Номер провадження: 33/813/2078/23
Номер справи місцевого суду: 522/9735/23
Головуючий у першій інстанції Коваленко В.М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Лупши В.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича, в інтересах громадянина Сирії ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року , -

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

Оскаржуваною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 гривні.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 12.07.2023 о 19 год. 15 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , скоїв психологічне насильство, а саме: ображав потерпілу ОСОБА_2 , погрожував, чим вчинив домашнє насильство. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокат Тарановський Дмитро Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаної постанови, вказуючи, що останній день оскарження постанови припадає на вихідний день, тому апеляційна скарга подана в перший робочий день.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням обставин справи та відсутністю складу адміністративного правопорушення, а саме відсутністю вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушення.

Вказує, що лише протокол про адміністративне правопорушення та покази потерпілої за відсутності інших доказів у справі про адміністративне правопорушення, не є достатніми доказами наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП.

Зазначає, що висновок психолога є не допустимим доказом. В жодних медичних документах не зазначено, що будь який психологічний чи фізичний стан ОСОБА_2 виник у зв`язку із діями ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції не надано оцінку відеозапису, який було надано суду щодо зазначеної події.

Матеріали справи не містять відомостей щодо підчікування ОСОБА_1 біля місяця несення служби ОСОБА_2 та будинка її матері.

Виготовлення закордонного паспорта на ім`я ОСОБА_3 не може бути доказом погроз вивезення дітей за кордон, адже наразі в країні триває війна і виготовлення закордонних паспортів є вимушеною мірою. Будь яких інших відомостей щодо погрози вивезення дітей за кордон матеріали справи не містять.

Суд не врахував пояснення потерпілої ОСОБА_2 які вона надавала під час допиту в судовому засіданні.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси була ухвалена 04 жовтня 2023 року.

Адвокат Тарановський Дмитро Сергійович звернувся з апеляційною скаргою засобами поштового зв`язку 16 жовтня 2023 року.

Враховуючи, що 14 жовтня 2023 року є вихідним днем, апеляційний суд, вважає можливим поновити апелянту строк на апеляційне оскарження постанови від 04.10.2023 стосовно ОСОБА_1 .

Щодо суті апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Так, згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 883952 від 13 липня 2023 року, ОСОБА_1 12 липня 2023 року близько о 19 год. 15 хв. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 скоїв відносно ОСОБА_2 психологічне насилля, а саме: погрожував, ображав та кидався у бійку, чим порушим діюче законодавство. Чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.1).

Судом першої інстанції визнано винним ОСОБА_1 за те, що 12.07.2023 о 19 год. 15 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , скоїв психологічне насильство, а саме: ображав потерпілу ОСОБА_2 , погрожував, чим вчинив домашнє насильство, тобто адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Разом з цим суд першої інстанції, виключив із обвинувачення посилання на те, що ОСОБА_1 12.07.2023 року «кидався в бійку» до потерпілої, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи та завданням КУпАП, якими є запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Крім того, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.14) ч.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, серед іншого має широкий субєктний склад. відповідно до ст. 3. Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей).

Частина 1 статті 173-2 встановлює відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками: вчинення домашнього насильства психологічного характеру повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №883952;

- показами потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 ;

- письмовими доказами.

Проте слід зазначити, що висновки суду першої інстанції щодо неврахування пояснень свідка ОСОБА_4 , оскільки її покази безпосередньо не досліджувалися в суді є помилковим, апеляційний суд зауважує, що положення ст. 251 КУпАП не вимагають безпосереднього допиту свідків, окрім того, сторона захисту також не заявляла клопотання про допит свідка в апеляційній скарзі. Покази даного свідка в сукупності з іншими доказами по справі підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.

Проте вказаний недолік не вплинув на правильний висновок суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та законність судового рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, зокрема пояснення учасників справи, письмові докази апеляційний суд приходить до висновку, що в поведінка ОСОБА_1 має ознаки психологічного насильства, та очевидно могла спричинити емоційну невпевненість та зашкодили психологічному здоров`ю потерпілої.

Апеляційний суд критично оцінює твердження захисника відносно того, що висновок психолога від 23.08.2023 року є недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_5 не має ліцензії, так як вказане необґрунтованим будь якими доказами.

Судом першої інстанції в повній мірі надано оцінку всім доказам на поясненням наданих в суді першої інстанції, тому посилання захисника щодо невраховування пояснення потерпілої ОСОБА_2 які вона надавала під час допиту в судовому засіданні є недоречними.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що матеріали справи не містять достатньо доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру, однак апеляційний суд виходить із того що, протокол про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог ст. 251 КУпАП також є доказом у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не дивлячись на те, що працівники поліції не були безпосередніми очевидцями домашнього насильства, однак, вони прибули за викликом потерпілої після його вчинення, бачили осіб конфлікту, опитали їх та на підставі зібраних доказів відобразили безпосередньо сприйняті обставини у протоколі про адміністративне правопорушення, який в сукупності із заявами потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 є достатніми для того щоб стверджувати про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не надано оцінку відеозапису, який було надано суду щодо зазначеної події не є слушними так яка не відповідають змісту судового рішення (абз.11 а.с.89).

Доводи апелянта про те, що суд не врахував пояснення потерпілої ОСОБА_2 які вона надавала під час допиту в судовому засіданні не є слушними так як не відповідають змісту оскаржваної постанови (а.с.86-87).

Доводи апелянта щодо оцінки висновка психолога, виготовлення закордонного паспорта та щодо підчікування ОСОБА_1 біля місяця несення служби ОСОБА_2 - у своїй сутності є слушними, однак істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, враховуючи викладене в своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу адвоката Тарановського Д.С. залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича залишити без задоволення.

Постанову ОСОБА_6 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 17 листопада 2023 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький