490/778/23 20.03.2023
н/п 3/490/1748/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/778/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Лященко В.Л., при секретарі Спінчевській Н.О., прокурора Шевченка В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від управління стратегічних розслідувань в Миколаївській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився с.Новопетрівка, Снігурівського району, Миколаївської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , депутат Миколаївської обласної ради 8-го скликання,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

01.02.2023 до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшли протоколи про адміністративне правопорушення стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності: № 33 від 31.01.2023 року за ч.1 ст.172-7 КУпАП та № 34 від 31.01.2023 року за ч.2 ст.172-7 КупАП.

В судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення №490/778/23 (провадження №3/490/1748/23) та № 490/777/23 (провадження №3/490/1747/23) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КупАП, об`єднані в одне провадження.

Згідно протоколу, 07.10.2022 ОСОБА_1 , будучи депутатом Миколаївської обласної ради 8-го скликання під час пленарного засідання 13 позачергової сесії Миколаївської обласної ради 8 скликання, звернувся до керівника Миколаївської обласної прокуратури із депутатським запитанням з приводу законності розслідування кримінального провадження, що стосується підприємства, де він є кінцевим бенефіціаром, таким чином скористався депутатськими повноваженнями для вирішення особистих питань. Приватний інтерес ОСОБА_1 проявився у немайновому інтересі, тобто можливістю отримання інформації по кримінальному провадженню №0000066 та можливістю впливати на хід та результати досудового розслідування стосовно ТОВ «БВБ» та відносно себе особисто. Тобто будучи суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону відповідно до підпункту «Б» п. 1, ч. 1,ст. 3 Закону, на якого розповсюджуються обов`язки щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачені статтею 28 Законом України «Про запобігання корупції», в час та день, коли задав депутатське запитання до керівника Миколаївської обласної прокуратури по кримінальному провадженню №0000066, не повідомив Миколаївську обласну раду про наявність у нього реального конфлікту інтересів,тобто порушив п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а саме неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно протоколу, 07.10.2022 ОСОБА_1 , будучи депутатом Миколаївської обласної ради 8-го скликання під час пленарного засідання 13 позачергової сесії Миколаївської обласної ради 8 скликання, звернувся до керівника Миколаївської обласної прокуратури із депутатським запитанням з приводу законності розслідування кримінального провадження, що стосується підприємства, де він є кінцевим бенефіціаром, таким чином скористався депутатськими повноваженнями для вирішення особистих питань. Приватний інтерес ОСОБА_1 проявився у немайновому інтересі, тобто можливістю отримання інформації по кримінальному провадженню №0000066 та можливістю впливати на хід та результати досудового розслідування стосовно ТОВ «БВБ» та відносно себе особисто. Тобто, будучи суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону відповідно до підпункту «Б» п. 1, ч. 1,ст. 3 Закону, на якого розповсюджуються обов`язки щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачені статтею 28 Законом України «Про запобігання корупції», в час та день, коли задав депутатське запитання до керівника Миколаївської обласної прокуратури по кримінальному провадженню №0000066 - вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів,тобто порушив п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме вчинення дій чи прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в судові засідання неодноразово не з`являлася, була обізнана про розгляд справи, пояснення не надала.

Захисник в судові засідання не з`являвся, подавав клопотання про перенос засідань, однак доказів про поважність причин не надав. Про те надав письмові пояснення протоколах, в яких просив закрити провадження за ч.1,2 ст.172-7 КупАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні вважав факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, доведеними належними та допустимими доказами. Вважає, що він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного правопорушення. Також, вважав можливим проводити судове засідання без участі особи, на яку складені протоколи, та його захисника.

Відповідно до ч.1 ст.268 КупАП України, справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на викладені обставини, оскільки особою на яку складено протокол, укладено угоду на правову допомогу з адвокатом, та його захисник належно сповіщався про час і місце розгляду справи, був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, надав письмові заперечення проти протоколів, до суду не з`явився, його поведінка свідчить про небажання брати участь у розгляді справи. Проте, подальше відкладення розгляду справи нівелювати завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Розгляд справи у розумні строки з одного боку забезпечує можливість своєчасного відновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадку необґрунтованості та безпідставності провадження у справі стосовно неї, а з іншого своєчасне вжиття заходів спрямованих на запобігання іншим правопорушенням, у випадку наявності підстав застосування адміністративного стягнення з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття (стаття 23 КУпАП). У будь-якому випадку відповідні дії мають бути вчинені своєчасно, з метою недопущення негативних наслідків, пов`язаних із тривалим розглядом справи та не вирішенням її по суті.

Відтак, суд відповідно до вимог ст.280 КУпАП України, вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підставі яких можливо розглянути справу та винести рішення, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст.245 КУпАП України, та розгляду справи в межах строків, які передбачені ст.38 КУпАП України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи та пояснення захисника, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст.278 КУпАП серед інших питань має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих. Тому предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину, а також є доказом в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, суд приходить до висновку, що представлені в протоколі адміністративного правопорушення та в матеріалах адміністративної справи докази, які б підтверджували вину громадянина ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, є не недопустимими та необґрунтованими, для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, не є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) в якому ЄСПЛ визначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_2 за обставин викладених в протоколах про адміністративне правопорушення, не доведена і не підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим КУпАП.

Частина 1 статті 172-7 КУпАП, передбачає відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Частина 2 статті 172-7 КУпАП, передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, та у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Пунктом 9 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, суду необхідно встановити чи мав ОСОБА_1 приватний інтерес та чи перебував у зв`язку з цим у реальному конфлікті інтересів, чи мав він дискреційні або представницькі повноваження, які були здатні вплинути на результат і чи повинен був повідомляти про такий конфлікт інтересів.

Суд встановив, що ОСОБА_1 обраний депутатом Миколаївської обласної ради 8-го скликання.

Як зазначено в протоколах, 07.10.2022 року ОСОБА_1 поставив депутатське запитання керівнику Миколаївської обласної прокуратури щодо «дій співробітників органів Національної поліції в Миколаївській області в ході розслідування наслідків ворожого обстрілу Баловнянської виробничої бази», одним із бенефіціарних власників (контролерів) якої є він особисто та мав суперечність між приватним інтересом (отримання інформації по кримінальному провадженню, можливості впливати на хід досудового розслідування) та представницькими повноваженнями, як депутата.

В судовому засіданні прокурором було наголошено, що підставою складання протоколів було саме запитання депутата ОСОБА_1 до керівника Миколаївської обласної прокуратури та не повідомлення про сам конфлікт інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутатське запитання - це засіб одержання депутатом місцевої ради інформації або роз`яснення з тієї чи іншої проблеми. Відповідь на запитання може бути оголошено на сесії ради або дано депутату місцевої ради в індивідуальному порядку. Запитання не включається до порядку денного сесії, не обговорюється і рішення по ньому не приймається.

З дослідженого протоколу Миколаївської обласної ради від 07.10.2022 вбачається, що депутат ОСОБА_1 під час пленарного засідання 13 позачергової сесії Миколаївської обласної ради 8 скликання, під час обговорення порядку денного говорив про наступне:

«наголосив на важливості підтримки сільгоспвиробників області, які здійснюють свою діяльність в умовах реалій військових дій, та звернувся до депутатів обласної ради стосовно підтримки проєкту рішення «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин»;

звернувся до керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 стосовно взяття на особистий контроль питання щодо неправомірного, на його думку, звинувачення депутата обласної ради ОСОБА_4 у незаконній вирубці дерев тощо;

вніс пропозицію заслухати на наступній сесії обласної ради інформацію ОСОБА_5 , начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, про результати діяльності правоохоронних органів області;

акцентував увагу на Національної поліції в Миколаївській області повідомив під час розслідування неприпустимих діях співробітників органів наслідків ракетного обстрілу Баловнянської виробничої бази».

Згідно наданої стенограми виступу ОСОБА_1 слідує, що він звернувся до керівника Миколаївської обласної прокуратури щодо підозри депутата обласної ради Єліневського щодо незаконної вирубки дерев та просив взяти дане питання на свій контроль.

В подальшому, ОСОБА_1 офіційно повідомляє, що він являється кінцевим беніфіціаром ТОВ «Баловнянська виробнича база» та розповідає про те, що працівники поліції на його думку незаконно тиснуть на депутатів обласної ради, в тому числі Єліневського, а керівник поліції з початку війни фактично не звітував про обставини справ в області.

Після цього, ОСОБА_1 фактично розповідає керівнику Миколаївської обласної прокуратури про обставини, що сталися 04 квітня 2022 року пов`язані з ракетним обстрілом ТОВ «Баловнянська виробнича база», а також про подальші дії працівників поліції.

Тобто, з досліджених документів вбачається, що ОСОБА_1 будучи депутатом, під час проведення пленарного засідання офіційно повідомив, що він є кінцевим бенефіціаром ТОВ «Баловнянська виробнича база».

Крім того, суд вважає безпідставними твердження зазначені в протоколі та заявлені прокурором про те, що ОСОБА_1 взагалі звертався з депутатським запитанням до керівника Миколаївської обласної прокуратури, оскільки досліджені документи не містять такої інформації, а навпаки скористався можливістю виступити на сесії та звернути увагу на проблемних питаннях, які існували на його думку.

Не зрозумілою ситуацією також є посилання в протоколі, що ОСОБА_1 у вказаних вище обставинах мав суперечність між приватним інтересом, а саме: можливість отримати інформацію по кримінальному провадженню №0000066; можливості впливати на хід досудового розслідування, оскільки його виступ не був присвячений саме конкретному досудовому розслідуванню, він не вимагав надати будь-яку відповідь щодо незаконних дій працівників поліції чи працівників прокуратури щодо Баловнянської виробничої бази, або будь-яким іншим чином тиснути на них.

Будь-яких інших даних про вчинення ОСОБА_1 дій в умовах реального конфлікту інтересів, крім зазначених вище судом, протоколи не містять.

Крім наданих письмових доказів, сторона обвинувачення будь-якими іншими доказами для встановлення винуватості ОСОБА_1 в судовому засіданні, в тому числі, на підставі показів інших свідків для спростування позиції захисту, не скористалась, а суд позбавлений можливості за власною ініціативою збирати та витребувати докази, викликати свідків для надання пояснень, тобто перебирати на себе повноваження обвинувачення.

При цьому, слід зазначити, що згідно вимог ч. 2 ст. 21 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутатське запитання взагалі не включається до порядку денного сесії, не обговорюється і рішення по ньому не приймається, а тому посилання в протоколі на те, що дії ОСОБА_1 вплинули на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень, є безпідставними та голослівними.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно приписів ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала противоправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2010 року (справа № 1-27/2010 про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) звернув увагу, що у ратифікованих Україною конвенціях, які є частиною національного законодавства, корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ обов`язково має встановлюватись умисний характер вчиненого.

З суб`єктивної сторони дане правопорушення характеризується умисною формою вини, а саме прямим умислом, а також наявністю відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи чи інтересу третіх осіб, яким суб`єкт правопорушення мав керуватись при його вчиненні. Особа, яка його вчиняє усвідомлює, що вона вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

Тобто, приватний інтерес повинен суперечити службовим/представницьким повноваженням, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу, як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об`єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень.

З системного аналізу Методичних рекомендацій НАЗК від 02.04.2021 за № 5 "Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції" (п. 2.3.1 - 2.3.3 в тому числі приклади) вбачається, що реальний конфлікт інтересів може виникати у випадку коли службові повноваження реально (а не гіпотетично або потенційно) призводять до досягнення приватного інтересу.

Враховуючи вище наведені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 під час пленарного засідання 13 позачергової сесії повідомив Миколаївську обласну раду про можливий конфлікт інтересів, оскільки публічно проголосив, що являється кінцевим бенефіціаром ТОВ «Баловнянська виробнича база», що не суперечить «Методологічним рекомендаціям НАЗК щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції», а також не вчиняв дій і не приймав рішень в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки не звертався з депутатськими запитаннями, в тому числі щодо власних (приватних) інтересів.

Оскільки, обставини викладені у протоколах не відповідають складу правопорушення, не підтверджуються доказами наявними в справі, ОСОБА_1 вчинялися дії за відсутності реального конфлікту інтересів, суд вважає, що не має обов`язкової складової об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, тобто складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до рішень ЄСПЛ у справах Малофеєва проти Росії та Карєлін проти Росії, у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа належним чином не може підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін (оскільки фактично суд перебирає на себе не властиву йому функцію обвинувачення), що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і у такому разі справа має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Проаналізувавши викладені обставини та матеріали справи про адміністративне правопорушення, враховуючи відсутність належних доказів вчинення особою правопорушення, поставленого ОСОБА_1 в провину, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з причини відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 284 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Прокурором постанова може бути оскаржена відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП, у випадках передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу.

Суддя В.Л.Лященко