КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1449/2023 Головуючий в суді ІІ інстанції Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 534453 від 20 листопада 2022 року вбачається, що того ж дня, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 (батько) вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_1 психологічне насильство яке вбачається в погрозах фізичного насилля, словесних образах та глузуванні, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення за обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення.

Не погодився із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 17 лютого 2023 року, в якій просила її скасувати та прийняти нову постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою скаржниця заявила клопотання, в якому просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року, посилаючись на те, що оскаржувану постанову отримала 29 грудня 2022 року, однак оскільки вона не має юридичної освіти, а також коштів для оплати послуг з надання професійної правничої допомоги, з метою отримання правової консультації на предмет наявності або відсутності порушень її прав, а також законності оскаржуваної постанови, вона звернулась до Правобережного київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що підтверджується довідкою № 108/108-19/35 від 03.02.2023 року.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Шурхно К.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_2 заперечували проти поновлення строку на апеляційне оскарження та проти доводів апеляційної скарги. Пояснили, що заявлене клопотання про поновлення строку не підлягає до задоволення, оскільки на підтвердження поданого клопотання скаржниця додала лист Центру безоплатної правової допомоги, згідно з яким ОСОБА_1 призначено адвоката 23 січня 2023 року. Однак у вказаному листі відсутня інформація про те, коли саме зверталась ОСОБА_1 до Центру безоплатної правової допомоги за правовою допомогою. З урахуванням того, що адвокат останній був призначений лише 23 січня 2023 року, тобто за спливом місяця після винесення оскаржуваною постанови, можна зробити висновок про те, що ОСОБА_1 не квапилась у реалізації свого права на подання апеляційної скарги, а тому вважає неналежним засобом реалізації своїх прав.

Також зазначив, що твердження апелянта про те, що їй стало відомо про можливість оскарження постанови Шевченківського районного суду м, Києва від 23 січня 2023 року після спілкування з адвокатом не є достатнім аргументом для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки така можливість стала відома ОСОБА_1 при отриманні оскаржуваної постанови 29 грудня 2022 року.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було прийнято судом 21 грудня 2022 року. Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови є 31 грудня 2022 року.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не брала участь у ході розгляду справи судом першої інстанції.

Оскаржувану постанову потерпіла ОСОБА_1 отримала 29 грудня 2022 року, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 18).

В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте можливість суду щодо поновлення строку не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»). При визначенні наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особі вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

ОСОБА_1 будучи самостійним суб`єктом оскарження, не скористалась своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції в строки, що визначені чинним законодавством та, зважаючи на відсутність перешкод для реалізації такого права, пропустила такий строк без поважних причин.

Суд не приймає до уваги посилання апелянта, як на причину поважності пропуску строків відсутність юридичної освіти та коштів на оплат послуг на правову допомогу. Окрім того, юридична необізнаність з чинним законодавством України не може бути визнана як поважна причина пропуску строку, оскільки ознайомлення зі змістом правових норм, які регулюють різні сфери правовідносин між учасниками суспільства, покладається саме на громадян та на їхню правову свідомість.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у резолютивній частині оскаржуваної постанови суд першої інстанції вказав, що постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Київського апеляційного суду через Шевченківським районний суд м. Києва. Оскільки скаржниця повний текст оскаржуваної постанови отримала 29.12.2022 року, тому була обізнана з правом оскарження постанови суду першої інстанції

При цьому слід зауважити, що розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 , чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно, подати апеляційну скаргу чи будь-яким способом заявити про свою незгоду з винесеним судом рішенням, або вчинити будь-які інші дії, які можна було б розцінювати як спробу для оскарження постанови суду першої інстанції, суду не надано.

Отже, поважних причин пропуску строку на оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому в поновленні строку на оскарження зазначеної постанови ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП - повернути апелянту.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року - повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено "13" березня 2023 року.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко