Справа № 740/1480/22 Головуючий у 1 інстанції Ковальова Т. Г.
Провадження № 33/4823/2/23
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Демченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Чернігові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 червня 2022 року,

у с т а н о в и в:

Вказаною по Вказаною постановою суду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 496 грн 20 коп.

Судом ОСОБА_1 було визнано винуватим в тому, що він 11 червня 2022 року, о 09 год 50 хв., на 50 км автодороги М02, керував автомобілем марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, тремтіння рук. Від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, в якому зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підтвердженням чого є диск з відеозаписом, а також протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №038558 від 11.06.2022 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати її та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вважає постанову суду необґрунтованою та невмотивованою, оскільки невірно встановлено обставини у справі. Зазначає, що оскільки показник алкоголю у повітрі, що видихається із ротової порожнини, є меншим за 0,5 проміле алкоголю у повітрі, що є мінімальною межею вмісту алкоголю згідно з Віденською Конвенцією, то склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, відсутній. Вказує на відсутність у справі жодних доказів керування 06.06.2021 року ОСОБА_1 транспортним засобом. Також звертає увагу, що не було залучено свідків, відеофіксація здійснена неналежно та на записі не зафіксовано результату огляду на стан алкогольного сп`яніння на екрані Драгеру, не зафіксовано його і в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказує, що поліцейськими не було роз`яснено прав при складанні протоколу, чим порушено право на захист ОСОБА_1 . Зазначає, що водія не було направлено до лікарні на огляд для встановлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не відсторонено від керування транспортним засобом. Сторона захисту вважає, що матеріали справи оформлені неналежним чином. Зазначає, що поліцейськими під час складання протоколу здійснювався психологічний тиск.

Звертає увагу на неналежне повідомлення про розгляд справи, у зв`язку з чим підзахисний не був присутній при розгляді, адже про наявність постанови суду дізнався тільки 21 жовтня 2022 року, побачивши її на порталі Судова влада України, а вказаний портал під час воєнного стану мав збої в роботі, тому вважає строк на апеляційне оскарження постанови пропущеним з поважних причин.

В провадженні Чернігівського апеляційного суду справа знаходилась з 03.11.2022 р. За цей час вона неодноразово призначалась до судового розгляду і кожного разу ОСОБА_1 або його захисником Морозовим В.Ю. заявлялись клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції як з Дніпровським апеляційним судом (м. Кривий Ріг) так і за допомогою власних технічних засобів.

Востаннє, за клопотанням ОСОБА_1 розгляд справи був призначений у виді відеоконференції з Дніпровським апеляційним судом (м. Кривий Ріг) на 9 годину ранку 20 лютого 2023 р. В призначений час ОСОБА_1 та його захисник Морозов В.Ю. за зв`язок з Дніпровського апеляційного суду з Чернігівським апеляційним судом не вийшли. Натомість ОСОБА_1 надіслав клопотання про проведення конференції з його адвокатом за допомогою його (адвоката) власних технічних засобів. Це клопотання було направлене засобами поштового зв`язку 17.02.2023 р. о 15 год. 25 хв. , тобто після закінчення робочого дня в Чернігівському апеляційному суді і надійшло головуючому безпосередньо в судове засідання. За допомогою телефонного зв`язку було встановлено, що станом на 9 годину 20 лютого 2023 р. адвокат Морозов В.Ю. не може взяти участь в розгляді справи.

Така процесуальна поведінка сторони захисту однозначно розцінюється апеляційним судом як знущання над правосуддям та нехтуванням своїми процесуальними обов`язками, умисним затягуванням розгляду справи. Попри те, що суд жодного разу не відмовив стороні захисту в її клопотанні, саме з вини сторони захисту жодного разу не відбулось з`єднання в режимі відео конференції.

Оскільки суд переконався, що сторона захисту належним чином сповіщена про час і місце розгляду справи і не вжила ніяких дій для своєї участі у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони захисту, присутність якої в судовому засіданні не являється обов`язковою.

Дослідивши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Судом першої інстанції надано вірну оцінку неявці особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був повідомленим про час та день слухання справи, про що є відомості у протоколі про сповіщення поліцейським Підгурного С.І. про час і місце розгляду справи.

