Справа № 308/7723/18
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
30.01.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Рокітянського В.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2018 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера,
визнано винуватим у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що суд не з`ясував усіх обставин справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам. Стверджує, що зіткнення відбулось не з його вини, оскільки автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , рухаючись із керованим ним автомобілем у попутному напрямку по лівій смузі руху, намагався на великій швидкості перестроїтись перед ним з крайньої лівої смуги на крайню праву та, не дотримавшись безпечної дистанції, зачепив заднім правим крилом свого автомобіля ліве переднє крило на його автомобілі, після чого з місця ДТП втік і зупинився лише на відстані приблизно 100 метрів від місця зіткнення, що також підтверджується і характером отриманих автомобілями пошкоджень, які зафіксовані у протоколі огляду місця ДТП. Також вказує на те, що при складанні схеми ДТП, водієм ОСОБА_2 у присутності працівників патрульної поліції та інших свідків пригоди йому на місці пригоди було компенсовано приблизну вартість збитків у сумі 7750 гривень. Стверджує, що вказані обставини з незрозумілих підстав не були відображені в матеріалах дорожньо-транспортної пригоди, і скориставшись його психологічним станом та розгубленістю, а також віком 84 роки, працівниками патрульної поліції як схему дорожньо-транспортної пригоди, так і протокол про адміністративне правопорушення, було складено з грубим порушенням закону, які він перебуваючи у стресовому стані, підписав. Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції не повідомляв його про розгляд справи, внаслідок чого він був позбавлений можливості давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. Також вказує на те, що протокол складено з порушенням вимог закону, оскільки такий складено на бланку, в якому містяться вказівки на роз`яснення ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, а вказівок на ст. ст. 55, 56, 59 Конституції України в протоколі не міститься, і будь-яких пам`яток про ознайомлення його з правами, передбаченими ст. ст. 55, 56, 59 Конституції України матеріали справи не містять. Також зазначає, що строк на апеляційне оскарження пропустив із поважних причин, оскільки справа була розглянута без його участі, а копії оскаржуваної постанови він не отримував. Просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадженні у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, адвоката Рокітянського В.В., які підтримали апеляційну скаргу ; пояснення потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував щодо скасування судового рішення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи. Тому, викладений у судовому рішенні, висновок про належне сповіщення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи, визнається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і не узгоджується з вимогами закону. Приймаючи рішення про поновлення пропущеного на оскарження судового рішення строку апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах справи містяться відомості, які підтверджують, що ОСОБА_1 копія оскаржуваної постави була надіслана поза межами встановленого законом триденного строку, а саме 16.11.2018. Тому, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущено через поважні причини, які унеможливили подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Так, статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Ухвалюючи оскаржувану постанову, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції взяв до уваги докази, які на переконання місцевого суду, повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненому, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії БР №215319, схему місця ДТП від 04.07.2018, письмові пояснення ОСОБА_2 , рапорт працівника поліції, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №159855, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Водночас, апеляційний суд вважає, що місцевий суд не дав їм (вищевказаним доказам) належний аналіз, не зазначив, які факти та обставини ці докази підтверджують.
Окрім цього, в обґрунтування прийнятого рішення місцевий суд не посилається на будь-які інші докази.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, визнаючи винуватим ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у мотивувальній частині постанови зазначає, що ОСОБА_1 виїхав на регульоване перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофора та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Volksvagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 .
Водночас, в обґрунтування цього висновку місцевий суд не посилається на будь-які докази, які можуть підтвердити те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 8.7.3 е ПДР, такі не були здобуті працівниками поліції, більш того, останні не встановили обставин, які б безумовно підтверджували факт порушення водієм ОСОБА_1 вказаних у протоколі правил дорожнього руху.
Тому, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що місцевий суд не з`ясував усіх обставин справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам у їх сукупності.
Водночас твердження ОСОБА_1 щодо того, що розглянувши справу відносно нього, місцевий суд позбавив права останнього на захист, оскільки суд першої інстанції не повідомляв його про розгляд справи, внаслідок чого ОСОБА_1 був позбавлений можливості давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що такі заслуговують на увагу.
Так, апеляційний суд, при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, взяв до уваги те, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про розгляд справи у місцевому суді, про що свідчать матеріали справи. З огляду на те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, тому у судове засідання не з`явився, внаслідок чого був позбавлений можливості давати пояснення безпосередньо під час розгляду справи, що призвело до неповноти та поверховості при дослідженні фактичних обставин справи. Неналежне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи позбавило особу, яка притягується до адміністративної відповідальності права на доступ до правосуддя у суді першої інстанції.
При оцінці доводів апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги зміст наданих ОСОБА_1 та іншими учасниками справи пояснень, а також такі обставини.
Пояснення аналогічні за змістом до пояснень водія ОСОБА_1 дала його дружина свідок ОСОБА_4 , підтвердивши, що на момент ДТП перебувала разом із чоловіком у керованому останнім автомобілі.
Окрім цього, при дослідженні схеми місця ДТП, яка місцевим судом визнана належним доказом у справі, апеляційний суд не погоджується з висновками суду про те, що вказана схема відображає фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_1 .
Так, зі схеми місця ДТП вбачається, що автомобілі зіткнулися у місці, зображеному позначкою 3. При цьому, зі схеми вбачається, що вказане місце зіткнення не є місцем знаходження транспортних засобів, виявлених на місці події при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Також зі схеми місця ДТП не вбачається, які саме сліди зіткнення транспортних засобів виявлені на місці зіткнення автомобілів, зображеному позначкою 3. При цьому, зі схеми також не можливо зробити висновки на підставі чого посадова особа, що склала протокол, дійшла висновків про те, що саме відображене позначкою 3 місце, є місцем зіткнення автомобілів.
Апеляційний суд бере до уваги і те, що вказані у схемі місця ДТП пошкодження на транспортних засобах не призводять до викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду першої інстанції висновків про обставини ДТП.
Апеляційний суд, дослідивши вищевказаний рапорт констатує, що з такого взагалі не вбачається на підставі чого поліцейський Стельмах Н. О. дійшов висновку про порушення водієм ОСОБА_1 приписів п. 8.7.3 е ПДР.
На переконання апеляційного суду, вищенаведені процесуальні документи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, схема місця ДТП, рапорт працівника поліції не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, як і постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №159855, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Інших доказів, які безумовно можуть слугувати підставою для висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, у матеріалах справи немає, у тому числі відсутній відеозапис, на який посилається апелянт в апеляційній скарзі.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції, у порушення вимог, передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не уповноважений за власною ініціативою збирати докази, на підтвердження обставин, викладених у протоколі.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_1 , за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 8.7.3 е Правил дорожнього руху України та про наявність у його діях події та складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу цього адміністративного правопорушення.
Тому, доводи сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП складений щодо ОСОБА_1 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.
Вищенаведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення бере їх до уваги.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб патрульної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН