ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2656/23

Провадження № 33/4820/379/23

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Селезньової М.Д., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 адвоката Баблонюк О.В., представників служби у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради Цеми Н.С., Кондаурової Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 адвоката Баблонюк О.В. на постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Степногірськ Целіноградської області Республіка Казахстан, жителя та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , депутата Кам`янець-Подільської міської ради,

складу адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1ст.173-2 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушеннясерії ВАВ №633880 від 05.04.2023 року, ОСОБА_1 о 14.15 год. 14.03.2023 року, по АДРЕСА_1 вчинив економічне насильство відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке полягає в умисному позбавленні дитини доступу до житла та особистих речей, які знаходяться в квартирі по АДРЕСА_1 , де офіційно зареєстрована малолітня ОСОБА_2 , змінивши вхідні замки в квартирі, що могло завдати шкоди здоров`ю дитини. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Закриваючи провадження в справі, суд прийшов до висновку про відсутність доказів того, що ОСОБА_1 діяв з прямим умислом на вчинення економічного насильства щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_2 (позбавлення доступу до житла та особистих речей), на спричинення страждань, якими завдано шкоди її фізичному та психічному здоров`ю, що він умисно замінив дверні замки та чи дійсно ключ, яким відчиняла двері квартири малолітня ОСОБА_2 , був саме від цього дверного замка. Наявні в матеріалах справи протокол та пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_2 не є достатніми доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Перебування ОСОБА_1 о 14год.15 хв. 14.03.2023 року на робочому місці в Кам`янець-Подільській міській раді не узгоджується із фабулою протоколу, що він, в цей час, за місцем свого проживання, вчинив економічне насильство відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 . До протоколу про адміністративне правопорушення не додано доказів, які б вказували на те, що 14.03.2023 року ОСОБА_1 дійсно змінив замки в дверях квартири по АДРЕСА_1 , внаслідок чого малолітня потерпіла ОСОБА_2 не могла потрапити до свого житла, зокрема, акту обстеження дверей вказаної квартири, при цьому працівниками поліції не було вжито заходів на усунення перешкоди дитині у потраплянні до квартири, якщо така дійсно мала місце. На клопотання ОСОБА_3 викликати ОСОБА_1 поліцейські не відреагували.

Не погоджуючись з постановою суду, представник потерпілої малолітньої ОСОБА_2 адвокат Баблонюк О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, ухвалити нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і призначити йому стягнення в межах санкції цієї статті. Вважає оскаржувану постанову суду незаконною і такою що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки судом взяті до уваги лише пояснення ОСОБА_1 , та не надано оцінку його діям, які призвели до домашнього насилля. Також не взято до уваги пояснення потерпілої, її законного представника, представника та докази, які знаходяться у матеріалах справи. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є депутатом Кам`янець-Подільської міської ради, який використовує своє службове становище у власних інтересах, для вирішення конфлікту з колишньою дружиною, про що було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення щодо нього за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП і визнано винним постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2023 року по справі № 676/2771/23. Крім того, останній не надає доступу до квартири, яка знаходиться у спільній власності, тому неодноразово звертався в поліцію та суд, для обмеження доступу колишній дружині до даної квартири, що підтверджується відповідними протоколами про адміністративне правопорушення та рішеннями суду. На думку апелянта, такі обставини є підставою вважати, що ОСОБА_1 , у черговий раз, скориставшись своїм положенням, та брехні, уник адміністративної відповідальності, таким чином, не допустивши малолітню дитину до житла, у якому знаходяться її речі (одяг, іграшки). Представник стверджує, що суд безпідставно зробив висновок, що замки у дверях квартири АДРЕСА_2 , були замінені 23 березня 2023 року, внаслідок їх ушкодження невстановленою особою, оскільки це є лише припущенням, і доказів такого факту у справі не має. Насправді замок ОСОБА_1 замінив одразу після оголошення рішення про винесення щодо ОСОБА_3 обмежувального припису - тобто 21 лютого 2023 року, тому малолітня потерпіла і не змогла відкрити дверей саме 14 березня 2023 року. Згідно пояснень ОСОБА_1 він віддав малолітній доньці ОСОБА_4 ключ від квартири лише 06 травня 2023 року. При цьому суд не врахував те, що малолітня дитина з 14 березня по 06 травня не мала змоги потрапити у квартиру, за місцем своєї реєстрації, та взяти свої речі, тому змушена була проходити весну у зимовому одязі, не змогла скористатись своїм підручниками, книжками та іграшками, що створило дитині певні проблеми. На думку апелянта, ОСОБА_1 не міг не усвідомлювати, що дитина не зможе зайти у квартиру, та мав багато можливостей дати дитині ключ від нового замка, але свідомо цього не зробив. Судом, у оскаржуваній постанові, не вірно визначено процесуальний статус ОСОБА_3 - як свідка, а не законного представника малолітньої потерпілої, що теж є суттєвим порушенням. Також є протиправним те, що суд критично оцінив письмові пояснення ОСОБА_2 , які остання надала працівникам поліції, тобто 14.03.2023 року, що свідчить про конфлікт інтересів, оскільки відповідно до договору адвокат є представником потерпілої, а не свідка. Жодного доказу того, що ОСОБА_4 давала пояснення під диктовку свого представника не існує. Суд не вказав, які саме норми, та якого закону, та ким було порушено, під час відібрання показів у малолітньої потерпілої. Крім того,суд самостійно збирав докази поза межами судового засідання, так на стор.128 справи міститься запит судді Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Воєвідко Я.І., від 23.05.2023 року по справі № 676/2656/23, до начальника Кам`янець - Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області Шкіндюка В.І., у якому просив терміново надати суду відеозапис відібрання письмових пояснень ст. інспектором РУП Сіньковою В.І. за 28.03.2023 року у неповнолітньої ОСОБА_2 , при цьому жодна сторона не клопотала про витребування такого запису. Апелянт зазначає про інші конфлікти та судові провадження за різними позовами, які, на її думку, є підставою вважати, що ОСОБА_1 є насильником у сім`ї, чинить постійні перешкоди у користуванні спільним майном, яке не хоче поділити у судовому порядку чи вирішити мирним шляхом, що свідчить про його незаконну поведінку та свідоме порушення законів.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та їх доводи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, залишивши постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно з приписами ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дані вимоги Закону суддею першої інстанції в повному обсязі дотримані.