Все це свідчить про зловживання своїми процесуальними правами особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, з метою затягування розгляду справи та здійснення перешкод суду розглянути її у розумні строки і забезпечити законність при винесенні судового рішення.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі Смирнов проти України зазначено, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, ці вимоги закону судом було дотримано.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, зазначених у постанові, відповідає фактичним даним справи, ґрунтується на досліджених судом першої інстанції доказах, які також були предметом перевірки апеляційного суду.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, визначені Розділом Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853.

Відповідно до Розділу X Інструкції водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування транспортними засобами та огляду на стан сп`яніння, направлення на який здійснюється відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами). Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства.

Згідно п.п. 6-8 Порядку водій, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія в закладі охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Зазначені правила працівниками поліції в даному випадку були дотримані в повному обсязі.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 038558 від 11.06.2022 року, ОСОБА_1 власноруч його підписав, та в поясненнях по суті порушення додав, що випив 200 г вина о 10 вечора, керував авто, в лікарню не поїду, в Драгер продувати не буду (а.с. 2).

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Так, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, як у присутності двох свідків на запитання поліцейського чи керував ОСОБА_1 автомобілем останній пояснив, що так, їде з Києва; на запитання поліцейського чи вживав алкогольні напої пояснив, що вживав вчора ввечері 300 мл. вина. Поліцейський роз`яснює, що вбачає ознаки сп`яніння та пропонує пройти огляд за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі, на що ОСОБА_1 категорично відмовився.

Твердження апелянта про невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи не заслуговують на увагу та спростовуються відеозаписом з камери поліцейського, доданого до матеріалів справи, і дану відеофіксацію вважати неналежним доказом по справі чи ставити під сумнів фактичні обставини, на що посилається апелянт, у апеляційного суду об`єктивні дані відсутні. Міркування сторони захисту про допустимість парів алкоголю у видихаємому повітрі, незастосування приладу «Драгер», не направлення ОСОБА_1 до лікарняного закладу для проходження медичного огляду, є нічим іншим, як засмічуванням тексту апеляційної скарги непотрібними аргументами, які взагалі до справи ніякого відношення не мають.

Вказівка апелянта на відсутність у справі доказів керування ним 11.06.2022 року транспортним засобом не є слушною та в повному обсязі спростовується відеозаписом і протоколом про адміністративне правопорушення, де водій власноруч вказав на безпосереднє керування автомобілем того дня. Будь-яких зауважень чи доповнень до протоколу від нього не надходило.

Посилання в апеляційній скарзі на здійснення психологічного тиску зі сторони поліцейського апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки формат спілкування зафіксований на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, де з розмови поліцейського із водієм вбачається, що поліцейський не тиснув на водія, як намагається довести апелянт, а надавав право вибору, яким водій повною мірою скористався.

Вказівка у скарзі на порушення поліцейськими безперервності відеофіксації, у зв`язку з чим відеозапис неможливо вважати допустимим доказом, є непереконливими, оскільки відеозапис проводився на місці вчинення правопорушення і на ньому зафіксовано розвиток подій, що передували складанню протоколу про адміністративне правопорушення. Вказаний відеозапис було додано до протоколу про адміністративне правопорушення, а отже, є лише одним із доказів, на підтвердження даних, викладених у протоколі, складеному повноважною на те особою. Між тим, в апеляційній скарзі не вказано, які обставини, що істотно можуть вплинути на висновки по суті правопорушення, поліцейським не були зафіксовані під час використання відеофіксації.

Слід зазначити і те, що проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду особою, відносно якої порушується таке питання.

Що стосується доводів в скарзі про відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд, то апеляційний суд вважає їх некоректними, оскільки у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції направлення видається у разі згоди особи, яка керує транспортним засобом проїхати до медичного закладу.

Однак, у цій справі ОСОБА_1 визнано винуватим саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено як самостійний склад правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та не бере до уваги доводи апеляційної скарги, які є безпідставними і не спростовують правильності висновків суду про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та, на думку суду, є намаганням правопорушника уникнути адміністративної відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд наголошує, що судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів. Усі доводи, викладені в апеляційній скарзі, нічим не підтверджені, є голослівними і тому апеляційним судом відхиляються.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов безсумнівного висновку, що місцевий суд розглянув справу із дотриманням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, з`ясував усі фактичні обставини вчиненого правопорушення, обґрунтував свої висновки наявними по справі доказами, які були перевірені на їх належність і допустимість та оцінив їх із дотриманням вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, дійшовши правильного та обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 червня 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення без змін.

Постанова є остаточною й подальшому оскарженню не підлягає.

СуддяО. В. Демченко