Справа № 163/1607/23 Провадження №33/802/514/23 Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О. С.
Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П. П., за участю секретаря судового засідання Русинчук І. І., представника Волинської митниці Держмитслужби Пойди Г. І., захисника Татарин В. М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Татарин В. М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 20 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 , керівника ФОП « ОСОБА_1 », РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 151362 (сто п`ятдесят одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 90 копійок з конфіскацією в дохід держави товару, вилученого за протоколом про порушення митних правил № 0202/20500/23, всього за 108 позиціями, в кількості 453 одиниць, загальною вартістю 151362,90 гривень.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в користь Волинської митниці витрати по справі на зберігання товару в розмірі 1314 (одну тисячу триста чотирнадцять) гривень.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

У постанові судді зазначено, що ОСОБА_1 03 червня 2023 року о 10:24 годині, слідуючи з Республіки Польща в Україну через митний пост «Устилуг» Волинської митниці водієм вантажного автомобіля «Renault Master», номерний знак НОМЕР_2 , у якому згідно заповненої ним і поданої до митного контролю декларації б/н про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, від 03.06.2023 та товаросупровідних документів (CMR - 6718577, Faktura № FV 2/06/2023 від 02.06.2023, Faktura № FV 1/06/2023 від 02.06.2023, Umowa Darowizny від 02.06.2023), в адресу Благодійної організації «Благодійний Фонд «Добра справа» (м.Луцьк) від MARK-ES Marek Slawinski (Польща) переміщується гуманітарна допомога у складі 11 ящиків медичних масок вагою 130 кг та різного одягу «повернення з магазинів, брак» вагою 1044 кг, не задекларував за встановленою формою у митній декларації інший переміщуваний в транспортному засобі товар іноземного виробництва, яким є різного роду взуття (чоловіче, жіноче, дитяче), рукавиці, рушники, головні убори, шарфи, постіль, сумки, реміні окуляри, персні, в загальній кількості 453 одиниці, загальною вартістю 151362,90 гривень, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 472 МК України.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 адвокат Татарин В. М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність просить скасувати та постановити нове, яким закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Зазначає, що протокол містить неточності, оскільки дослівно ОСОБА_1 задекларував «одяг різний, повернення з магазинів, брак», однак з повідомлення MARK-ES ОСОБА_2 , авто Renault Master з номерним знаком НОМЕР_3 було завантажене 02.06.2023 на складі MARK-ES Marek Slavinski згідно фактур №FV1-06/2023, № FV2/06/2023 та договору №1/07-1 від 02.01.2023 для БО «БФ Добра Справа» біг бегами білого кольору в кількості 10 шт. Наповнення біг бегів був одяг різний, в тому числі шарфи, шапки, бейсболи, капці-чобітки, капці домашні м`які,рукавиці, капелюхи, а також повернення з магазинів, брак, в тому числі: рушники, комплекти дитячої постілі, ремені, сумки, взуття різне, окуляри, перстні). З наведених підстав, на думку захисника, декларування переміщуваного гуманітарного товару ОСОБА_1 здійснено правильно, однак судом першої інстанції цей факт проігноровано та помилково взято до уваги припущення працівників митниці щодо трактування назв та категорій товарів. Звертає увагу, що раніше надати повідомлення від польської фірми MARK-ES ОСОБА_2 не було можливості. Крім того, захисник наголошує, що висновок експерта від 12.07.2023 у цій справі наданий суду у вигляді копії, а не оригіналу, не надано підтверджуючих документів про кваліфікацію експерта, що може свідчити про недостовірність інформації з вказаного висновку експерта.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши думку захисника, яка скаргу підтримала з підстав викладених у ній, представника митниці, яка скаргу вважала безпідставною та просила залишити без задоволення, приходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при прийнятті судового рішення були дотримані в повній мірі.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 472 МК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно зі ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються із наступних джерел: протоколу про порушення митних правил, протоколів процесуальних дій, додатків до зазначених протоколів; пояснень свідків; пояснень особи, яка притягується до відповідальності; висновку експерта; інших документів (належним чином завірених копій або витягів з них) та інформації у тому числі тієї, що перебуває в електронному вигляді, а також товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, відповідно до вимог ст. 283 КУпАП України, ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин у справі, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст. 252 цього Кодексу.

Твердження сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, є безпідставними, а тому не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Диспозицією ст. 472 МК України передбачено порушення митних правил, яке полягає у недекларуванні товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України характеризується як умислом, так і необережністю.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування), або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.

Підпунктом 3 та ч. 1 ст. 196 МК України встановлено, товари що переміщуються через митний кордон України з порушенням вимог цього Кодексу та інших законів України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, не можуть бути пропущені через митний кордон України.

Статтею 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Декларант зобов`язаний вносити до митної декларації відомості про товари, його найменування, кількість, торговельний опис, виробника, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар, а також код товару згідно з УКТ ЗЕД, вартість товару, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 МК України перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

Згідно з ст. 266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату.

За змістом ст. 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Отже, відповідно до п.п. 8.5.а, 8.5.б, 8.5.г, 8.6.а, 8.6.в ст. 257 МК України декларант зобов`язаний вносити до митної декларації відомості про товари, його найменування, торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар, а також код товару згідно з УКТЗЕД, ставки податків, суми митних платежів.

Доводи сторони захисту щодо оформлення товарів відповідно до їх супровідних документів та права, а не обов`язку декларанта щодо перевірки відповідності таких даних перед декларуванням, суд не може брати до уваги, оскільки саме декларант несе повну відповідальність за відомості, внесені у декларації.

Згідно з ч. 2 ст. 459 та п.п.7, 43 ст. 4 МК України суб`єктами відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємства - керівники та інші працівники підприємств, які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за виконання вимог, встановлених Митним кодексом України, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.

У відповідності до частини восьмої статті 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною четвертою статті 266 МК України визначено, що у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

ОСОБА_1 правом здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, що дає змогу однозначно ідентифікувати товар, у відповідності до положень частини 2 ст. 266 МК України, не скористався.

Правопорушення вважається закінченим з моменту здійснення зазначених у диспозиції статті дій, тобто з моменту не заявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість, тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

«Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651 визначено графи митних декларацій, які заповнюються декларантом самостійно. Зокрема, графа 31 МД «Вантажні місця та опис товарів маркування та кількість - номери контейнерів - кількість та розпізнавальні особливості». При цьому, згідно пояснень Порядку до заповнення графи 31 МД, в розрізі кожного найменування товару зазначаються відомості, необхідні для ідентифікації товару, що є в наявності, в тому числі кількість (в одиницях виміру відповідно до рахунку або іншого документу, що визначає вартість товару).

Щодо посилань захисника про можливість по різному тлумачити назву одягу, то вони є голослівними.

Поміж тим, порядок пропуску гуманітарної допомоги через митний кордон України в умовах воєнного стану визначено постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2022 №174, згідно якою передбачено подання декларації про перелік товарів, що визначаються гуманітарною допомогою.

Товари, пропуск яких здійснюється відповідно до абзацу першого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2022 №174, визнаються гуманітарною допомогою за декларативним принципом без прийняття відповідного рішення спеціально уповноважених державних органів з питань гуманітарної допомоги.

Отже товари, які не заявлено в митній декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, не вважаються такими, які є гуманітарною допомогою.

Подаючи декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, ОСОБА_1 підтвердив дійсність зазначених в ній відомостей не перевіривши вказаних обставин.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що товари, які не підпадають під поняття гуманітарна допомога є такими, які випускаються у вільний обіг та можуть бути реалізованими без необхідності у звіті такої реалізації та до таких товарів застосовується положення ч. 1 ст. 318 МК України, але вони підлягають обов`язковому митному контролю із здійсненням декларування за встановленою формою та сплати митних платежів.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 подав МД до митного оформлення, чим заявив за встановленою формою відомості про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомості, необхідні для здійснення їх митного контролю, оформлення, та переміщення на територію України, що в свою чергу виключає можливість оцінки дій ОСОБА_1 , як вчинених помилково.

Отже, посилання сторони захисту на відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та допущення у протоколі неточностей є необґрунтованими, оскільки товари, що були виявлені митними органами, як такі що були задекларовані як гуманітарна допомога, підлягали митному оформленню та нарахуванню митних платежів.

Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, усі інші доводи захисника, які викладені в апеляційній скарзі і наведені нею в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки вони перевірялись місцевим судом, який дав їм правильну юридичну оцінку, а на думку апеляційного суду зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 472 МК України шляхом закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено, що в діях декларанта ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбачених статтею 472 МК України, а саме: недекларування за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Законних підстав для скасування оскарженого судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, оскаржена постанова є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 Татарин Вікторії Миколаївни залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 20 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 , - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду П. П. Борсук