Справа № 735/842/23 Головуючий у 1 інстанції Балаба О. А.
Провадження № 33/4823/709/23
Категорія - ст. 174 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участі особи, що притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката Антоненка І.Є. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження (в режимі відеоконференції) справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Коропського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Самчики, Старокостянтинівського району, Хмельницької області, житель АДРЕСА_1 , одружений, не працюючий,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 174 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 2 550 грн. з конфіскацією зброї - мисливської гладкоствольної рушниці ИЖ - 27, 12 калібру, № НОМЕР_1 .

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 536,80 грн.

Як встановив суд, 07 серпня 2023 року, о 21 год. 15 хв., ОСОБА_1 за адресою с. Тарасівка, вул. Незалежності здійснив чотири постріли з мисливської рушниці ИЖ 27, 12 кл, № НОМЕР_1 в результаті чого застрелив собаку породи «лайка», чим порушив громадський порядок та безпеку громадян.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі за відсутності в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що діяв у стані необхідної оборони і не мав умислу на вчинення будь-яких протиправних дій.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника (в режимі відеоконференції), які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції) та інспектора Кожедуба В.Д., перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Судом першої інстанції цих вимог Закону не було дотримано в повному обсязі.

Згідно диспозиції ст. 174 КУпАП адміністративна відповідальність настає (об`єктивна сторона) за стрільбу з вогнепальної чи холодної метальної зброї, пристроїв для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії або пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду в населених пунктах і в не відведених для цього місцях, а також у відведених місцях з порушенням установленого порядку (формальний склад).

Об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку та громадської безпеки, тобто посягання у ст. 174 КУпАП буде здійснюватися не тільки на громадський порядок як на безпосередній об`єкт, а й на додатковий - громадську безпеку.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його вчинення: 1) населений пункт, тобто частина комплексно заселеної території України, яка склалася внаслідок господарської та іншої суспільної діяльності, має сталий склад населення, власну назву та зареєстрована в порядку, передбаченому законом; 2) відведені для стрільби місця, де її здійснюють з порушенням встановленого порядку, зокрема стрільбища комплекси, що складаються з декількох відкритих тирів; криті (закриті) тири з непробивними стінами і стелею, де поперечні і бокові перехвати не передбачені; напіввідкриті тири з куленепробивними стінами і поперечними перехватами зверху; відкриті ділянки місцевості, що мають кулеприйомні та бокові земляні вали й необхідні зони безпеки. Порушення стрільби можуть проявлятися у стрільбі з несправної зброї або при піднятому білому прапорці, не паралельно директрисі стрільбища, одночасно з різних видів зброї та положень тощо; 3) не відведені для стрільби місця (поза місцями розташування легальних тирів, стрільбищ тощо).

Кожна з перелічених кваліфікуючих ознак становить окрему складову об`єктивної сторони зазначеного правопорушення і обов`язковому встановленню підлягає та обставина, щоб стрільба була проведена із порушенням встановленого Законом порядку.

Суд апеляційної інстанції, акцентує увагу на тому, що із протоколу про адмінправопорушення місцем вчинення правопорушення є с. Тарасівка, вул. Незалежності із конкретним зазначено номеру будинку, а саме - буд 5А, проте дана обставина залишилась поза увагою місцевого суду, через неналежне дослідження доказів, чим фактично не було встановлено місце вчинення правопорушення, що є однією з обставин, що підлягає встановленню під час розгляду справи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

З огляду на викладене, правопорушення, передбачене ст. 174 КУпАП, є умисним, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Необхідно зазначити, що не є правопорушенням дія, яка хоч і передбачена КУпАП або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані необхідної оборони, тобто при захисті державного або громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, установленого порядку управління від протиправного посягання шляхом заподіяння посягаючому шкоди, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. При цьому перевищенням меж необхідної оборони визнається явна невідповідність захисту характерові і суспільній шкідливості посягання (ст. 19 КУпАП).

Згідно Загальної декларації прав людини 1948 р. (далі - Декларація) всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах (ст. 1). Кожна людина повинна мати всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ч. 2). Кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність (ч. 3). Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань (ст. 12). Кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна (п. 1, 2 ст. 17). Кожна людина має обов`язки перед громадою, у якій тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Здійснення цих прав і свобод ні в якому разі не повинно суперечити цілям і принципам ООН (п. 1, 2, 3 ст. 29).

Таким чином, право на необхідну оборону є одним із найважливіших юридичних інститутів. Очевидним є те, що без права захистити себе, чи свою оселю, майно у людини не може бути спокою, впевненості в безпеці свого життя і здоров`я, недоторканності власного житла.

Верховний Суд України у своїй постанові від 26.04.2018 року у справі № 342/538/14-к зазначив, що Закон передбачає винятки із загального правила про те, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Цими винятками є напад озброєної особи, напад групи осіб або протиправне насильницьке вторгнення у житло чи інше приміщення. У таких випадках шкода, заподіяна особі, яка посягає, не обмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя.

Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 року у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 року у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

Різниця між цими інститутами полягатиме лише у різній суспільній небезпечності або шкідливості; в кримінальному законодавстві відповідна норма про необхідну оборону більш конкретизована (ст. 36 КК України). При цьому вказані інститути необхідно розглядати як логічне продовження конституційних принципів про право на захист свого життя і здоров`я, власності, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 Конституції України).

Вище зазначені норми законодавства необхідно розуміти як право особи на оборону і у випадку посягання на неї, і на її права, у тому числі протиправне посягання на право власності та недоторканність житла. При цьому право на оборону необхідно розуміти не лише як право на втечу чи як право звернутися за допомогою (до інших осіб, органів державної влади), а й активне право на протидію незаконним посяганням. Право на необхідну оборону є природним і невідчужуваним, а також абсолютним правом людини, тобто всі інші особи, у тому числі і представники влади, не можуть перешкоджати громадянину в законному здійсненні права на необхідну оборону. Це право є самостійним, а не додатковим.

Іншими словами, кожний громадянин має право на необхідну оборону незалежно від можливості звернутися за допомогою до органів влади або посадових осіб для відвернення або припинення посягання. При цьому громадянин не зобов`язаний також доводити до відома державних або інших органів чи посадових осіб про вчинений ним акт необхідної оборони, хоча він і вправі зробити таке повідомлення в інтересах своєчасного і правильного вирішення кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення.

Як зазначалось вище, право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних підстав: наявність суспільно небезпечного (протиправного, шкідливого) посягання; необхідність його негайного відвернення або припинення. Це стосується випадків, за яких утворюється реальна і безпосередня загроза заподіяння такої шкоди певним об`єктам охорони життю, здоров`ю, майну та ін.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права, що також відображено і у ст. 41 Конституції України, відповідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених Законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Об`єктом права власності можуть бути: жилі будинки, квартири, дачі, садові будинки; предмети особистого користування і домашнього господарства; продуктивна і робоча худоба; земельні ділянки і насадження на них; засоби виробництва і вироблена продукція; транспортні засоби; грошові кошти, акції, інші цінні папери та інше.

Як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, 07 серпня 2023 року, у темний час доби, він був у себе вдома і до будинку забіг його переляканий син (пасинок) ОСОБА_2 , який повідомив, що на подвір`ї вовки рвуть їхніх індоуток. Взявши свою рушницю, він миттєво вийшов на двір, і на нього одразу накинулись звірі, а тому, він був вимушений здійснити постріли в їх бік, оскільки на дворі було дуже темно і він вважав, що це вовки або щось інше. Лише потім він побачив на них нашийники і зрозумів, що це були собаки породи - лайка.

У своїх поясненнях, наданих в суді апеляційної інстанції, свідок ОСОБА_2 зазначав, що вийшовши на подвір`я, побачив, як вовки рвуть індоуток. Після чого, в його бік кинулись звірі і він встиг забігти до будинку та повідомив свого батька, який взяв рушницю і одразу вийшов на двір, здійснивши постріли. Коли на дворі стало тихо, він вийшов з будинку та побачив загиблих індоуток, яких загризли вовки, а вже потім він зрозумів, що це були собаки.

В судовому засіданні апеляційного суду був допитаний інспектор СКОЗ Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області Кожедуб В.Д., який склав адмінматеріали відносно ОСОБА_1 , де останній вказував на обставини, які мали місце 07 серпня 2023 року, при цьому зазначав, що на території господарства ОСОБА_1 він особисто бачив пір`я від домашньої птиці, і це можливо було в результаті нападу собак.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що місце, час, обставини події, джерело нападу на свійських тварин (індоуток) давали право ОСОБА_1 діяти в умовах необхідної оборони, а саме захисту як свого життя, здоров`я так і близьких осіб, а також і власності, знаходячись на території власного господарства.

Визначальними факторами для появи права на необхідну оборону у ОСОБА_1 суд вважає те, що була темна пора доби, його приватна власність, дії останнього були викликані криками його сина (близької людини, яка також могла бути піддана нападу невідомого «звіра»), що небезпричинно давало право останньому робити висновки про агресивність поведінки невідомих - неідентифікованих у темряві тварин, а наявність розірваних індоуток ці висновки лише підсилювали. Більш того, тварини бігли у бік як ОСОБА_1 , так і його сина, що було більш ніж переконливою підставою для вчинення особою дій, направлених на охорону свого життя і здоров`я, а також і власності.

При цьому, працівником поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 пострілів у бік тварин, в результаті чого він застрелив собаку, складено протокол про адміністративне правопорушення відносно останнього за ст.174 КУпАП, однак його доводи про наявність стану необхідної оборони не перевірені під час складання адмінматеріалів. Ці обставини залишились поза увагою і суду першої інстанції.

Таким чином, встановлено невідповідність висновків викладених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичним обставинам справи, на що не звернув увагу суд першої інстанції, а отже доводи ОСОБА_1 є обґрунтованими та в його діях відсутнє порушення вимог ст.174 КУпАП, адже він діяв у стані необхідної оборони, а тому, постанова суду не може вважатись законною, обґрунтованою та належно мотивованою і підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі, на підставі ст. 19, п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за вчинення дій особою в стані необхідної оборони.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Коропського районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 174 КУпАП скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 19, п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закрити, за вчинення дій особою в стані необхідної оборони.

Мисливську гладкоствольну рушницю ИЖ-27, 12 калібру, № НОМЕР_1 , яка поміщена до кімнати зберігання зброї Новгород-Сіверського РВП, повернути власнику - ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач