ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4418/22 Головуючий суддя І інстанції Макаров В. О.
Провадження № 33/818/213/23 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисників - Косогора С.Ф., Невинного І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 13 січня 2023 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою встановлено, що 15 грудня 2022 року о 22 годині 58 хвилин по пров. Столярний, 20 в м. Харкові водій ОСОБА_1 керував автомобілем SUBARU Impreza, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 7510, результат огляду 1.47 ‰. З результатом огляду водій ОСОБА_1 не погодився. Від проходження огляду у медичному закладі КНП ХОР ОНД з метою підтвердження стану алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 , відмовився.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП

В своїй апеляційній скарзі апелянт просить закрити адміністративне провадження щодо нього у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він не керував транспортним засобом.

Крім того, з відеозапису вбачається що ознак алкогольного сп`яніння він не мав.

Права патрульним поліцейським роз`яснені не були.

Вважає, що транспортний засіб було зупинено безпідставно, доказів що саме апелянт був за кермом матеріали справи не містять.

Також на відео транспортний засіб взагалі стоїть, а не рухається.

В протоколі зазначено час 22 година 58 хвилин, проте згідно з відеозаписом в цей час автомобіль стояв.

Наголошує на тому, що відеозапис було змонтовано, а тому не можна його використовувати як доказ.

Рапорт поліцейського також не можна використовувати як доказ, оскільки цим працівники поліції намагаються замінити покази свідків, яких не було.

Посилається на практику ЄСПЛ, зокрема на необхідність забезпечення презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення, зокрема обов`язковою гарантією повинно бути забезпечено участь іншої сторони, яка буде доводити винуватість, особи, щодо якої складено протокол.

Вважає, що оскільки санкція передбачає позбавлення права керування транспортним засобом, то таке провадження має ознаки кримінального і це узгоджується з практикою ЄСПЛ.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку захисників та ОСОБА_1 , які підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, даних огляду за допомогою газоаналізатора, результат якого 1,47 % , відеоматеріалах з бодікамер інспекторів поліції та інших матеріалах справи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 3) вбачається, що 15.12.2023 року о 22.58 год. ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, мав запах з порожнини рота, нестйку ходу, огляд був проведений на місці зупинки за допомогою газоаналізатора ALCOTEST DRAGER №7510, що зафіксовано на службову бодікамеру, що підтверджується тестом № 318 від 15.12.2022 року, результатом огляду встановлено 1,47 % проміле.

З результатом тесту ОСОБА_1 був не згоден, від проходження огляду у медичному закладі відмовився, що також зафіксовано на службову бодікамеру.

Обставини, які зафіксовані у протоколі, а саме наявність ознак алкогольного сп`яніння, вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у визначеному законом порядку на що ОСОБА_1 погодився.

Поряд з цим, особисто ОСОБА_1 надав письмові пояснення в протоколі, що об`єктивно свідчить про те, що він ознайомлений з його змістом.

Однак, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, вказані в протоколі обставини підтверджуються відомостями відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк.5), відповідно до яких об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 перебуває біля водійської двері свого автомобіля. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомляє, що дійсно перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що об`єктивно підтверджує наявність ознак алкогольного сп`яніння, які зафіксовані працівником поліції у протоколі.

При цьому ОСОБА_1 на відеозаписі повідомляє що вживав алкогольні напої, проте невелику кількість, зазначив працівникам поліції про те, що законодавство України в цій сфері є несправедливим, натомість в деяких інших країнах можна вживати алкоголь та керувати транспортними засобами.

Поряд з цим, відповідно до відеозапису вбачається, що працівники поліції, виявивши ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на що ОСОБА_1 погодився. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП.

Результатом огляду було встановлено стан алкогольного сп`яніння, 1,47 % проміле, з чим ОСОБА_1 не погодився, та зазначив, що результат дуже високий.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 почав стверджувати, що за кермом автомобіля була інша особа, яка саме не повідомив.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник також посилався на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а за кермом перебував інша людина.

При цьому в суді першої інстанції частково визнав себе винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення. Повідомив, що дійсно ввечері 15.12.2022 р. у закладі харчування вживав спиртне у невеликій кількості, після чого сів за кермо. Вважав завищеним показники приладу Drager, оскільки випив небагато. Проте факту керування транспортним засобом після вжиття алкогольних напоїв не заперечував.

Таким чином з огляду на докази, які містяться в матеріалах справи, об`єктивно вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, пройшов огляд на місці зупинки, а отримавши результат 1,47 % проміле, ОСОБА_1 з метою уникнути відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення змінив свою позицію та почав стверджувати, що транспортним засобом він не керував.

Такі твердження суд апеляційної інстанції розцінює як обраний ним спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції ставиться критично до тверджень ОСОБА_1 та його захисників про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем та дійшов висновку, що такі твердження є необ`єктивними та не відповідають дійсності.

Крім того, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналізуючи наявний у матеріалах справи відеозапис, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції, пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, діяли виключно відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, після отримання результату газоаналізатора запропонували ОСОБА_1 пройти огляд в закладах охорони здоров`я, проте він відмовився, що зафіксовано у відповідному протоколі.

Крім того, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи містять відеозапис спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 . На цьому відеозаписі об`єктивно вбачається, що працівниками поліції, було роз`яснено права та обов`язки, які ОСОБА_1 , з його слів, було зрозуміло.

Отже, працівники поліції здійснювали фіксацію спілкування з ОСОБА_1 на спеціальні технічні засоби відеозапису, а тому, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, не залучали свідків, з чим погоджується суд апеляційної інстанції та вважає такі доводи необґрунтованими.

Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою підтвердження виявленого стану алкогольного сп`яніння, наявність якого у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що свідчить про відповідність дій працівників поліції під час складення протоколу вимогам цієї Інструкції.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 4), ОСОБА_1 , отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Також апеляційний суд зазначає, що під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисникам було запропоновано заявити клопотання про дослідження доказів у справі, в тому числі відеозапису з бодікамери поліцейського, відповідних клопотань не надійшло.

При цьому дослідивши відеозапис під час підготовки справи до апеляційного розгляду, будь якої невідповідності відеозапису на предмет його невідповідності вимогам закону, судом встановлено не було.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає , що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту інспектора поліції (арк. 11) вбачається, що 15.12.2022 року під час несення службив місті Харкові, Слобідського/Основ`янського району у складі екіпажу було зупинено автомобіль «Субару Імпреза» під керуванням ОСОБА_1 .. Під час спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився, але погодився пройти огляд на місці зупинки автомобіля за допомогою газоаналізатору ДРАГЕР, отримав позитивний результат.

З результатом водій не погодився, йому було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, водій відмовився.

Свідки не залучались, велася безперервна відеозйомка на бодікамеру. Автомобіль залишився на місці зупинки без порушень ПДР.

Відомості, які зафіксовані в рапорті інспектора поліції об`єктивно узгоджуються з іншими матеріалами справи, а враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості цього рапорту заслуговують на увагу.

При цьому, апеляційний суд не покладає відомості рапорту працівника поліції для підтвердження винуватості ОСОБА_1 , а лише аналізує такі відомості на предмет їх відповідності доказам у справі.

Такий аналіз проводиться саме з метою всестороннього дослідження поданої апеляційної скарги та її доводів.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ані ОСОБА_1 , ані його захисниками не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення саме ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 13 січня 2023 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева