КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/11157/23

номер провадження: 33/824/4168/2023

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю:

секретаря судового засідання - Мазурок О.С.;

прокурора Київської обласної прокуратури - Сироватки Володимира Володимировича;

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ;

захисника - адвоката Чернявського Олексія Михайловича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП).Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-4 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 с.247 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції, ОСОБА_1 через канцелярію суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 рокускасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддя першої інстанції не врахував надані ОСОБА_1 пояснення щодо його невинуватості вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП, тане звернув увагу, що у даній справі складення адміністративного протоколу відбулось поза строками накладення адміністративного стягнення, які закінчилися 26 березня 2023 року, а саме, після шести місяців та двох днів з дня можливого вчинення правопорушення. Тому вважає, що суддя місцевого суду мав закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. Разом з цим, суддя у постанові вказав, що фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-4 КУпАП, є 26 вересня 2022 року, що підтверджується доданими до протоколу про адміністративне правопорушення висновками та матеріалами службового розслідування ГУ НП в Київській області. Тобто суддя встановив, що адміністративний протокол за №1/203 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-4 КУпАП був направлений до суду поштою (спец зв`язок) 30 березня 2023 року, а саме, після спливу шести місяців з дня виявлення правопорушення. Таким чином вважає, що суддя першої інстанції фактично підтвердив відсутність підстав для відкриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, однак всупереч цього розглянув справу та прийняв оскаржувану постанову.

Вказує, що суддя місцевого суду не звернув увагу на те, що прокурор не забезпечив явку свідка ОСОБА_2 , яка перебувала у салоні автомобіля ОСОБА_1 .

Крім того, до матеріалів справи додано скріншоти з мобільного телефону невідомого походження, з яких неможливо встановити чи дійсно ОСОБА_1 надавав послуги водія таксі.

До того ж суддя місцевого суду не врахував, що згідно відповіді TOB «Uklon», наданої на адвокатський запит сторони захисту, вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Уклон Україна».

За таких обставин, ОСОБА_1 вважає, що у даному випадку в його діях відсутні суб`єктивна сторона та об`єкт складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-4 КУпАП., що є підставою для закриття провадження у даній справі.

Представник Київського міського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - КМУ ДВБ НПУ), у судове засідання не заявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся Київським апеляційним судом у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Чернявського О.М., які підтримали доводи, які викладені в апеляційній скарзі й просили її задовольнити, прокурора Сироватки В.В., який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити в силі постанову судді першої інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом підтверджується наявними у справі доказами, які були оцінені судом у їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією №1/2023 від 28 березня 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді поліцейського відділення № 1 взводу № 1 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Київській області та будучи відповідно до пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог п.1 ч.1 ст.25 Закону займався іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-4 КУпАП.

В розділі «Суть адміністративного правопорушення» цього протоколу вказано, що адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_1 при таких обставинах. 26 вересня 2022 року о 23 год 40 хв. працівниками КМУ ДВБ НПУ під час перевірки за адресою: місто Київ, площа Перемоги, 2, зупинено автомобіль марки «FORD FUSION», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , під керуванням на той час поліцейського взводу № 2 роти № 1 ППОП ГУ НП в Київській області, на теперішній час поліцейського відділення № 1 взводу № 1 роти конвойної служби ГУ НП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_1, який перебуваючи поза службою, під час дії комендантської години, без відповідного дозволу (перепустки), на особистому автотранспорті надавав платні послуги водія таксі. На момент перевірки в салоні вище вказаного транспортного засобу перебувала громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що замовила послуги таксі через мобільний додаток однієї зі служб таксі, а саме, «Uklon», для здійснення поїздки з вул. Антоновича, 130 у місті Києві до її місця проживання по АДРЕСА_2 . На виконання даного замовлення прибув автомобіль «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням на той час поліцейського роти № 1 ППОП ГУНП в Київській області, на теперішній час поліцейського відділення № 1 взводу № 1 роти конвойної служби ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_1

Частинами 1, 3 ст.7 КУпАП закріплений принцип законності, у відповідності до якого, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основ і суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Аналогічний принцип закріплений у ст.19 Конституції України, а саме, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказаний принцип визначає основні засади діяльності органів державної влади, в тому числі і суду, та встановлює необхідність суворого дотримання закону і забороняє довільне, необґрунтоване чи свавільне тлумачення та застосування закону.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Суддею першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що наказом ГУ НП в Київській області від 07 жовтня 2022 року № 160 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського відділення № 1 взводу № 1 роти конвойної служби ГУ НП в Київській області.

Наказом начальника ГУНП в Київській області від 31 жовтня 2019 року № 589 о/с капралові поліції ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання «сержант поліції».

Таким чином згідно з підпунктом пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, в тому числі обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, встановлені п.1 ч.1 ст.25 цього Закону, які полягають у забороні займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Статтею 25 Закону України «Про запобігання корупції» визначено обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності для осіб, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону.

Указаним особам заборонено займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики зі спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України (п.1 ч.1 ст. 25 Закону).

Обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності не поширюються на: депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі); присяжних; помічників-консультантів народних депутатів України; працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України та заступника Голови Верховної Ради України; працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України; працівників патронатних служб у державних органах.

У Методичних рекомендаціях Національного агентства з питань запобігання корупції від 21 жовтня 2022 року № 13, щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів визначено, що іншою оплачуваною діяльністю є будь-яка діяльність, що не містить ознак підприємницької та полягає у виконанні робіт та/або наданні послуг, які оплачуються або можуть бути оплачені у майбутньому.

Визначене п.1 ч.1 ст.25 Закону обмеження сфокусовано не на винагороді за результатами здійснення нею іншої, ніж виконання функцій держави або місцевого самоврядування, діяльності, а саме на зайнятті такою діяльністю, яка оплачується чи може бути оплачена.

Отже, власне факт зайняття особою іншою оплачуваною діяльністю (умови щодо здійснення певної діяльності на платній чи безоплатній основі можуть визначатися, у тому числі, законодавством, трудовим чи іншим договором, статутом та іншими документами юридичної особи), незалежно від фінансових результатів такої діяльності, свідчитиме про порушення зазначених вимог Закону.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону.

Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Статтею 65-1 цього Закону визначено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст.172-4 КУпАП (порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності) визначено, що порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією отриманого доходу від підприємницької діяльності чи винагороди від роботи за сумісництвом.

Відповідно до примітки ч.1 ст.172-4 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», за винятком депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі), присяжних, помічників-консультантів народних депутатів України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України та заступника Голови Верховної Ради України, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України.

Згідно з п.2 ч.1 розділу ІІ Типового положення про уповноважений підрозділ (уповноважену особу) з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 27 травня 2021 року №277/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2021 року за №914/36536 основними завданнями уповноваженого підрозділу (уповноваженої особи) є інформування керівника відповідного органу, Національного агентства або інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у випадках, передбачених законодавством, про факти порушення законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Пунктом 13 ч.1 ст.1 Закону визначено, що спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Так, відповідно до частини 2 розділу ІІ Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України від 09 листопада 2015 року №83 (у редакції наказу Національної поліції України від 31 липня 2019 року № 765) основним завданням Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції є - запобігання, виявлення, попередження і припинення кримінальних, корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, що готуються або вчинені поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції.

За таких обставин, працівники КМУ ДВБ НПУ є уповноваженими на складання протоколів вказаної категорії.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КупАП, окрім протоколу, долучено письмові докази, а саме: висновки та матеріали службового розслідування ГУ НП в Київській області від 30 листопада 2022 року, письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , скріншот з мобільного телефону ОСОБА_2 .

У суді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_4 , який пояснив, що є працівником управління патрульної поліції в місті Києві. Влітку минулого року він зі своїм колегою ОСОБА_5 був залучений на відпрацювання по місту Києву разом з працівниками ДВБ. Приблизно о 24 годин біля цирку на площі Перемоги було зупинено автомобіль марки «FORD FUSION» темного кольору, в якому був водій та жінка в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні. Після перевірки документів було з`ясовано, що водієм є працівник поліції - ОСОБА_1 , який пояснив, що підвозить знайому дівчину додому. Коли працівники ДВБ запитали у нього особисті дані про знайому, він став плутатися. Жінка пасажир пояснила, що замовила таксі для поїздки з клубу додому і на телефоні в додатку «Уклон» показала вказане замовлення.

Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_5 .

З письмових пояснень свідка ОСОБА_2 слідує, що вона 26 вересня 2022 року, приблизно о 23 год 10 хв., перебуваючи за адресою: місто Київ, вул. Антоновича, 130, викликала таксі через мобільний додаток «Uklon». Приблизно о 23 год 13 хв. поступив дзвінок із номеру телефону НОМЕР_2 від чоловіка, який представився водієм таксі на ім`я ОСОБА_6 . Вийшовши на вулицю, вона побачила автомобіль «FORD FUSION» чорного кольору, на номерні знаки уваги не звернула. Коли вона сіла в салон вказаного автомобіля на переднє пасажирське сидіння, водій, який представився ОСОБА_6 , попросив її щоб, у разі зупинки, вона представилась його знайомою і не повідомляла, що він є водієм таксі. Коли вони проїжджали перехрестя площі Перемоги та вул. Дмитрівської на блок-посту у місті Києві , їх зупинили працівники поліції. На місці зупинки, водій вийшов з машини та почав спілкуватись з працівниками поліції, а її попросили пройти в службовий автомобіль для надання пояснень, під час яких вона розповіла про обставини за яких вона перебувала у вказаному автомобілі. Після надання пояснень, працівники поліції їх відпустили, тому вони вирушили до місця її проживання, куди і викликала таксі. По дорозі додому водій ще раз попросив, щоб вона нікому не повідомляла, що він є водієм таксі. По прибуттю до будинку вона розрахувалась із водієм на ім`я ОСОБА_6 сумою, яка була зазначена в мобільному додатку таксі «Uklon», а саме, 921 грн.

