Справа №592/4985/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Косолап М. М.
Номер провадження 33/816/153/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю., захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Гриценка Б.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гриценка Б.М. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 листопада 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий в АДРЕСА_1 , ФОП

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 листопада 2022 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік за те, що він 29 липня 2022 року о 01 год. 26 хв. у м. Суми по вул. Степана Бандери поблизу будинку 105 керував транспортним засобом Mersedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 №ARHE-0214, що підтверджується тестом №715 від 29.07.2022, з результатами огляду водій згоден. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Гриценка Б.М. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 листопада 2022 року, провадження по справі закрити у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що з відео фіксації правопорушення та пояснень ОСОБА_1 , які додані до протоколу, останній зазначає, що в зв`язку з тим, що дитина є алергіком і потребувала прийому ліків від алергії він був змушений виїхати до батьків за ліками і повертався додому. Батьки мешкають на вул. Роменська в м. Суми. Придбати препарат в аптеці не було можливості, так як була друга година ночі. Факт наявності алергічної реакції у дитини в той день підтверджується довідкою лікаря та показами свідка сусідки, яка є медичним працівником та доглядала дитину, поки ОСОБА_1 їздив за ліками.

Таким чином, на думку апелянта, адміністративне правопорушення було вчинене в стані крайньої необхідності, що за ст..17 КУпАП є обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність.

Зазначав апелянт про те, що судом не враховано, що рухаючись по місту ОСОБА_1 порушень ПДР не допускав, що видно з відео фіксації, коли він пропускає швидку, яка була на другорядній смузі.

Наголошував, що у зв`язку із необхідністю доставлення ліків та на виконання поради співробітника поліції, ОСОБА_1 погодився із даними огляду за допомогою газоаналізатора, хоча співробітником поліції було лише формально дотримано порядок проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ, що відбулось також безпідставно, оскільки стосовно ОСОБА_1 не винесено жодної постанови про порушення ПДД, як підстава для зупинки.

Вислухавши захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гриценка Б.М., який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження відносно ОСОБА_2 закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:

- Протоколом про адміністративне правопорушення ААД №074450 від 29.07.2022, складеним уповноваженою особою, у якому ОСОБА_1 власноручно зазначив, що стало погано доньці і він їхав у аптеку за ліками. (а.с.1);

- Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначено що огляд проведено за допомогою Alcotest 6820 №ARHE-0214 у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, результат огляду на стан сп`яніння проба позитивна 1,25 проміле. Акт підписано ОСОБА_1 власноруч. (а.с.2);

- Результатом тесту на алкоголь до протоколу ААД №074450 №715, згідно якого огляд проведено 29.07.2022 о 01:34 приладом Alcotest 6820 №ARHE-0214, результат 1,25 проміле, останнє калібрування приладу 02.11.2021. Тест підписано ОСОБА_1 (а.с. 2а);

- Розпискою ОСОБА_1 у якій він зобов`язався не керувати транспортним засобом. (а.с.3).

- Відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано зупинення транспортного засобу Mersedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Alcotest 6820. Результат 1,25 проміле. ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, спочатку не погодився з результатом та повідомив що буде їхати у медичний заклад. Потім відразу підійшов до працівника поліції і повідомив, що погоджується з результатом і без зауважень підписав Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, Результат тесту на алкоголь до протоколу ААД №074450 №715 і лише потім на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім цього ОСОБА_1 повідомив працівнику поліції, що дитині стало погано. Разом з ним в автомобілі була його дружина.(а.с.5)

Крім цього, в суді першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_3 , яка суду пояснила, що Кравцови її сусіди, вона працює фельдшером - лаборантом пренатального центру. Вночі після першої години зателефонувала дружина ОСОБА_1 та попросила посидіти з їх дочкою, у якої була підозра на алергію, а їм необхідно було їхати за ліками. Вона оглянула дочку її обсипало на шиї та вилицях, був припухлий язик. Батьки дівчини поїхали за ліками, оскільки пігулка, що давали не подіяла. Ознак набряку Квінке не бачила. Не викликати швидку допомогу, а їхати за ліками вирішили батьки.

Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.9.а, п.13.1 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Доводи апелянта про те, що адміністративне правопорушення було вчинене в стані крайньої необхідності, що за ст.17 КУпАП є обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність, на думку апеляційного суду не підлягають до задоволення, оскільки апеляційний суд не розцінює керування транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння як крайню необхідність.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п.2.9а Правил дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року з подальшими змінами, ст. 130 КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, так як їхав з дружиною за ліками для доньки, у якої була алергічна реакція, оскільки небезпека про яку він зазначає за даних обставин могла бути усунута іншими засобами шляхом виклику швидкої медичної допомоги.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гриценка Б.М. на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.