Справа № 344/7408/23
Провадження № 33/4808/584/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , громадянку України,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 15 квітня 2023 року о 21 год. 25 хв. по вул. Витвицького, 30 у місті Івано-Франківськ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Subaru Legacy», державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі КНП ПНЦ ІФ ОР у лікаря нарколога за адресою: вул. Млинарська, 21 у місті Івано-Франківськ.

Згідно висновку лікаря нарколога №265 від 15.04.2023 року водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення невірного рішення.

Апелянт зазначає, що алкогольні напої не вживає через наявність захворювання органів травлення та печінки. Звертає увагу на те, що у вказаний день померла сестра його матері і при зупинці працівниками поліції він перебував в пригніченому стані, в нього піднявся артеріальний тиск, а тому він наполягав на проведенні перевірки на стан сп`яніння у медичному закладі.

Вказує, що огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі зафіксовано на відео спостереженні, яке він просить витребувати.

Апелянт вказує на те, що судом не вжито достатніх та необхідних заходів для забезпечення його участі в судовому засіданні, розгляд справи проведено без його участі, чим порушено його право на захист. Наголосив, що неодноразово телефонував до канцелярії суду з приводу стану розгляду справи щодо нього, на що отримував відповідь про відсутність в провадженні суду даної справи. про наявність постанови суду довідався 18.07.2023 року після звернення у відділ поліції відносно повернення вилученого посвідчення водія.

Апелянт звертає увагу на те, що рішення апеляційного суду є остаточним, а тому просить в повному обсязі, об`єктивно та всебічно провести розгляд справи щодо нього та винести законне рішення.

За наведених обставин, просить скасувати оскаржувану постанову суду, ухвалити нову постанову, якорю закрити провадження у справі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду та закрити провадження стосовно нього, оскільки вважав рішення суду несправедливим та таким, що істотно порушує його права. Звертав увагу суду на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з істотним порушенням вимог закону, оскільки в ньому не зазначено двох свідків, участь яких була обов`язковою. Вказує, що працівники поліції порушили вимоги закону, оскільки участь двох свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення до 01.07.2023 року була обов`язковою. Стверджував, що він не заперечує факт керування транспортним засобом та перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дійсно вживав пиво перед керуванням транспортним засобом. Не заперечує правильність висновку лікаря про перебування у стані алкогольного сп`яніння. Однак, змушений був керувати автомобілем, оскільки внаслідок смерті близької людини повинен був їхати домовитись про домовину та перебував у пригніченому стані.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи та прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, допустив порушення процесуального характеру, які свідчать про незаконність судового рішення, яке підлягає скасуванню.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , який будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не подав.

Суд також вказав на те, що ОСОБА_1 відомо про те, що на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебуває справа про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що свідчить відповідний запис у графі протоколу серії ААД № 140022 від 15.04.2023 року про ознайомлення з місцем розгляду справи, повідомлення шляхом направлення на адресу зазначену у протоколі судових повісток, а також розміщенням на офіційному сайті судової влади оголошення у якому міститься інформація щодо розгляду даної адміністративної справи.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що судом вжито всіх достатніх та необхідних заходів для забезпечення участі останнього у розгляді справи про адміністративне правопорушення та дачі ним з даного приводу відповідних пояснень, однак ОСОБА_1 своїм правом не скористався та у судове засідання не з`явився.

Суд звернув увагу, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. На суд покладено обов`язок повідомити таку особу про час та місце судового розгляду, що судом неодноразово і було зроблено.

За вказаних обставин, суд враховуючи принцип передбачений ст. 28 КПК України, щодо розумності строків та відповідно до ст. 268 КУпАП, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність особи яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі матеріалах.

З матеріалів справи вбачається, що матеріали справи за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 надійшли 28.04.2023 року (а.с.12) на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, розгляд якої було призначено на 16.05.2023 року, про що ОСОБА_1 було завчасно та належним чином повідомлено (а.с.13).

В судове засідання 16.05.2023 року ОСОБА_1 не з`явився, а тому розгляд справи було перенесено на 07.06.2023 року, про що ОСОБА_1 повторно належним чином та завчасно судом повідомлено (а.с.15), в яке останній повторно не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки.

В черговий раз розгляд справи було призначено на 26.06.2023 року, про що ОСОБА_1 відправлено судову повістку завчасно (а.с.16) та додатково викладено оголошення на сайті Івано-Франківського міського суду про виклик ОСОБА_1 до суду на 13.05 год. 26.06.2023 року, в якому вказано про обов`язкову участь останньому та проінформовано про розгляд справи у випадку неявки ОСОБА_1 в судове засідання за його відсутності (а.с.17-18).

26.06.2023 року суд ухвалив рішення за відсутності правопорушника ОСОБА_1 (а.с.19-20) і копію постанови суду від 26.06.2023 року останньому направлено судом 27.06.2023 року, про що свідчить супровідний лист суду (а.с.21).

25.07.2023 року судом зареєстровано заяву ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи, з якими останній ознайомився 27.07.2023 року у відповідності до його власноручного підпису в поданій ним заяві (а.с.22).

31.07.2023 року Івано-Франківським міським судом зареєстровано апеляційну скаргу на постанову Івано-Франківського міського суду від 26.06.2023 року щодо ОСОБА_1 (а.с.85-86).

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду даної справи, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були прийняти належні заходи щодо забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника на учать у судовому засіданні щодо дозволяло організувати ефективний захист своїх прав та інтересів в суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 було пропущено строк на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 26.06.2023 року, який апеляційним судом постановою суду від 11.08.2023 року поновлено з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження постанови суду.

При цьому під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції забезпечено права ОСОБА_1 на участь у судовому засіданні та отримання належного правового захисту.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»).

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що в своїх доводах апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що судом належним чином не вмотивована постанова суду, а розгляд справи судом проведено без з`ясування всіх обставин справи, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю обґрунтованих висновків, які наведені судом в мотивувальній частині ухваленого судом рішення.

Дослідивши матеріали справи, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд першої інстанції вважав, що вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена:

- даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 140022 від 15.04.2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який зазначений у протоколі у стані алкогольного сп`яніння;

- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою «Аlkotest 7510» прилад ARLM-0286, тест № 502, відповідно до якого ОСОБА_1 15.04.2023 року станом на 21 годину 30 хвилин перебував у стані алкогольного сп`яніння, а саме 0,81 % проміле алкоголю у крові;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою «Аlkotest 7510» прилад ARLM-0286, результат вказаного тесту позитивний 0.81 % проміле алкоголю у крові;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.04.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 направлявся на огляд на стан алкогольного сп`яніння у заклад охорони здоров`я;

- висновком лікаря нарколога № 265від 15.04.2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 15.04.2022 року станом о 22 годині 12 хвилин перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- долученим до матеріалів справи безперервним відеозаписом, який переглянуто під час розгляду справи, у якому підтверджуються обставини, що викладені у протоколі про дане адміністративне правопорушення. Дане відео також підтверджує законність та послідовність дій працівників поліції на місці складання протоколу.

При цьому, судом зазначено, що обставин, які б спростовували дані, що містяться в матеріалах адміністративної справи, з урахуванням наявних у справі належних доказів, судом не встановлено.

Дії ОСОБА_1 суд кваліфікував за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та призначив покарання у відповідності до санкції статті та у відповідності до вимог ст. ст. 23, 33, 35 КУпАП. Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП у справі судом не встановлено.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.9А Правил дорожнього руху України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №140022 від 15.04.2023 року водій ОСОБА_1 15 квітня 2023 року о 21 год. 25 хв. по вул. Витвицького, 30 у місті Івано-Франківськ керував транспортним засобом марки «Subaru Legacy», державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога за адресою: вул. Млинарська, 21 у місті Івано-Франківськ. Згідно висновку лікаря нарколога та підтверджується висновком медичного закладу №265 від 15.04.2023 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу 1 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області капралом поліції Мороз Х.П., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Івано-Франківському міському суді.

В протоколі свідки не вказано. Зазначено, що до протоколу додається направлення в медичний заклад, висновок лікаря нарколога №265, відео автомобільного реєстратора, відео з нагрудної камери 471542, 471537, розписка, чек Драгера, акт огляду копію постанови ЕАС 6840798.

Особу водія було встановлено на підставі посвідчення водія, яке було вилучено у ОСОБА_1 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом під підпис у відповідній графі протоколі.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що ОСОБА_1 від дачі пояснень відмовився згідно ст. 63 Конституції України.