До цього пояснення свідок ОСОБА_2 додала скріншот зі свого мобільного телефону додатку «Uklon», де зазначені дані, зокрема, про подорож з вул. Антоновича, 130 до 3-лінії Берковець 42; дані про автомобіль «FORD FUSION», НОМЕР_3 ; ім`я водія - ОСОБА_6 та вартість поїздки - (готівка) 921 грн 00 коп.

Вказані письмові пояснення ОСОБА_2 є послідовними, повністю узгоджуються з матеріалами справи та показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судовому засіданні. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 є зацікавленою особою в результатах розгляду даної справи.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснив, що з ОСОБА_1 перебуває в дружніх стосунках. У вересні минулого року він взяв у ОСОБА_1 автомобіль «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_1 , для роботи в таксі, але в цей же день ОСОБА_1 попросив повернути йому автомобіль. Приблизно о 23 годині він передав автомобіль ОСОБА_1 , але на цей час він вже взяв через додаток «Uklon» замовлення від дівчини, яку потрібно було відвезти на вул. Берковецьку, на що ОСОБА_1 погодився та повіз жінку, виконуючі замовлення таксі. Він вийшов з автомобіля і вирушив додому. Чи розраховувалася з ним жінка за поїздку він не пам`ятає.

Враховуючи, що ОСОБА_7 є товаришем ОСОБА_1 , що останнім не заперечується, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції вірно критично оцінив показання свідка ОСОБА_7 , оскільки вони суперечать зібраним у справі доказам та спрямовані на намагання уникнути своїм товаришем ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.172-4 КУпАП, оскільки, він перебуваючи на посаді поліцейського відділення №1 взводу № 1 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Київській області та будучи відповідно до пп. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог п.1 ч.1 ст.25 Закону займався іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Згідно з п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня виявлення правопорушення).

Визначення на законодавчому рівні у ст.38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Тобто закриття провадження у справі за п.7 ч. 1 ст.247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Отже, початок перебігу встановленого ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

При цьому, норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин про вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні, у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст.280 КУпАП, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для встановлення вини особи при закритті провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст. 172-4 КУпАП, є 26 вересня 2022 року, що підтверджується письмовими матеріалами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення № 1/2023 та висновками і матеріалами службового розслідування ГУ НП в Київській області, за фактом порушення вимог Закону поліцейським роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 від 30 листопада 2022 року.

Таким чином, суддею першої інстанції правильно зроблено висновком про те, що моментом фактичного виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не може бути дата складання даного протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки саме працівниками ДВБ, які уповноважені на складання протоколів вказаної категорії, 26 вересня 2022 року були виявленні потенційні ознаки вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №1/203 за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 с.172-4 КУпАП, з матеріалами до нього до Шевченківського районного суду був направлений поштою (спец зв`язок) 30 березня 2023 року, тобто після спливу шести місяців з дня його виявлення.

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-4 КУпАП, однак на момент розгляду справи пройшло більше шести місяців з дня виявлення зазначеного правопорушення, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції, з урахуванням передбачених ст.38 КУпАП строків для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, дійшов вірного висновку про закриття провадження у даній справі відносно ОСОБА_1 на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки суддя місцевого суду встановив факт направлення даного протоколу до суду після спливу шести місяців з дня його виявлення, то відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у судді були відсутні підстави для відкриття провадження у справі, не ґрунтуються на вимогах закону.

Дійсно, згідно з п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Указана норма КУпАП закріплює загальне правило неможливості здійснення провадження в справі про адміністративне правопорушення у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Статтями 218 - 244-24 КУпАП визначено загальний перелік органів, яким підвідомчі справи про адміністративні правопорушення, кожен з яких має право здійснення провадження в справі про адміністративне правопорушення із своїми казуальними особливостями.

Відповідно до ст.221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, за ст.172-4 КУпАП.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Чинним КУпАП не передбачено повноважень суду відмовляти у відкритті провадження у справах про адміністративні правопорушення, які підвідомчі суду, та протоколи по яких надійшли до суду вже після закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, розглянувши вказаний вище адміністративний протокол за №1/203 від 28 березня 2023 року, який був поданий до суду після закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду діяв з дотриманням вимог ст.7 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не забезпечив явку свідка ОСОБА_2 , яка перебувала у салоні автомобіля ОСОБА_1 , не є підставою для скасування постанови судді першої інстанції, оскільки, як зазначалося вище, наявні у матеріалах справи її письмові пояснення є послідовними і повністю узгоджуються з іншими наявними у справі доказами, яким суддею місцевого суду дана належна правова оцінка.

Тому відсутність допиту ОСОБА_2 як свідка у судовому засіданні, не ставить під сумнів додані до протоколу про адміністративне правопорушення її письмові пояснення.

Отже, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції прийняте законне і обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 рокує законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов