ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 Справа №607/17308/23

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунцьо С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого автомеханіком ТзОВ «Автомастер-Сервіс», зареєстрованого на АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Як встановлено у судовому засіданні, громадянин ОСОБА_1 будучи раніше притягнутим до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, повторно протягом року, а саме 29 серпня 2023 року о 02.40 год. в м. Тернополі на вул. Миру 4 В, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

В судове засідання 26 вересня 2023 року, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився і про поважність причини своєї неявки в суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був обізнаний, оскільки повідомлявся судом належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить розписка «про день, час та місце розгляду справи» на 26.09.2023 року з його особистим підписом, в якій також вказано про те, що особа яка розписується зобов`язана з`явитися у судове засідання на вказану у ній дату та час, при цьому розуміючи наслідки своєї неявки.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до частини 2 статті 268 КУпАП, вважаю за можливе продовжити розгляд справи у відсутності особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який не з`явився до зали судових засідань, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Будучи допитаним, в судовому засіданні, що відбувалося 14 вересня 2023 року, як особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та вказав, що у зазначений у протоколі час він не керував транспортним засобом а лише рукою направляв кермо для зміни його напрямку та штовхав, щоб перемістити автомобіль на інше місце, а саме на паркову, при цьому зазначив, що двигун автомобіля не був заведений.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оцінивши докази в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП знайшла своє підтвердження, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Окрім цього, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №502828 від 29.08.2023 р., ОСОБА_1 інкриміновано порушення п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. За порушення п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України передбачена відповідальність, зокрема за ч.5 ст.126 КУпАП, якою передбачено відповідальність особи за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_1 , його вина у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП повністю підтверджується зібраними та долученими доказами, оглянутими у судовому засіданні, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №502828 від 29.08.2023 року, у якому зафіксовано усі виявлені факти, зокрема відсутність у ОСОБА_1 права на керування транспортними засобами, які на думку суду у повній мірі відображають події, що мали місце 29.08.2023 року та відповідають фактичним обставинам справи;

- оглянутим у судовому засіданні аудіовізуальним диском, на якому міститься відео з нагрудних відеокамер поліцейських, долучений Управлінням патрульної поліції у Тернопільській області до адміністративних матеріалів в якості доказу, на якому містяться події, які мали місце 29 серпня 2023 року о 02.40 год., та на якому зафіксовано автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був приведений в рух та яким здійснював керування ОСОБА_1 ;

- копії постанови про накладення адміністративного по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7621443 від 29.08.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу;

- рапорті поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Ю.Гелецької від 29.08.2023 року;

- копії постанови про накладення адміністративного по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №722588 від 29.08.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу;

- довідках ІПНПУ від 29.08.2023 року.

Крім цього, суд звертає особливу увагу на відеозапис оглянутий у судовому засіданні, на якому вбачається, як особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звертаючись до працівників поліції зазначає про те, що не вбачає підстав для його зупинки, оскільки не керував транспортним засобом, а лише рукою направляв кермо та способом штовхання переміщав автомобіль з одного місця на інше, без заведеного двигуна, про що також стверджував у судовому засіданні.

Відтак, суд критично відноситься до пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , надані ним у судовому засіданні, з огляду на наступне.

Так, за результатами перегляду вказаного відеозапису судом встановлено факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 29.08.2023 року о 02.40 год. року. На відео чітко проглядається, як останній здійснює технічні дії, які привели транспортний засіб в рух, а саме взявшись за кермо автомобіля та йдучи поряд з ним штовхав його, таким чином переміщував транспортний засіб. Тобто саме від дій ОСОБА_1 транспортний засіб почав рухатись та доїхав до місця зупинки, а саме до місця де його зупинили працівники поліції.

Із системного аналізу статті 126 КУпАП слідує висновок, що адміністративна відповідальність за вказані у ній порушення може бути застосована саме до водія транспортного засобу, тобто до особи, яка здійснює керування ним. Таким чином, основною ознакою, за якою визначається об`єктивна сторона даного правопорушення та за якою особу можна притягнути до адміністративної відповідальності є саме керування такою особою транспортним засобом.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Крім цього у постанові Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року, прийшов висновку, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов беззаперечного висновку, що ОСОБА_1 безумовно керував автомобілем, адже виконував послідовні усвідомлені дії щодо зрушення транспортного засобу та його пересування.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що являється джерелом підвищеної небезпеки і це потенційно може завдати серйозної шкоди, а тому він, як водій добровільно погодився взяти на себе додаткові зобов`язання та обмеження щодо своїх прав, в тому числі виконувати вимогу про зупинку, підкорятися вимозі працівників поліції та надати документи, що надають право керувати транспортним засобом, не керувати транспортним засобом не маючи такого права, однак як засвідчують матеріали справи він ці вимоги свідомо ігнорував, а залишення працівниками поліції таких дій без реагування могло завдати серйозної шкоди.

Крім цього суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 29 серпня 2023 року о 02.40 год. на вул. Миру в м. Тернополі у комендантську годину, без спеціально виданих перепусток і документів. Суд акцентує увагу на тому, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який неодноразово продовжувався, зокрема Законом затверджено Указ Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року). При цьому, рішенням прийнятим Радою оборони області при Тернопільській обласній військовій адміністрації, комендантська година на території Тернопільської області триває з 00:00 год. по 05:00 год. Тобто у цей період громадянам забороняється перебувати на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і документів, що посвідчують особу, а також пересуватися власним транспортом. Таким чином працівники поліції правомірно зупинили ОСОБА_1 , який здійснював керування автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час дії комендантського часу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що сукупність досліджених доказів є переконливими, спростовують заперечення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і в повній мірі, поза розумним сумнівом доводять вину останнього а саме те, що адміністративне правопорушення мало місце внаслідок порушення ним п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених в матеріалах справи обставин адміністративного правопорушення не вбачається, оскільки вони є повними, послідовними та повністю узгоджуються між собою.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, тобто - повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, а тому ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції статті за якою він притягується до відповідальності.

Так, санкція ч.5 ст.126 КУпАП передбачає стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Як вбачається з довідки наданої начальником відділу адміністративної практики УПП в Тернопільській області ДПП від 29.08.2023 р., долученої до адміністративних матеріалів, вбачається, що по даних Інформаційного порталу Національної поліції України, громадянин ОСОБА_1 не має права керування транспортними засобами, оскільки посвідчення водія він не отримував.

Згідно положень п. 1.10 Правил дорожнього руху України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії, а також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

При цьому, суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якими позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Таким чином, покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом у даному випадку не застосовується, оскільки посвідчення водія на ім`я правопорушника ОСОБА_1 не видавалося.

Вирішуючи питання про застосування додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу суд враховує те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 502828 від 29.08.2023 року, складеному відносно ОСОБА_1 , зазначено, що транспортний засіб «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , керуючи яким 29 серпня 2023 року ОСОБА_1 скоїв правопорушення, належить ОСОБА_2 .

Окрім того, як вбачається з довідки начальника відділу адміністративної практики УПП в Тернопільській області ДПП від 29.08.2023 р. по даних Інформаційного порталу Національної поліції України за громадянином ОСОБА_1 транспортних засобів не зареєстровано.

Відповідно до пункту 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" №14 від 23.12.2005 р., не можна накладати стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншим особам.

Відтак транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , у приватній власності останнього не перебуває, а тому вважаю за неможливе застосувати до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, такий вид додаткового стягнення як оплатне вилучення транспортного засобу.

При накладенні адміністративного стягнення, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу,в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки саме таке стягнення буде відповідати рівню суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, а також буде достатнім для запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень в майбутньому.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення. Тому, у відповідності до п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 8, 33, 40-1, 126, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф в розмірі чотирьох тисяч вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 81 600 (вісімдесят одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) в дохід держави.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяС. В. Кунцьо