Єдиний унікальний номер 448/1416/22
Провадження № 3/448/23/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2023 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., при секретарі судового засідання Керницькій Л.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, відомості щодо місця праці відсутні,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

До Мостиського районного суду Львівської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Із протоколу про вищевказане адміністративне правопорушення серії ААБ №170635 від 19.10.2022 року, відомо, що 19.10.2022 року о 16:15 год. по вул.Центральна, 1 в с.Волиця Яворівського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «BMW X3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Вказано, що такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

В судове засідання 24.10.2023 року ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Жиравецький Т.М. не з`явилися. Захисник ОСОБА_1 адвокат Жиравецький Т.М. скерував на адресу суду клопотання про здійснення розгляду даної справи про адміністративне правопорушення без участі особи ОСОБА_1 та його захисника.

Попередньо, захисник ОСОБА_1 адвокат Жиравецький Т.М. надав суду письмові пояснення, у яких зазначив наступне: сторона захисту не погоджується з висновками та відомостями, відображеними у протоколі про адміністративне правопорушення; в даному випадку відсутній інкримінований ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення оскільки: відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, так як відмова ОСОБА_1 не зафіксована жодними належними та допустимими доказами, а також відсутній суб`єкт адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не може вважатися водієм транспортного засобу в контексті приписів КУпАП; об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не підтверджується жодним доказом, оскільки відеозапис відмови здійснювався на мобільний телефон, а не нагрудні відеокамери працівників поліції та жодного свідка не було залучено до належного оформлення відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; згідно з приписами п.11 ч. 1 ст.23, ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може використовувати фото- і відеозйомку, зроблену, зокрема, на пристрій, який закріплений на однострій, у/на службових транспортних засобах або встановлений стаціонарно; відповідно до п.9 ч.1 ст. 31, ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», з метою забезпечення організації застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, наказом МВС № 1026 від 18.12.2018р. затверджена Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка передбачає застосування поліцейськими відеореєстраторів; портативних відеореєстраторів, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського, інших приладів (надалі - Інструкція №1026); приписи такої Інструкції передбачають використання органами та підрозділами поліції наступних технічних приладів і технічних засобів: портативний відеореєстратор, що закріплюється на форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) (Розділ ІІ Інструкції №1026), відеореєстратор, встановлений на службовому транспортному засобі (Розділ ІІ Інструкції №1026), автомобільна система (Розділ ІV Інструкції №1026), фото-, відео- запис на БпЛА (Розділ VІ Інструкції №1026); працівники поліції зобов`язанні фіксувати правопорушення та здійснення власних повноважень виключно на зазначені технічні прилади та технічні засоби, зокрема, на портативний відео реєстратор; згідно з п.п.4, 6 Розділу ІІ Інструкції №1026 під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення; під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання; водночас у матеріалах справи наявні два відеозаписи, один з яких зроблений не за допомогою нагрудного відеореєстратора працівника поліції, а за допомогою звичайного мобільного телефону; лише один із двох наявних у матеріалах справи відеозаписів (а саме під назвою 00000__0008A) містить інформацію про дату, час та місце здійснення зйомки. Цей відеозапис триває 1 хв. 41 с. та не містить відображення того як ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і в найближчому медичному закладі; натомість інший відеозапис (під назвою VIDEO-2022-10-19-17-11-28 не містить усіх необхідних даних на зображенні, які б давали можливість ідентифікувати цей запис як такий, що здійснений за допомогою нагрудної камери працівника поліції; другий відеозапис значно відрізняється від першого як якістю зображення, так і його орієнтацією (вертикальна, замість горизонтальної, як у першому відеозаписі). Подібні обставини, в сукупності з фактом відсутності необхідних даних на зображенні, наводить на висновок про те, що другий відеозапис здійснювався не за допомогою нагрудної відеокамери поліцейського, а за допомогою стороннього технічного засобу, використання якого не передбачене законодавством; у матеріалах справи міститься два відеозаписи, між якими наявний очевидний та значний розрив у часі, на першому відеозаписі тривалістю 1 хв. 41 с. зображено як автомобіль поліцейських наближається до певного транспортного засобу, а другий відеозапис тривалістю 28 с. починається одразу із моменту опитування ОСОБА_1 ; об`єктивно неможливо встановити, що відбулося між зустріччю двох автомобілів та опитуванням і подальшого складення протоколу щодо ОСОБА_1 ; відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка «вбачається» із долучених матеріалів відеофіксації не може бути взята до уваги судом, оскільки випливає із доказу, що отриманий поза межами встановленої законом процедури та не може вважатися належним та допустимим доказом. А відтак і будь які дані, одержані з його допомогою не можуть мати доказового значення; приписи ст.266 КУпАП встановлюють вимогу про те, що уся процедура відсторонення водія транспортного засобу від керування, його огляд на місці зупинки, тощо повинні постійно фіксуватися засобами відеозапису, використання яких передбачено законодавством, а разі неможливості використання таких засобів, залучаються два свідки; зі змісту протоколу вбачається, що такий був складений без залучення свідків, оскільки у відповідних графах відсутні відомості про свідків та їх підписи; ані матеріалами відеозапису, ані поясненнями свідків неможливо належно підтвердити той факт, що ОСОБА_1 справді відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в найближчому медичному закладі; фактично, єдиним документом, який вказує на інкриміноване адміністративне правопорушення є сам протокол. Однак за своєю правовою природою протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду; в цій ситуації жодним доказом не підтверджений факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Більше того, у ситуації неможливості використовувати передбачені законом засоби відеозапису, працівники поліції не залучили двох свідків, хоча зобов`язані були це зробити, чим допустили процедурне порушення при складенні протоколу; в даному випадку відсутня об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки факт відмови не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, а сам протокол складений з порушенням процедури, внаслідок незалучення свідків; відповідно до формулювань ст.130 КУпАП, суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення є «особа, яка керує транспортним засобом»; відтак, для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП недостатній лише сам факт відмови, така відмова має бути дана «особою, яка керує транспортним засобом» - водієм; суб`єктом зазначеного правопорушення може бути лише водій транспортного засобу, тобто особа яка вчиняє усі необхідні дії, спрямовані на пересування транспортного засобу; в матеріалах відеозапису з нагрудних камер працівників поліції взагалі не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Навпаки, єдиний належний відеозапис починається з того, як машина патрульної поліції наближається до нерухомого транспортного засобу марки «ВМW» моделі «Х3», н.з. НОМЕР_1 ; матеріали відеозапису з нагрудних камер поліцейських показують як ОСОБА_1 лише сидить на місці водія, але не вчиняє жодних дій, спрямованих на рух транспортного засобу; відсутні свідки, які могли б підтвердити той факт, що ОСОБА_1 не просто перебував на водійському сидінні транспортного засобу, а саме керував ним; ОСОБА_1 перебуває на водійському сидінні нерухомого транспортного засобу, однак не керує ним, що згідно приписів як законодавства, так і тлумачення судової практики, не розцінюється як керування транспортним засобом; жоден із наявних доказів не підтверджує того факту, що ОСОБА_1 вчиняв дії, спрямовані на керування транспортним засобом відтак його не можна вважати водієм, тобто «особою, яка керує транспортним засобом» згідно формулювань ст.130 КУпАП; ОСОБА_1 не може вважатися «особою, яка керує транспортним засобом» - отже він і не може вважатися суб`єктом адміністративного правопорушення; стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду; в цій ситуації необхідна для існування об`єктивної сторони адміністративного правопорушення «відмова від проходження огляду» не зафіксована у встановленому законом порядку та не підтверджується жодним доказом, а протокол сам по собі не може так само вважатися належним доказом; у матеріалах справи наявні два відеозаписи, лише один із них здійснений на нагрудну відеокамеру працівника поліції. Проте інший, судячи з самої якості зображення, яке помітно відрізняється від першого відео, та відсутності необхідних та обов`язкових елементів на зображенні, як у першому відео - зроблений з використання мобільного телефону, що не передбачено законодавством; інші відомості, які б підтверджували факт відмови - відсутні, оскільки працівники поліції не залучили двох свідків, хоча за існуючих обставин, це було обов`язковою відмовою для дотримання належної процедури складення протоколу; в цій справі немає жодного доказу, що саме ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу, оскільки жодним доказом не встановлено, що ОСОБА_1 виконував дії, спрямовані на рух транспортного засобу. Навпаки, ОСОБА_1 перебував за водійським сидінням нерухомого транспортного засобу, що в силу приписів законодавства не є тотожним поняттю «особа, що керує транспортним засобом»; жодним належним та допустимим доказом не підтверджено той факт, що саме ОСОБА_1 є особою, яка керує транспортним засобом. На переконання сторони захисту, в цій ситуації лишаються розумні сумніви з приводу того чи справді ОСОБА_1 керував транспортним засобом та чи справді він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Сторона захисту вважає, що в даному випадку відсутня об`єктивна сторона та суб`єкт інкримінованого адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою, а тому приходжу до переконання про можливість розгляду справи без участі особи.

Проаналізувавши пояснення захисника особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення поліцейського Яворського М.М., дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

Так, на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України, а відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку) надано відповідний протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №170635 від 19.10.2022р.; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де зазначено, що ОСОБА_1 , у якого виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в КНП «Мостиська міська лікарня» від 19.10.2022р.; копію постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №170577 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, зокрема за порушення п.2.3 «в» та п.2.1 «а» ПДР України; а також відеозапис, який міститься на СD-диску.

Поліцейський Яворський М.М., який складав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №170635 від 19.10.2022 року, у судовому засіданні пояснив, що 19.10.2022р. у складі екіпажу здійснювали патрулювання та помітили автомобіль, який рухався в зустрічному напрямку, водієм якого порушено правила дорожнього руху. В подальшому він зауважив у водія ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 не погодився. Поліцейський Яворський М.М. в судовому засіданні також пояснив, що свідки для фіксації зазначених обставин не залучались, ним (поліцейським) до протоколу про адміністративне правопорушення долучено відеозапис з участю ОСОБА_1 , який міститься на СD-диску, при цьому такий ( ОСОБА_2 ) не зміг пояснити відсутність на СD-диску цілісного та безперервного відеозапису даної події.

Судом переглянуто та досліджено відеозапис щодо даних подій, який міститься в матеріалах справи. При цьому, відеозапис, який згідно закону є обов`язковим для фіксації процедури огляду (відмови від огляду), що наявний в матеріалах справи, - не містить повного (цілісного) запису події, що мала місце з ОСОБА_1 , а складається з двох окремих коротких відео-фрагментів (перший тривалістю 1 хв. 41 с., другий тривалістю 28с.), що не дозволяє встановити цілісної обстановки події та її послідовного розвитку.

Так, з відео файлів, на яких міститься запис подій за 19.10.2022р. за період часу з 16.04 год. до 16.06 год., вбачається наступне: 19.10.2022р. о 16.04 год. поліцейські зупиняються за припаркованим на узбіччі автомобілем марки «BMW X3», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; інспектор ОСОБА_2 підійшов до транспортного засобу та пред`явив вимогу надати йому документи (посвідчення водія, техпаспорт та ін.); при цьому ОСОБА_1 надає усі запитувані у нього документи, виходить з автомобіля та відеозйомка припиняється. Лише о 17.11 год., тобто вже через одну годину та п`ять хвилин (65 хв.) після припинення попередньої відеозйомки та вже після складення протоколу про адміністративне правопорушення, що мало місце о 16.30 год., наявний відеозапис, на якому хтось з осіб задає ОСОБА_1 запитання з приводу його волевиявлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

ІV. Застосоване судом законодавство.

Керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Виходячи з положень ст.7 КУпАП забезпечення законності при застосуванні заходів адміністративного примусу передбачає не тільки наявність законних підстав для застосування адміністративного стягнення, але і дотримання встановленого законом порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи і громадян, па встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в її вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність особи за вказаною статтею настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, об`єктивна сторона ч.1 ст.130 КУпАП характеризується такими діяннями: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів та 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015року за №1452/735 (надалі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року (далі-Порядком).

Згідно з вимогами ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Отже, відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП, п.7 роз.1 Інструкції, п.п.6, 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду.

Суд звертає увагу на вимоги, закріплені у п.п.6, 7 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., де передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Також відповідно до п.п.7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (з наступними змінами), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Серед іншого необхідно вказати, що п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016р. № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Згідно вказаної Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відео реєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018р. №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера. Відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України. Відеозаписи працівникам органу, підрозділу поліції видаються в тому вигляді, в якому вони були збережені на док-станції,- без коригування.

V. Висновки суду.

Проаналізувавши доводи захисника ОСОБА_1 адвоката Жиравецького Т.М., пояснення поліцейського Яворського М.М., дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , такому інкримінується вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - «відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Для визначення складу правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , необхідно встановити чи керувала особа, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом, законність запропонованого їй порядку огляду та сам факт відмови.

Проте, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке йому інкриміновано в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №170635 від 19.10.2022р.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема доказів керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у місці, день та час, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі доказів перебування автомобіля в русі.

Таким чином, під час судового розгляду не було беззаперечно встановлено та підтверджено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом (виконання ним функцій водія під час руху такого засобу) 19.10.2022р. о 16.15 год. по вул.Центральній, 1 в с.Волиця Яворівського району Львівської області.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

В матеріалах справи міститься постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №170577 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, за порушення ним п.2.3 «в» та п.2.1 «а» ПДР України відповідно. Однак, із матеріалів справи неможливо встановити беззаперечну та дійсну причину зупинки працівниками поліції автомобіля марки «BMW X3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки відеозаписом, що міститься в матеріалах справи, - не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки та відповідно порушення ним п.2.3 «в» ПДР України.

Щодо викладених в постанові серії БАВ №170577 обставин про не пред`явлення ОСОБА_1 для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та порушення ним п.2.1 «а» ПДР України, то з доданого до матеріалів відеозапису (першого відеофайлу) навпаки вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського ОСОБА_2 пред`явив документи, в тому числі посвідчення водія.

Суд звертає увагу на те, що відеозапис, який згідно закону є обов`язковим для фіксації процедури огляду (відмови від огляду), що наявний в матеріалах справи, - не містить повного (цілісного) запису події, що мала місце з ОСОБА_1 , а складається з окремих відео-фрагментів (тривалістю 1 хв. 41 с. та 28 с. відповідно, загальною тривалістю 2 хв. 9 с.), що не дозволяє встановити цілісної обстановки події та її послідовного розвитку. В судовому засіданні інспектор поліції Яворський М.М. не зміг пояснити причину відсутності повного (цілісного) запису даної події. Відтак, стверджувати, що наявний в матеріалах справи відеозапис поліцейських, який міститься на СD-диску, об`єктивно зафіксував всі події - неможливо.

Суд враховує, що в разі виявлення факту недостатньо заряджених/розряджених нагрудних камер чи в разі наявності інших причин неможливості повноцінного застосування технічних засобів, що мають функції відеозапису, поліцейські не були позбавлені можливості залучення двох свідків на підтвердження обставин зазначеної події. Натомість, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, свідки на підтвердження відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння працівниками поліції не залучалися, що, на переконання суду, суперечить вимогам ст.266 КУпАП, вимогам вище зазначеної Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., так і вимогам «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (з наступними змінами), так і приписам КУпАП.

Крім того, поліцейськими у даному випадку за участю ОСОБА_1 не було дотримано вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, зокрема в частині використанням спеціальних технічних засобів.

Таким чином вбачається, що у даному випадку працівниками поліції вцілому не забезпечено повноти процедури (дотримання умов та етапності/стадійності) складення протоколу про адміністративне правопорушення, що передбачена чинним законодавством.

Відтак, з наданого поліцейськими відеозапису, який міститься у матеріалах справи, не можливо повноцінно спростувати доводи захисту, висловлені в суді щодо порушення вимог законодавства, допущених на їх переконання з боку працівників поліції.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним і достатнім доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки, за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумнівів у суду.

Інших допустимих доказів для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено та працівниками поліції не надано.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б відповідали вимогам достатності та переконливості на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Надані пояснення від імені ОСОБА_1 є його способом захисту та підлягають ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом. А обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Суд приходить до переконання, що у правовідносинах, що розглядаються, в матеріалах справи не знайшло підтвердження те, що ОСОБА_1 будучи водієм, 19.10.2022 року о 16:15 год. по вул.Центральній, 1 в с.Волиця Яворівського району Львівської області, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Слід зауважити, що право на справедливий суд гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, відповідно до неї суд встановлює обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи обвинувачення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988р. зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду ВС від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сукупність досліджених у даній справі доказів не дає підстав для висновку про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

VІ. Судові витрати.

Оскільки у відповідності до ст.40-1 КУпАП та ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, то суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для стягнення такого із ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 1, 9, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285, 294-295 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.В. Кічак