ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Давній В. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу законного представника потерпілого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2023 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вдівця, пенсіонера, який має інвалідність ІІ групи, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрито у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою районного суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 140577 від 11.08.2023 року (а. с. 1), ОСОБА_3 ставилося у вину те, що останній 07.08.2023 року о 08.30 год, перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив суперечку повторно протягом року, в ході якої ображав свого неповнолітнього онука ОСОБА_1 нецензурною лайкою та погрожував виселенням, чим вчинив домашнє насильство, яке виразилося в умисному вчиненні діянь психологічного характеру, яке могло, або завдало шкоду психічному здоров`ю потерпілого, якого протягом року було піддано адміністративному стягненню, за що передбачена відповідальність, згідно ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Районний суд, ознайомившись з поясненнями сторін, дослідивши письмові матеріали, оцінивши наявні докази по справі, прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_3 не вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки поліцейським під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів того, що під час конфлікту ОСОБА_3 умисно спричинив неповнолітньому онуку ОСОБА_1 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак, завдав шкоди його психічному здоров`ю і що це спричинило наслідки, передбачені п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що вона просить скасувати оскаржувану постанову та притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржувана постанова, є такою, яка постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

ЄУНСС: 713/2561/23 Головуючий у І інстанції: Пилип'юк І. В.

Номер провадження: 33/822/615/23 Головуючий в апеляційній ін-ції: Давній В. П.

Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував вимоги ст. 251 КУпАП, в основу судового рішення поклав пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, а саме ОСОБА_3 , та не взяв до уваги, тобто відкинув пояснення ОСОБА_2 , як законного представника потерпілого, її неповнолітнього сина, та інші докази, зокрема протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 140577 від 11.08.2023 року (а. с. 1).

Стверджує, що після судового засідання 11.09.2023 р. ОСОБА_3 знову ображає нецензурною лайкою її та її дітей, погрожує виселенням, що є насильством в сім`ї.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 , неповнолітній потерпілий ОСОБА_1 , його законний представник ОСОБА_2 , представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 - адвокат Краснюк В. В., не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, при цьому, не повідомили суд про поважність причин їхньої неявки, що згідно вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 7 ст. 294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В силу вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення. Частина 2 вказаної статті передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Судовим розглядом справи встановлено, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 140577 від 11.08.2023 року (а. с. 1), що ОСОБА_3 ставилося у вину те, що останній 07.08.2023 року о 08.30 год, перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив суперечку повторно протягом року, в ході якої ображав свого неповнолітнього онука ОСОБА_1 нецензурною лайкою та погрожував виселенням, чим вчинив домашнє насильство, яке виразилося в умисному вчиненні діянь психологічного характеру, яке могло, або завдало шкоду психічному здоров`ю потерпілого, якого протягом року було піддано адміністративному стягненню, за що передбачена відповідальність, згідно ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення містить лише загальні фрази обвинувачення, а саме «висловлювався нецензурною лайкою», «вчинив домашнє насильство психологічного характеру», що не дає змоги об`єктивно встановити обставини події.

При цьому, до вказаного протоколу додана копія рапорту ДОП СП Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області ст. лейтенанта поліції Пікуз К., зі змісту якого вбачається, що було проведено перевірку по зверненню жительки АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що 07.08.2023 р. біля 08 год 30 хв. за місцем проживання, її тесть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив словесну суперечку в ході якої ображав нецензурною лайкою та погрожував виселенням їй та її дітям ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відносно громадянина ОСОБА_3 було винесено протоколи за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та винесено ТЗП. Від дачі будь-яких пояснень та підпису в протоколі та ТЗП останній відмовився (а. с. 7).

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) від 11.08.2023 року слідує, що ОСОБА_2 вказала, що її тесть ОСОБА_3 вчинив словесну суперечку з нею. Матеріальної шкоди не було заподіяно, фізичне насильство не застосовувалося (а. с. 3-4).

З письмових пояснень заявниці ОСОБА_2 , які були підтримані нею в судовому засіданні районного суду, слідує, що 07.08.2023 року о 08.30 год, після того, як її чоловік пішов на роботу, тесть вчинив словесну суперечку в ході якої ображав її та її дітей нецензурною лайкою, погрожував та виганяв з господарства (а. с. 7).

Разом із цим, апеляційний суд вважає, що обставини домашнього насильства, описані у вищезазначених доказах, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в них не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно онука, а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди його психічному здоров`ю.

При цьому, можлива нецензурна лайка в межах конфлікту, який склався між ОСОБА_3 та сім`єю ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю неповнолітнього потерпілого не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_3 дій, зазначених у диспозиції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та які б підпадали під ознаки домашнього насильства.

Також, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що у даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_3 та сім`єю його сина, в даному випадку відсутня та мав місце конфлікт.

Проте, не кожен конфлікт є психологічним насильством у розумінні норм Закону.

Так, конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

У даному випадку, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд вірно дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, позаяк, у останнього був відсутній умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 , у той час, як у цій ситуації мав місце саме конфлікт між ОСОБА_3 та його невісткою - ОСОБА_2 , у який було вмішано дітей.

При цьому, окрім викладених вище мотивів, суд також виходив ще й з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно-наслідковий зв`язок між діями, що вчинені особою та наслідками, що настали.

Так, саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст. 3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_3 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю неповнолітнього ОСОБА_1 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом», а відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України.

З фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуації викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи та дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що з викладеного в апеляційній скарзі та наданих в районному суді пояснень ОСОБА_2 , вбачається підтвердження наявності напружених стосунків і конфліктних ситуацій між останньою та ОСОБА_3 , які мали місце, як до зазначеного звернення в поліцію, так і тривають на даний час, оскільки між ОСОБА_3 та сім`єю його сина ОСОБА_6 тривають спори щодо права власності на житловий будинок, виселення та зняття з реєстрації місця проживання. Проте, наведені обставини не спростовують висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі не наведено будь-яких доводів саме на спростування висновків суду про відсутність в діях ОСОБА_3 ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за яким був складений відносно останнього протокол про адміністративне правопорушення. Жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених ОСОБА_2 про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства психологічного характеру матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги під час апеляційного розгляду підтвердження не знайшли, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

З врахуванням встановлених обставин справи під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційним судом не встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу законного представника потерпілого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2023 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрито у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду В. П. Давній