газоаналізатора Драгер 6810, результат тесту 0,72 %. Їхати для повторного огляду в найближчій лікувальний заклад водій відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 провину свою не визнав.

Адвокат Череватий П.М. просив закрити провадження відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУПАП, оскільки матеріали справи не містять сертифікату відповідності прибору Драгер, яким проводився огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , також він висловлював своє бажання пройти повторний огляд у закладі охорони здоров`я, однак йому у цьому було відмовлено. Щодо підпису у графі «З результатами згоден» наявного в матеріалах справи Акту огляду на стан сп`яніння, зазаначає, що поліцейський не роз`яснював ОСОБА_1 значення підпису у вказаній графі. Також матеріали справи не містять направлення ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я на огляд з метою встановлення стану сп`яніння, тому вважає, що працівниками поліції було порушено передбачений порядок огляду ОСОБА_1 та не забезпечено пройти повторний огляд у закладі охорони здоров`я. Зазначає, що якщо поведінку дії ОСОБА_1 кваліфікувати за відмову проїхати у заклад охорони здоров`я для проходження повторного огляду, то у діях ОСОБА_1 має місце порушення порушення п.2.5 ПДР України, а не п.2.9 а ПДР України.

У відповідності до ч.1 ст.130 КпАП України передбачено притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, доведена належними доказами, а саме: - протоколом про адміністративне правопорушення від 14.08.2023 року серії ААБ № 181483, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП.,

- роздруківкою тестування з газоаналізатора «Драгер 6810», згідно якої 14.08.2023 ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Drager 6810», на табло якого висвітлило результат 0,72 проміле, який підписаний ОСОБА_1 ,

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, обличчя, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Акт підписаний ОСОБА_1 у графі- з результатами згоден,

-постановою серії БАД № 551055 від 14.08.2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за порушення , ч.6 ст.121, ч.1, 2 ст.126 КУПАП,

-відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України, йому були роз`яснені його права, також оголошені ознаки алкогольного сп`яніння, що стало підставою для пропозиції водію пройти огляд для визначення стану сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер на місці зупинки транспортного засобу. Після чого ОСОБА_1 запропонував працівникам поліції якось вирішити це питання. В подальшому вказав, що позавчора в нього був день народження та погодився продути газоаналізатор Драгер. Після огляду ОСОБА_1 декілька разів змінював свою думку, був то згоден то не згоден з результатом алкотесту, у зв"язку з чим працівниками поліції йому було запропоновано пройти повторний огляд у медичному закладі, на що ОСОБА_1 уникав конкретної відповіді, говорив, що хоче пройти огляд, але йому треба поїхати додому переодянутися та повідомляв, що він не має вільного часу для проходження перевірки у лікарні. В подальшому відмовився їхати в медичний заклад для повторного огляду (14:58:28 хв.). Після роз`яснення йому постанови та протоколу, поставив свій підпис, що згоден з результатами газоаналізатора 0,72 проміле.

Доводи адвоката щодо неправомірної поведінки працівників поліції, а також відсутність виявлених поліцейськими ознаків алкогольного сп`яніння є голослівними та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Будь-яких суттєвих процесуальних порушень співробітників поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , які впливали б на кваліфікацію його дій та спростовували його винуватість у вчинені адміністративного проступку не встановлено. Правомірність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 слугувало порушення останнім Правил дорожнього руху України, про що працівниками поліції було вказано водію.

Суд категорично відноситься до пояснень захисника щодо відсутності у матеріалах справи медичного направлення до закладу охорони здоров`я, оскільки згідно Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння: «Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я», однак з відеозапису не вбачається факт незгоди ОСОБА_1 з результатами Драгер Алкотест.

Поведінка водія ОСОБА_1 розцінюється судом, як намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

У випадку незгоди водія з проведеним поліцейськими оглядом водія на стан алкогольного сп`яніння та його відмови пройти вказаний огляд у закладі охорони здоров`я, після направлення поліцейським, у діях водія має місце порушення п.2.5 ПДР України (відмова особи, яке керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння), однак в даному випадку працівниками поліції було правильно зазначено порушення ОСОБА_1 саме п.2.9а ПДР України (керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння), оскільки з наданого відеозапису вбачається, що водій з результатом огляду проведеного поліцейськими згоден та не бажає проїхати в заклад охорони здоров`я для повторного його проведення.

Також, чинним законодавством не передбачено обов`язку працівників поліції перед початком проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння представлення водію свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки та сертифікату його відповідності, ці документи видаються лише на вимогу водія, однак, ОСОБА_1 сумнівів у відповідності газоаналізатора не висловлював та вимоги про представлення вказаних документів також.

Як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», необхідним є дотримання принципу юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена в повному обсязі. Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст. 17 КУпАП, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли. Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами. Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь. На виконання вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчинених правопорушень, які відноситься до грубих порушень ПДР України як такі, що безпосередньо впливають на безпеку дорожнього руху та її учасників; особу, що притягається до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, дані про особу, що притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Керуючись ст. ст. 40-1, ст.130, 283 КУпАП, суд ПОСТАНОВИВ: ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнути зі ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 ( п`ятсот тридцять шість грн.) 80 коп. в дохід держави. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя А.М.Іванченко