В протоколі зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від підпису у відповідних графах протоколу та отримання копії протоколу відмовився.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.9А Правил дорожнього руху України.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення належним чином зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання відповідних граф протоколу та відмови надати пояснення по суті вчиненого ним правопорушення, а також отримання копії протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вимагала від нього надати детальні пояснення.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки обидва екземпляри протоколу про адміністративне правопорушення (оригінал та копія) знаходяться в матеріалах справи.

Разом з тим, матеріали справи дозволяють встановити, що ОСОБА_1 було оголошено зміст протоколу про адміністративне правопорушення та роз`яснено, що він звинувачується в тому, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху України, про що підтверджується протоколом та долученими відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права у відповідності до вимог закону, працівником поліції було з`ясовано чи останній розуміє надані йому права і бажає він скористатись наданими йому правами, на що останній відповів відмовою, протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи складалися працівником поліції в присутності ОСОБА_1 і останній був ознайомлений із його змістом та сутністю висунутого проти нього обвинувачення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейським в порушення вимог закону за відсутності двох свідків, оскільки діючий закон не містив таких вимог до складання протоколу.

Зокрема, порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачений Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яку затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395.

Вищевказана Інструкція містить відповідний розділ Х, яким передбачені особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП та відповідно до якої у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Останні зміни до вказаної Інструкції були внесені 28.04.2023 року Законом України «Про внесення змін до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395» та не стосувались вищевказаного Х розділу.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам закону, складений уповноваженою особою, містить формулювання обвинувачення та інші дані, які дозволяли особі, яка притягається до адміністративної відповідальності зрозуміти суть обвинувачення та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді, а суду розглянути провадження у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеозаписів є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що у справі достатньо даних для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, апеляційний суд констатує, що відеофіксація події відбувалась на місці зупинки транспортного засобу марки під керуванням ОСОБА_1 за порушення ним вимог ПДР України, а саме за керування ним транспортним засобом без ввімкнення ближнього світла фар у темну пору доби, а також під час керування транспортним засобом ОСОБА_1 користувався мобільним пристроєм, тримаючи його в руці, чим порушив вимоги п. 2.9 д ПДР України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повністю визнавав факт керування транспортним засобом, відеозапис з нагрудної камери працівника поліції починається з того, що працівниками поліції були застосовано спеціальні світлові сигнали на службовому автомобілі. В подальшому відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції підходить до транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 та наголосив водію з приводу того, що останній керує транспортним засобом з порушенням ПДР України. В автомобілі перебувала його мати. Дані обставини ОСОБА_1 не заперечував та пояснив, що їде у справах похорону та забув включити фари в автомобілі.

Відеозаписом зафіксовано як ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції надає посвідчення водія, реєстраційний документ технічний паспорт на автомобіль та повідомив, що їде у питаннях похорону сестри матері.

Апеляційний суд звертає увагу, що відеозаписом зафіксовано оголошення працівником поліції співчуття матері ОСОБА_1 та попросив не заважати працівникам поліції виконувати їхні функціональні обов`язки. Після чого ОСОБА_1 було повідомлено про відео фіксацію події та запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер.

Відеозаписами зафіксовано надання працівником поліції ОСОБА_1 запакований мундштук для того, щоб останній особисто переконався в герметичному запакуванні трубки мундштука, після чого ОСОБА_1 власноручно розпакував його та надав працівнику поліції. Працівником поліції озвучено номер контрольного тестування приладу №501 на вміст алкоголю в приладі, результат якого показав нуль, після чого ОСОБА_1 роз`яснено працівником поліції порядок та процедуру проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Після продуття ОСОБА_1 приладу Драгер, тест № 502, результат якого показав 0.81 % проміле, на що працівником поліції повідомлено про перевищення в 4 рази допустимої норми вмісту алкоголю у ОСОБА_1 .

Зафіксовано з`ясування працівником поліції щодо згоди ОСОБА_1 із результатом огляду 0.81 % проміле та повідомлено про можливість проходження відповідного огляду у медичному закладі, на що ОСОБА_1 виявив бажання проїхати у медичний заклад для проходження повторного огляду на стан сп`яніння.

Окрім того, відеозаписи містять дані, відповідно до яких ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції до медичного закладу, де йому було повідомлено про відеофіксацію в медичному закладі та на пропозицію лікаря щодо надання ОСОБА_1 добровільної згоди на проходження огляду на визначення стану сп`яніння, останній надав стверджувальну відповідь. Лікарем озвучено час 21.41 год. перед початком проведення огляду щодо ОСОБА_1 . На запитання працівника поліції щодо проходження ОСОБА_1 раніше відповідного огляду та проходження експертизи, останній відповів, що раніше (давно) проходив експертизу.

Відеозаписи містять дані оформлення працівником поліції направлення на огляд ОСОБА_1 та надання його лікарю. ОСОБА_1 повторно пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат якого показав 0.62 % проміле, після чого ОСОБА_1 та працівниками поліції даний результат огляду було оголошено в голос на камеру для його за фіксування. ОСОБА_1 медичним працівником виміряний артеріальний тиск та з`ясовано у водія щодо стану здоров`я останнього в загальному. ОСОБА_1 надано ємність для здачі біологічного матеріалу сечі, яку останнім було здано.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписами зафіксовано роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 його прав та обов`язків відповідно до вимог ст..268 КУпАП та ст..63 Конституції України, наголошено про його право скористатись правовою допомогою адвоката, після чого в останнього було запитано чи бажає він скористатись правовою допомогою захисника. Окрім того, зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 його права на оскарження неправомірних дій працівників поліції у відповідності до вимог чинного законодавства. Отримавши негативну відповідь ОСОБА_1 , працівник поліції повідомив про ухвалення відповідної постанови за ч.2 ст.122 КУпАП за керування транспортним засобом без ввімкнення ближнього світла фар у темну пору доби, а також за керування транспортним засобом при користуванні мобільним телефоном. Тримаючи його в руці, тим самим порушивши ПДР України. Також водія було повідомлено, що у випадку несвоєчасної сплати штрафу, сума штрафу буде подвоєна згідно вимог КУпАП. повідомлено про доручення до постанови відеозаписів із фіксування порушення ОСОБА_1 ПДР. Відеозаписи містять дані підписання ОСОБА_1 відповідної постанови та вручення йому копії постанови.

В подальшому відеозаписами зафіксовано повідомлення працівником поліції про можливість отримання копії чеку приладу Драгер з результатом огляду ОСОБА_1 0.81 % проміле, який останній проходив за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу, на що останній відмовився від отримання його копію, про що зафіксовано у відповідному чеку приладу Драгер та на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції.

Відеозаписами зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання у відповідних графах інших документів, які додано до матеріалів справи.

Працівником поліції ознайомлено ОСОБА_1 про те, що останній згідно висновку лікаря перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що послужило причиною складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. зафіксовано ознайомлення працівником поліції зі змістом протоколу ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, відеозапис містить дані про те, що поліцейська повідомляє ОСОБА_1 зміст протоколу про адміністративне правопорушення та суть обвинувачення і відмову від отримання копії протоколу під підпис та надання пояснень в протоколі.

Відеозаписи долучені до матеріалів справи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, а також інших дій на вимогу лікаря.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять даних, які свідчать про фальсифікації відеозаписів чи матеріалів справи.

Так, відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Зокрема, у висновку Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.02.2022 року вбачається, що правовою підставою для проведення відповідного огляду було направлення працівника поліції.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу, визначення місця проведення огляду на стан сп`яніння та застосування спеціальних засобів, не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені ст. 266 КУпАП, п. 6, 7 Розділу І, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Відповідно до вказаних нормативних актів за наявності ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

У зв`язку із виявленим бажанням ОСОБА_1 поліцейським останнього було направлено для проходження відповідного огляду до медичного закладу.

До матеріалів справи долучено висновок КНП «ПНЦ ІФ ОР» №265 від 15.04.2023 року відповідно до якого ОСОБА_1 о 21.32 год. 15.04.2023 року був оглянутий лікарем ОСОБА_2 на визначення стану сп`яніння. У висновку зазначено, що ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу працівником поліції, його анкетні дані встановлено на підставі посвідчення водія. За результатом огляду було встановлено, що ОСОБА_1 15.04.2023 року був в стані алкогольного сп`яніння. Медичний висновок щодо ОСОБА_1 підписаний лікарем. Окрім того, у висновку лікаря зроблено відмітку про відмову ОСОБА_1 від підписання висновку лікаря щодо нього та відмову від отримання копії відповідного висновку медичного закладу (а.с.8).

Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.

Таким чином, лікар медичного закладу, як особа, яка володіє спеціальними знаннями, кваліфікацією та відповідним досвідом, самостійно, на власний розсуд вирішує яким чином необхідно проводити медичний огляд обстежуваної особи та які саме методи дослідження потрібно застосувати для отримання об`єктивного результату щодо перебування обстежуваної особи у стані алкогольного сп`яніння.

Зі змісту долучених відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений із результатами медичного огляду, що однак відмовився від підписання медичного висновку щодо нього про проходження ним огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово звертав у своїх рішеннях увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.

Апеляційний суд вважає, що під час апеляційного розгляду не встановлені обставини, які свідчать про те, що вищевказаний медичний висновок щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності та зроблений з порушенням вимог, які регламентують його проведення.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем ОСОБА_2 в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця його проведення.

Перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Отже, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

Відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у вказаному огляді, згідно з якими водій ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пройшов перевірку для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, результат тесту 0.81 проміле, з яким останній не погодився, у зв`язку з чим ОСОБА_1 згодом пройшов огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, про що свідчить висновок медичного закладу №265 від 15.04.2023 року (а.с.8).

Апеляційний суд вважає, що висновок КНП Прикарпатського наркологічного центру Івано-Франківської обласної ради» №265 від 15.04.2023 року щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів містять достатню інформацію щодо проведення огляду, достовірності і обґрунтованості отриманого результату, належним чином оформлений.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

В результаті перевірки доводів апеляції ОСОБА_1 не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №140022 складений щодо ОСОБА_1 о 22.19 год. 15.04.2023 року після проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану сп`яніння у медичному закладі у лікаря нарколога, а не за результатами огляду за допомогою приладу Драгер Алкотест 7510, який був проведений на місці зупинки транспортного засобу в присутності свідків о 21.30 год. 15.04.2023 року.

Так, до матеріалів справи долучено роздруківку приладу Драгер Алкотест 7510 відповідно до якого ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану сп`яніння о 21.30 год. 15.04.2023 року, результат якого становив 0.81 % проміле. Слід зауважити, що у роздрукованому чеку приладу Драгер працівник поліції зазначив, що ОСОБА_1 відмовився від його підписання. Такі обставини підтверджуються також і долученими відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, аналіз яким апеляційний суд зробив вище. Два роздрукованих чеку приладу Драгер 7510 із результатом огляду ОСОБА_1 0.81 % проміле наявні в матеріалах справи (а.с.3-4).

До матеріалів справи додано направлення в КНП ПНЦ ІФ ОР, відповідно до якого ОСОБА_1 о 21.32 год. 15.04.2023 року був направлений на огляд до медичного закладу на визначення стану сп`яніння у зв`язку із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови(а.с.5). Зазначено, що ОСОБА_1 був доставлений до КНП ПНЦ ІФ ОР для проходження огляду на стан сп`яніння.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.7) огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме:запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. В матеріалах справи наявні два примірники акту огляду, оскільки ОСОБА_1 відмовився від підписання та отримання примірника відповідного акту огляду, про що свідчать відеозаписи долучені до матеріалів справи з нагрудних камер працівників поліції, та відмітки в акті огляду про відмову ОСОБА_1 .

До матеріалів справи долучено розписку, відповідно до якої ОСОБА_1 зобов`язувався не керувати транспортним засобом протягом 24 годин, а керування транспортним засобом передано водію ОСОБА_3 із зазначенням даних її посвідчення водія (а.с.6).

В матеріалах справи долучено дані про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с.9) та постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення ним вимог п.2.9 д ПДР України та притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, а також за керування транспортним засобом при користуванні мобільним пристроєм тримаючи його в руці (а.с.10).

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону та висновком КНП «ПНЦ ІФ ОР» №265 від 15.04.2023 року.

Апеляційний суд вважає доведеним те, що водій ОСОБА_1 15 квітня 2023 року о 21 год. 25 хв. по вул. Витвицького, 30 у місті Івано-Франківськ керував транспортним засобом марки «Subaru Legacy», державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі КНП ПНЦ ІФ ОР у лікаря нарколога за адресою: вул. Млинарська, 21 у місті Івано-Франківськ. Згідно висновку лікаря нарколога №265 від 15.04.2023 року водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційним судом не встановлено, обставин, які передбачені ст.17 КУпАП та які виключають адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв