ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7118/23

Номер провадження 3/495/2572/2023

14 серпня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімова Н.Д., розглянувши матеріали, які надійшли від НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне Кіровоградської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), суд

ВСТАНОВИВ:

10.07.2023 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 272979 від 03.07.2023 року з доданими до нього матеріалами відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Згідно з протоколом 03.07.2023 року о 19 год. 30 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» під умовною назвою «Маяки» на автомобільній дорозі Одеса-Рені (55 км) на території Білгород-Дністровського р-ну Одеської області був виявлений громадянин України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України з території України в Республіку Молдова в пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» без дозволу відповідних органів влади, з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в Республіці Молдова). Своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України», ч. 3, 4 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом відправки смс-повідомлень про виклик до суду на 08.08.2023 року.

07.08.2023 року на електронну адресу суду надійшла заява від ОСОБА_1 , у якій він вказує, що з 14.07.2023 року перебуває за кордоном, супроводжуючи хвору матір інваліда 1 групи ОСОБА_2 , 1941 року народження, якій надає послугу по догляду, тому просить перенести засідання по справі на час після закінчення військового стану або закрити, як таку, що немає під собою підґрунтя.

Щодо вимоги перенести розгляд справи на період після завершення воєнного стану суд одразу зазначає наступне.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який введений в дію Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому продовжений і діє до сьогоднішнього дня.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стан» у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до положень ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Аналіз вказаних норм права свідчить, що розгляд справ судами під час введення на території України воєнного стану не може бути припиненим.

У своєму клопотанні ОСОБА_1 не навів будь-яких інших переконливих та вагомих обставин, що зумовлюють неможливість розгляду справи через введення воєнного стану.

Суд також звертає увагу, що 03.03.2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення зміни до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо визначення територіальної підсудності судових справ» № 2112-ІХ, яким передбачено, що у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється На даний час робота Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області не припинена, на території області активних військових та бойових дій не ведеться, суд продовжує свою роботу, а тому клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи не можуть братися судом до уваги.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що діючим КУпАП передбачені стислі строки розгляду справи та те, що правові підстави для перенесення строку розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності до закінчення дії воєнного стану на території України відсутні, тому дане клопотання не може бути задоволено, а відтак суд проводить розгляд справи без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності, за наявним матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу, впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Диспозиція статті має бланкетний характер, а тому встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що «03.07.2023 року о 19 год. 30 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» під умовною назвою «Маяки» на автомобільній дорозі Одеса-Рені (55 км) на території Білгород-Дністровського р-ну Одеської області був виявлений громадянин України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України з території України в Республіку Молдова в пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» без дозволу відповідних органів влади, з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в Республіці Молдова)».

При цьому, як доказ вчинення правопорушення матеріали справи містять лише зазначений вище протокол про адміністративне правопорушення; пояснення ОСОБА_1 , із змісту яких зрозуміло, вину не визнає; рапорт старшого офіцера оперативного відділу штабу.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 він проїхав прикордонний пункт «Маяки» на чужій машині, коли військовий зупинив машину водій вийшов до нього і отримав якийсь папірець. Прикордонник пройшов повз їх машини і не брав паспорт ОСОБА_1 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон), хоча він тримав його у руках. Припущення старшого офіцера Сидорова Д.С. про намір отримання статусу біженця є безпідставними, адже ОСОБА_1 провів на пункті пропуску більше трьох годин і не робив жодної спроби таких дій, спроб незаконно перетнути кордон також не вчиняв.

Суд доходить висновку, що з матеріалів даної справи не вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий при спробі перетинання або перетинав чи перетнув Державний кордон взагалі.

Таким чином вбачається лише припущення, що він мав намір перетнути кордон, щоб звернутися до представників прикордонної поліції Республіки Молдова для отримання статусу біженця.

Крім того, як зауважує ОСОБА_1 з 14.07.2023 року і по сьогоднішній день він перебуває за кордоном, тому суд піддає сумніву аргумент про те, що 03.07.2023 року ОСОБА_1 намагався перетнути кордон, щоб отримати статус біженця, адже вже 14.07.2023 року він перетне кордон як супроводжуюча особа для своєї матері.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

З наданих суду матеріалів вбачається, що вина ОСОБА_1 не доведена належними, допустимими і достатніми доказами і ґрунтується відчасти на припущеннях не підкріплених фактами, оскільки усі сумніви, виявлені в ході розгляду справи розцінюються на користь особи, що притягується до відповідальності (ст. 62 Конституції України), враховуючи презумпцію невинуватості, згідно якої особа не має доводити свою невинуватість, тому суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів існування складу правопорушення, передбаченого ст. 204 ч. 1 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу правопорушення за ст. 204-1 ч. 1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 62 Конституції України, ст.ст. 9, 204-1, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.Д. Анісімова