Судове рішення про закриття справи щодо ОСОБА_1 за ч 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно з положеннями КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Диспозиція статті 173-2 КУпАП розкриває зміст «домашнього насильства» як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких, зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 7 грудня 2017 року, з наступними змінами, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.1 вказаного Закону, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно, з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Даний висновок суду, в повному обсязі, підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, яким місцевим судом, з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, була надана правильна оцінка, в контексті положень ст. 251 КУпАП, шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наявні в матеріалах справи: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №633880 від 05 квітня 2023 року, пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_2 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_3 , в якості свідка, представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 -адвоката Баблонюк О.В., представника служби у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради-Цеми Н.С., свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , рапорт від 14.03.2023, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.03.2023, письмові пояснення від 14.03.2023 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 28.03.2023, ОСОБА_1 від 05.04.2023, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 14.03.2023, копія домової книги та інші письмові матеріали справи та докази, додані сторонами в судовому засіданні, не є достатніми доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173- 2 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, у судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не визнав та пояснив, що з 2018 року з колишньою дружиною ОСОБА_3 разом не проживають, остання, разом з донькою, проживає за іншою адресою. У зв`язку із постійними конфліктами, з ОСОБА_3 , остання створює перешкоди у спілкуванні його з дитиною, систематично повідомляє поліцію про факти вчинення ним правопорушень, щоб створити нестерпні умови для життя. По факту правопорушення повідомив, що 14 березня 2023 року дійсно донька ОСОБА_2 прийшла до квартири разом із ОСОБА_3 , однак потрапити до квартири не змогли, тому викликали поліцію, яка, 06.04.2023 склала протокол про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Вказує, що дверний замок змінив лише 23 березня 2023 року, а ключ дитині передав 06 травня 2023 року, оскільки раніше не мав змоги це зробити. Хто саме пошкодив дверний замок йому не відомо, а також не відомо, яким ключем відчиняли двері вдень інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 уточнив, що ключ доньці він віддав не 06.05( в суді першої інстанції помилково назвав травень місяць), а 06.04.2023, коли поліцейський складав щодо нього вказаний протокол і повідомив, що дитина не змогла відкрити ключем двері квартири і забрати речі.

Крім того, ОСОБА_1 ствердив, що о 14:15 год. 14.03.2023 року перебував на робочому місці в Кам`янець-Подільській міській раді Хмельницької області, за адресою Майдан Відродження, 1, а тому не вчиняв правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення. Мати малолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не зверталася до компетентних органів та суду щодо усунення їй перешкод у користуванні квартирою по АДРЕСА_1 , якій, на праві спільної сумісної власності, належить дана квартира.

У суді першої та апеляційної інстанції представник потерпілої неповнолітньої ОСОБА_2 - адвокат Баблонюк О.В. пояснила, що через тривалий конфлікт між батьками страждає саме малолітня ОСОБА_2 , тому просить суд захистити її права та притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, який вчинив економічне насильство відносно дочки, при обставинах, викладених в апеляційній скарзі, замінив дверний замок, чим позбавив дитину пройти до житла, забрати одяг і речі, а відтак дитина змушена була весною ходити в зимовому одязі, чим завдана шкода її здоров`ю.

Судом першої інстанції в якості свідка була допитана законний представник малолітньої потерпілої, її мати - ОСОБА_3 , яка пояснила, що з колишнім чоловіком ОСОБА_1 у них довготривалий конфлікт, у зв`язку з чим вона з донькою переїхала із квартири по АДРЕСА_1 в іншу, проте речі доньки-малолітньої ОСОБА_2 знаходяться саме у цій квартирі. ОСОБА_2 завжди мала доступ до квартири, мала власний ключ, яким вміє користуватись. Близько 14.15 год. 14 березня 2023 року ОСОБА_2 пішла в черговий раз до вказаної квартири, щоб взяти речі, проте, повідомила її телефоном, що не може відчинити двері, хоча із легкістю це робила раніше. Вона пішла до під`їзду будинку, де знаходилась ОСОБА_2 , щоб допомогти, проте заборонним приписом їй обмежено доступ на 70 м. до цього помешкання, тому дала вказівку дитині ще раз спробувати відчинити двері, надала свого ключа від квартири. Донька повідомила про неможливість відчинити двері, тому вона викликала поліцію. Працівники поліції разом із донькою намагались відчинити квартиру, проте їм це не вдалось. Вважає, що ОСОБА_1 замінив дверний замок та не повідомив ОСОБА_2 , щоб остання не мала доступу до житла і таким чином умисно чинить перешкоду в доступі до житла. Дійсно вхідні двері пошкодженні, хто це зробив їй не відомо, допускає, що дверний замок міг бути пошкоджений невідомою собою.

В ході апеляційного розгляду, в присутності психолога, малолітня потерпіла ОСОБА_2 , пояснила, що в березні місяці погода стала теплою, вона хотіла замінити зимовий одяг на весняний, взяти книги та іграшки, проте своїм ключем від квартири по АДРЕСА_3 , яким самостійно користувалась, не змогла відчинити двері. Мама дала свій ключ, однак він теж не підійшов. Згодом мама викликала поліцію, і вона показала правоохоронцям, що ключ до замка дверей не підходить, дуже засмутилась, плакала, оскільки їй потрібні були речі. Наступного дня в школі, о 10 годині, зустріла батька ОСОБА_1 , він їй віддав від нового замка вхідних дверей ключі, згодом виправилась та пояснила, що нові ключі було передано через два місяці.

Свідок ОСОБА_5 , в суді першої інстанції, показав, що 14 березня 2023 року на лінію «102» поступило повідомлення по факту вчинення домашнього насильства по відношенню до неповнолітньої, тому він, у складі чергової групи, виїхав на місце події. По прибуттю йому стало відомо, що неповнолітня ОСОБА_2 не може потрапити до помешкання, в якому вона зареєстрована, де знаходяться її особисті речі. Разом із дівчинкою він, та його колега піднялися в під`їзді до квартири, де було встановлено, що ключ, яким дитина намагається відчинити двері не підходить до дверного замка. Зі слів дівчинки, вона саме цим ключем завжди безперешкодно відчиняла двері та потрапляла в квартиру.

За показаннями свідка ОСОБА_6 , вона на місце події не виїжджала. Протокол нею складений за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення економічного насильства, на підставі допитаних учасників події, зокрема неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та наявних в справі матеріалів. Вважає, що протокол складено правомірно, оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтвердив, що змінив замок у вхідних дверях квартири та не надав дитині вчасно ключ. Неповнолітня ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою, не мала доступу до особистих речей, які знаходились в квартирі, тому вважає, що відносно дитини здійснено домашнє насильство- економічного характеру. Заходів для усунення перешкоди дитині в користуванні квартирою вона не вживала. Працівниками поліції не було встановлено коли саме було замінено дверний замок та чи належним ключем відчинялась квартира 14.03.2023 року малолітньою.

Представник служби у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради Цема Н.С., в суді першої та апеляційної інстанції, вказала, що ОСОБА_1 звертався до представників служби з приводу встановлення порядку участі батьків у вихованні дитини, та перевірки доцільності сплачених аліментів. Служба була залучена для проведення виключних дій, встановлення побачень спілкування дитини з батьком та матір`ю. З пояснень батька слідує, що він не заперечує проти відвідування дитиною житла, ключ від квартири доньці передав через ОСОБА_3 . З приводу факту, який відбувся у березні місяці, то відбулося спілкування з ОСОБА_1 , який повідомив, що дійсно змінив замки і хотів передати ключ, але його не взяли, дитину не виводили, повідомили, що вона хвора.

Представник служби у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради Кондаурова Н.М. підтримала вказані пояснення в суді апеляційної/ інстанції.

З досліджених апеляційним судом матеріалів справи та пояснень учасників апеляційного розгляду встановлено, що до 04.06.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, від якого мають, зокрема, малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Місце вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення-квартира АДРЕСА_2 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якій вони зареєстровані та їх малолітня донька ОСОБА_2 .

Після 22 лютого 2023 року ОСОБА_3 разом з малолітньою донькою переїхала жити в іншу квартиру.

З матеріалів справи не вбачається, що до 14.03.2023 року ОСОБА_1 чинив перешкоди малолітній ОСОБА_2 в користуванні житлом та особистими речами, не надано таких доказів законним представником, та представником малолітньої потерпілої і в суді апеляційної інстанції.

З талону повідомлення ЄО №2599(а.с.38т.1) слідує, що ОСОБА_1 звертався в Кам`янець-Подільське РУП ГУНП в Хмельницькій області, прибувши на місце АДРЕСА_1 , поліцейські встановили, що невідома особа в темноті засунула в серцевину замка заявника сторонній предмет.

Усупереч вимогам ст.256 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення, не додано доказів, які б вказували на те, що 14 березня 2023 року ОСОБА_1 дійсно, умисно, змінив замки в дверях квартири по АДРЕСА_1 , з метою перешкодити малолітній потерпілій ОСОБА_2 потрапити до свого житла та забрати речі і одяг, чим була заподіяна шкода її здоров`ю (показань свідків, фото- або відеодоказів, акту обстеження дверей вказаної квартири та ключа). При цьому, працівниками поліції не було вжито заходів на усунення перешкоди дитині у потраплянні до квартири, якщо така дійсно мала місце, вони не повідомили одразу про вказаний факт ОСОБА_1 , не викликали його на місце події, як власника житла та особу, якій інкримінується вчинення домашнього економічного насильства, не відібрали, в той же день, пояснень для з`ясування вказаних у протоколі обставин, зробили це лише 05.04.2023 року, після складання протоколу.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не надано, що досліджені судом першої докази не підтверджують, що ОСОБА_1 діяв з прямим умислом на вчинення економічного насильства щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_2 (позбавлення доступу до житла та особистих речей), на спричинення страждань, якими завдано шкоди чи було б завдано шкоди її фізичному та психічному здоров`ю, що він умисно, з цією метою, замінив дверні замки та чи дійсно ключ, яким відчиняла двері квартири малолітня ОСОБА_2 , був саме від цього дверного замка. Наявні в матеріалах справи протокол та пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_2 не є достатніми доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП. Крім того, як правильно зазначив суд, перебування ОСОБА_1 о 14год.15 хв. 14.03.2023 року на робочому місці в Кам`янець-Подільській міській раді не узгоджується із фактичними обставинами вчинення цього правопорушення, викладеними у протоколі, що він, в цей час, перебував за місцем свого проживання, та вчинив економічне насильство відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 .

При перевірці матеріалів адміністративної справи не здобуто та не надано учасниками процесу інших доказів, яки б стали підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 введено суд в оману, використано службове становище, існують факти перешкоджання у користуванні майном, а саме квартирою, за вказаною адресою малолітньої ОСОБА_2 , не знайшли свого підтвердження.

Посилання апелянта на те, що існують інші конфлікти між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , щодо перешкоджання користування майном та вчинення насильства в сім`ї, не стосується даної справи, що до цього є інші провадження, які розглядаються судами різних інстанцій, тому апеляційний суд не вправі давати їм оцінку.

Твердження представника ОСОБА_7 про те, що суд самостійно збирав докази, поза межами судового засідання, зокрема витребовував відеозапис відібрання письмових пояснень ст. інспектором РУП Сіньковою В.І. за 28.03.2023 року у малолітньої ОСОБА_2 , є безпідставними, оскільки з метою встановлення всіх дійсних обставин справи суд вправі витребувати необхідну інформацію для правильного вирішення справи.

Допит законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_3 , в якості свідка, на що є посилання в апеляційній скарзі, не позбавляє її статусу законного представника і не є порушенням процесуального закону.

Посилання апеляційної скарги про невірну оцінку судом першої інстанції фактичних обставин справи не знайшли свого підтвердження.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

Підсумовуючи вищезазначене, вина ОСОБА_1 не доведена з дотриманням критерію доведеності - поза розумним сумнівом і, відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Таким чином, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 і дотримавшись при цьому вимог ст. ст. 245, 279, 280 КУпАП, місцевий суд ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу представника малолітної потерпілої ОСОБА_2 адвоката Баблонюк О.В. залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и л а:

Постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін, а апеляційну скаргупредставника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 адвоката Баблонюк О.В. без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.