Справа 350/307/23
Номер провадження 3/350/144/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., розглянувши праву про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , особи інвалідністю 3 групи, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

у с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 336341, 18.02.2023 о 19 год. 49 хв. у сел.Рожнятів по вул.С.Стрільців водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом днз НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 18.02.2023 його зупинили працівники поліції через те, що його автомобіль знаходився на реєстрації у іншій області України, а не в Івано-Франківській. На місці зупинки поліцейський йому сказав, що в нього є ознаки алкогольного сп`яніння, на що він особисто запропонував поїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, так як не хотів, щоб такий огляд проводив поліцейський. Він неодноразово повторював поліцейському, що готовий і буде їхати у медичний заклад, однак не поспішав їхати, оскільки як йому сказав його товариш, який сидів поруч в авто, на місце їхньої зупинки зараз має приїхати адвокат та надати йому юридичний супровід у проходженні огляду. Однак, не отримавши від нього відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейський сказав, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, при цьому сказаного не зробив, оскільки протокол не пішов складати, хоча через пару хвилин знову підійшов до нього і сказав, що протокол вже складено. Після цього, він почав вимагати, щоб його відвезли у лікувальний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння, навіть за відсутності адвоката, однак поліцейський сказав, що забезпечити його доставку у лікувальний заклад неможливо, оскільки відносно нього складено протокол, хоча це не відповідало дійсності. По суті, протокол про адміністративне правопорушення у його присутності не складався, йому не було надано можливості з ним ознайомитись та викласти власні пояснення, як і не було вручено копію відповідного протоколу. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 свою вину у вчинені інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав, просив провадження у справі закрити, оскільки стверджує, що не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також не відмовлявся від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, враховуючи таке.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, беручи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №336341 від 18.02.2023 ОСОБА_1 інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскілки як зазначено у протоколі, останній порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Окрім цього, відповідно до вимог п.2.9 ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у:

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння. При цьому, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок).

Таким чином законодавство чітко регламентує огляд водія для визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Із вищезазначених приписів чинного законодавства України вбачається, що працівники поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинні запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я. При цьому, час протягом якого поліцейський повинен забезпечити водія до медичного закладу становить дві години.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , окрім іншого, пояснив, що він особисто запропонував поліцейським поїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, після того як поліцейський виявив у нього ознаки такого сп`яніння. Водночас він не хотів, щоб такий огляд проводив поліцейський. Однак, не отримавши від нього відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейський сказав, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Після цього, він вимагав, щоб поліцейські відвезли його у лікувальний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння, однак поліцейський сказав, що забезпечити його доставку у лікувальний заклад неможливо, оскільки відносно нього складено протокол, хоча це не відповідало дійсності.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду, окрім іншого, було надано оригінал та копія протоколу про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі за текстом Акт огляду), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі за текстом Направлення на огляд водія транспортного засобу), відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску, рапорт поліцейського

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , який за своєю суттю є основоположним документом, на підставі якого особу можна притягнути до адміністративної відповідальності, зазначено відомості про посадову особу, яка склала цей протокол та особу, відносно якої він складений, суть адміністративного правопорушення та стаття, якою воно регламентоване. Зокрема зазначено, що 18.02.2023 о 19 год. 49 хв. у сел.Рожнятів по вул.С.Стрільців водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом днз НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився.

З акту огляду та направлення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Направленням на огляд водія транспортного засобу встановлено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 поліцейським не проводився. Разом з тим, у графі «особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив» зазначено прізвище, ім`я та по-батькові поліцейського, який заповнив зазначений документ.

Відеофіксація, відповідно до ст.251 КУпАП є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, а тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом досліджено відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції.

Так, на відеозаписах зафіксовано тривалий за часом діалог працівника поліції із водієм ОСОБА_1 , в ході якого поліцейський стверджує, що у водія присутні ознаки алкогольного сп`яніння.

На відеозаписів «0000000__0221A» зафіксовано, як ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та ставить по суті вимогу про проходження такого огляду у медичному закладі. В ході всього спілкування водій неодноразово наголошує, що бажає і буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Водночас, як вбачається з відеозаписів, водій відтягує у часі вимогу поліцейського присісти у службовий автомобіль з метою забезпечення його доставки у медичний заклад. Таку поведінку ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив тим, що він очікував адвоката.

Суд звертає увагу, що особа, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, тому беззаперечним є той факт, що у випадку висловлення особою наміру проконсультуватись із адвокатом, уповноважена особа повинна сприяти такій вимозі з метою реалізації права такої особи на захист.

До такого висновку слід прийти враховуючи вимоги пункту 7 Інструкції, якою передбачено, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Отже встановлений законодавцем час для доставки водія до найближчого медичного закладу є тривалим і в даному випадку водій міг реалізувати своє право на захист та проконсультуватись із адвокатом на місці зупинки транспортного засобу, оскільки з часу виявлення ознак алкогольного сп`яніння до повідомлення поліцейського про складення протоколу про адміністративне правопорушення минуло не більше 30 хвилин.

Водночас на відеозаписах зафіксовано, що ОСОБА_1 неодноразово стверджує, що не вживав алкоголю та буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Однак поліцейський, не отримавши від водія чітку та беззаперечну відповідь про погодження пройти огляд або відмову від проходження огляду, сказав ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, після чого відійшов від водія.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що водій вимагав проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, суд вважає, що факт достовірної відмови від проходження водієм огляду на стан сп`яніння у лікувальному закладі належним чином не зафіксовано, а також не доведено у визначеному законом порядку, що призвело до порушення поліцейським вимог ст.266 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив, що поліцейський йому сказав, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, однак такий протокол у його присутності не складався, йому не було надано можливості з ним ознайомитись та викласти власні пояснення, як і не було вручено копію відповідного протоколу.

Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 (далі за текстом - Інструкція), у разі вчинення адміністративного правопорушення особами, які досягли віку, з якого настає адміністративна відповідальність, уповноважені на те посадові особи органів поліції складають протокол про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію та номер.

За змістом чинного законодавства України вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення є основоположним офіційним документом, при відсутності якого, особу не може бути притягнено до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.8 розділу ІІ Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Згідно з ч.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п.2 ч.1 розділу VII вищезазначеної Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняється примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Суд зазначає, що відеофіксація подій викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №336341 від 18.02.2023 була зупинена шляхом примусового виключення поліцейським портативного відеореєстратора до завершення оформлення відповідних адміністративних матеріалів, які містяться у судовій справі №350/307/23.

На дослідженому в судовому засіданні відеозаписі «0000000__0226A» зафіксовано як поліцейський каже ОСОБА_1 , що він іде складати адміністративні матеріали, однак відійшовши від водія приблизно на дві хвилини, поліцейський жодних адміністративних матеріалів, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення не склав, а повернувшись, повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення. Водночас поліцейський не ознайомив водія із складеним протоколом, не надав можливості викласти власні пояснення, як і не вручив йому копію такого протоколу, підтвердження чого є наявна копія протоколу серед матеріалів справи, яка направлена уповноваженим органом разом із його оригіналом.

Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що протокол у його присутності не складався, із складним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення його не було ознайомлено, йому не надали можливості надати пояснення та не вручили копію складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, з огляду на принцип презумпції невинуватості, не знаходять свого спростування.

Наявність у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про те, що ОСОБА_1 з власної волі відмовився від отримання копії протоколу, ознайомлення із протоколом та надання письмових пояснень, не можуть братись судом до уваги, оскільки відсутність зафіксованих зазначених фактів на відеозаписах, зважаючи на недотримання працівниками поліції вимог здійснення відеофіксації, ставлять під сумнів достовірність зазначених відомостей про його відмову.

Суд вважає, що без належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення і прийняти законне рішення.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з порушенням вимог чинного законодавства України, тому суд визнає протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №336341 від 18.02.2023 неналежним доказом винуватості особи, відносно якої він складений.

Також ОСОБА_1 ствердив, що після того, як поліцейський повідомив йому, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, він вимагав, щоб його відвезли у медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння, навіть за відсутності адвоката, однак поліцейський сказав, що забезпечити його доставку у лікувальний заклад неможливо, оскільки відносно нього складено протокол, хоча це не відповідало дійсності.

Такі доводи ОСОБА_1 не знаходять свого спростування, оскільки на відеозаписах такі обставини не зафіксовані через недотримання поліцейським п.2 ч.1 розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026.

Суд вважає, що фактичне складення протоколу про адміністративне правопорушення за результатами відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння або проходження огляду на стан сп`яніння, у випадку виявленого згодом наміру пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що свідчить про бажання особи довести свою невинуватість, не може бути підставою для відмови від проходження такого огляду.

Водночас, як встановлено судом вище на підставі досліджених доказів, протокол про адміністративне правопорушення не місці зупинки транспортного засобу відносно ОСОБА_1 не було складено.

Отже, вищезазначені не спростовані доводи ОСОБА_1 додатково підтверджують той факт, що відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не була зафіскована належним чином і поліцейські не дотримались вищезазначеного порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, оскільки після незгоди водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не переконавшись достовірно чи водій бажає або ж відмовляється пройти огляд на стан у закладі охорони здоров`я, не забезпечили доставку водія до найближчого закладу охорони здоров`я та не сприяли проведенню такого огляду.

При цьому, суд звертає увагу на те, що рапорт працівника поліції, який доданий до матеріалів справи про адміністративне правопорушення за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника ВП №2 (сел.Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій. Враховуючи, що дані рапорту прямо не підтверджують винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, а також не узгоджуються з іншими належними доказами в розумінні ст.251 КУпАП, суд вважає такий рапорт неналежним та недопустимим доказом винуватості останнього.

Вищезазначене, з урахуванням доводів особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, свідчить про відсутність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охороні здоров`я. Будь-яких інших належних та достатніх доказів, які б свідчили про протилежне, до матеріалів справи не додані, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості прийти до висновку про порушення водієм п.2.5 Правил дорожнього руху, яке йому поставлено у провину.

Згідно із ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції норм чинного законодавства при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні. Отже, дотримуючись вимог ч.5 ст.266 КУпАП, суд визнає проведений відносно ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння недійсним, а докази, які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення неналежними та не допустимими.

Згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст.247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні достовірні та допустимі докази про вчинення ОСОБА_1 зазначеного адміністративного правопорушення, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з недоведеністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення)

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: