ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/49/23 Справа № 184/541/22 Суддя у 1-й інстанції - Коваль А. М. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Шаврової Н.М., на постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17000грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 01.04.2022 року о 21 год. 06 хв. по вул. Центральна в м. Покров керував транспортним засобом ЗАЗ-Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора ДРАГЕР Алкотест №6810 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На зазначену постанову захисник ОСОБА_1 адвокат Шаврова Н.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останню та провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , судом винесено невмотивоване рішення, висновки суду щодо досліджених доказів не відповідають вимогам закону.

Зауважує, що поліцейським не було зупинено ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення складено зі слів третіх осіб, до протоколу не додані беззаперечні докази керування ОСОБА_1 транспортного засобу.

Вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

11.01.2023 року до Дніпровського апеляційного суду надішли пояснення ОСОБА_1 , в яких останній просить постанову місцевого суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, апеляційну скаргу свого адвоката підтримує в повному обсязі.

В судове засідання захисник Шаврова Н.М. та Семак О.В. не з`явились, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою (а.с.91).

Частиною 6 ст.294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

Всебічно розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу, зокрема є охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У відповідності до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння особою, що керує транспортним засобом.

Згідно до вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України. Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України - Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Суддя місцевого суду прийшов до не правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на наступне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 01.04.2022 року о 21 год. 06 хв. по вул. Центральна в м. Покров керував транспортним засобом ЗАЗ-Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, почервоніння очей.

В підтвердження провини ОСОБА_1 до протоколу було додано пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Крім того, як слідує з рішення ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020 рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, а сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів.

Як встановлено місцевим судом, факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу підтверджується лише свідченнями свідка ОСОБА_3 . В присутності свідка ОСОБА_2 встановлено лише факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Як вбачається зі свідчень ОСОБА_3 , останній під час зазначених подій перебував на чергуванні у складі територіальної оборони, яка патрулює місто в комендантську годину, на чолі з працівником поліції. Саме один зі складу територіальної оборони, жестом руки зупинив автомобіль, в якому, як виявилось пізніше, перебував ОСОБА_1 . Через вказану зупинку, у останніх виник конфлікт.

З огляду на вищевказане, свідок ОСОБА_3 , що входив до складу територіальної оборони, перебував під контролем поліції та сумісно здійснював охорону громадського порядку, під час якого виникла конфліктна ситуація. Так, неупередженість свідка ОСОБА_3 ставиться під сумнів, а його свідчення не можуть сприйматися судом як беззаперечні відомості.

Окрім того, місцевим судом в якості свідків, окрім вищезазначених, допитані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Обидві особи перебувають на посаді поліцейських ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області.

В постанові від 29.04.2020 р. у справі № 161/5372/17 Верховний Суд зазначив, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Суд зауважив, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. Суд касаційної інстанції вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Однак у даній справі основним та єдиним доказом вчинення правопорушення стали пояснення зацікавлених осіб, а тому свідчення останніх про керування ОСОБА_1 транспортного засобу не можуть бути допустимим доказом.

Щодо наданих відеозаписів з відеореєстратора та нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, що був досліджений у судовому засіданні, суд зазначає та виходить з наступного.

Відповідно записів на диску, які наявні в матеріалах справи, на яких зафіксовано адміністративне правопорушення та дії працівника поліції, вбачається лише два коротких відео, на першому - поліцейський фіксує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан визначення алкогольного сп`яніння, на другому фіксує факт відмови останнього від отримання копії постанови.

Будь-які інші докази на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортного засобу в матеріалах справи відсутні.

Посилання місцевого суду на те, що факт переміщення на своєму автомобілі підтверджений в судовому засіданні особисто ОСОБА_1 до уваги не береться, оскільки, як зазначалося вище, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та необхідність закриття провадження по справі, справі про адміністративне

Відповідно до ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Керуючись статтями 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника адвоката Шаврової Н.М., в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА