Справа № 643/448/23
Провадження № 3/643/629/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Керуючись ст. 33-35, 40-1, 130, 251-252, 279, 283-285 КУпАП

ВСТАНОВИВ

1. Обставини адміністративного правопорушення, визнані судом доведеними

03.01.2023 о 17-30 год. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , в ході якої висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

2. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення

Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує ч. 1 ст. 173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення діянь психологічного характеру (образи), внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами:

- даними пояснень потерпілої ОСОБА_2 , наданими в судовому засіданні, згідно яких додому прийшов ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та почав кричати, що він її вб`є, бити меблі, нецензурно висловлювався на її адресу. Вона при цьому не ображала та не провокувала ОСОБА_1 . У зв`язку із поведінкою ОСОБА_1 вона викликала працівників поліції;

- даними заяви ОСОБА_2 від 03.01.2023 та письмових пояснень ОСОБА_2 від 03.01.2023, згідно яких 03.01.2023 о 17-30 год. ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочав конфлікт, виловлювався нецензурною лайкою, виганяв її з кімнати, штовхав, у зв`язку з чим вона перелякалась за своє життя та викликала поліцію;

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 347863 від 05.01.2023, згідно якого ОСОБА_1 вчинив правопорушення за вказаних вище обставин, який підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень щодо його змісту;

- даними письмових пояснень ОСОБА_1 від 05.01.2023, згідно яких останній 03.01.2023 приблизно о 17-30 год. в ході конфлікту, який виник з колишньою дружиною, висловлювався нецензурною лайкою, на зауваження не реагував, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру;

- даними рапорту співробітника поліції від 03.01.2023, згідно якого від служби 102 надійшло повідомлення, що 03.01.2023 о 17:49 год. за вказаною вище адресою колишній чоловік прийшов у стані алкогольного сп`яніння, влаштував скандал, розбив вікно, заявник ОСОБА_2 .

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні вказаного вище правопорушення.

Ураховуючи, що згідно пояснень потерпілої внаслідок дій ОСОБА_1 вона відчула побоювання за своє життя, суд вважає доведеним, що внаслідок правопорушення була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Доводи потерпілої відносно того, що ОСОБА_1 під час конфлікту виганяв її з квартири та штовхав, суд не приймає до уваги, оскільки розглядає справу виключно в межах доказування обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не пред`являлось обвинувачення у вчиненні вищевказаних дій (у автономному значенні терміну «обвинувачення», оскільки ЄСПЛ неодноразово вказував на кримінально-правовий характер адміністративних правопорушень).

4. Мотиви неврахування аргументів захисника

4.1. Доводи захисника

Протокол про адміністративне правопорушення, який надісланий до суду та розглядається в даній справі, відрізняється від копії протоколу, яка видана ОСОБА_1 , а саме. В протоколі про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду, зазначено, що ОСОБА_1 притягається до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В копії протоколу, яка видана ОСОБА_1 , не зазначена частина ст. 173-2 КУпАП, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведене, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП та п.п. 7, 8. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (далі Інструкція), що матиме наслідком недопустимість цього доказу.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 16.02.2021 по справі № 263/10894/2020, в ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство.

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ, оскільки санкція вказаної статті передбачає стягнення у виді адміністративного арешту на строк до 10 діб, тобто позбавлення волі.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону під час отримання доказу автоматично спричиняє визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи (постанови від 01.12.2020 у справі № 318/292/18, від 01.11.2022 у справі № 344/2995/15-к).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17 дійшла висновку, що у випадку призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

У постанові Верховного Суду від 04.10.2022 у справі № 295/3910/18 зазначено, що не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів.

У постанові від 01.11.2022 у справі № 344/2995/15-к Верховний Суд, оцінюючи доводи сторони захисту відносно того, що з окремими доказами сторона захисту була ознайомлена лише на початку судового провадження, тобто в суді, висловив наступні висновки щодо застосування норм права. Коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона, крім іншого, має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення, і скористалася можливостями, наданими їй іншою стороною та/або судом. Права сторони буде порушено не стільки у випадку, якщо доказів не буде або буде не в повному обсязі відкрито на стадії завершення досудового розслідування, скільки тоді, коли суд, обізнаний із порушенням права сторони на своєчасне ознайомлення з матеріалами іншої сторони, не вжив належних заходів для виправлення ситуації. Сторона захисту повинна обґрунтувати, що в неї не було достатнього часу і можливості під час судового розгляду детально ознайомитися із цими доказами і врахувати їх при опрацюванні стратегії і тактики захисту.

Позиція суду

Захисником надано суду копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 347863 від 05.01.2023, в якому не зазначена частина ст. 173-2 КУпАП, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_1 .

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 347863 від 05.01.2023, який надійшов до суду, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вирішуючи питання відносно того, чи можуть вказані розбіжності між протоколом про адміністративне правопорушення та його копією мати наслідком недопустимість зазначеного протоколу, суд керується таким.

Виходячи з положень ст. 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів у справі.

Положеннями КУпАП не встановлено правил оцінки доказів у справах про адміністративні правопорушення, критеріїв їх належності, допустимості тощо.

Виходячи з висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, у таких випадках допустимим є застосування аналогії кримінального процесуального законодавства.

При цьому суд враховує, що стандарт доказування у кримінальних справах є найвищим, тобто таким, що передбачає максимальні вимоги до належності та допустимості доказів.

Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе під час вирішення даної справи враховувати загальні підходи до оцінки допустимості доказів, сформовані Верховним Судом під час розгляду кримінальних проваджень.

Як вбачається з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, не будь-яке формальне недотримання вимог закону під час отримання доказу автоматично спричиняє визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення законодавства істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час судового провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Права сторони буде порушено не стільки у випадку, якщо доказів не буде або буде не в повному обсязі відкрито до початку судового провадження, скільки тоді, коли суд, обізнаний із порушенням права сторони на своєчасне ознайомлення з матеріалами іншої сторони, не вжив належних заходів для виправлення ситуації. Сторона захисту повинна обґрунтувати, що в неї не було достатнього часу і можливості під час судового розгляду детально ознайомитися з доказами і врахувати їх при опрацюванні стратегії і тактики захисту.

Повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що з матеріалами справи захисник у повному обсязі ознайомився 31.01.2023. В подальшому, 06.02.2023, захисник подав клопотання про закриття провадження у справі, в якому висловив вказані вище доводи. Справу по суті розглянуто 07.03.2023.

Таким чином, з 31.01.2023 захиснику було достовірно відомо, за якою частиною статті 173-КУпАП ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності в даній справі.

Відповідно, з 31.01.2023 по 07.03.2023 захисник мав достатньо часу для підготовки стратегії і тактики захисту ОСОБА_1 у даній справі, достовірно при цьому розуміючи, що він притягається до відповідальності саме за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Захисником не обґрунтовано, яким чином формальна відсутність в копії протоколу про адміністративне правопорушення інформації щодо конкретної частини ст. 173-2 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягається до відповідальності, призвела до порушення права останнього на справедливий судовий розгляд та перешкоджала забезпеченню і реалізації його прав і свобод під час вказаного розгляду.

Крім того, суд враховує, що ст. 173-2 КУпАП складається з двох частин, при цьому другою частиною передбачено відповідальність за ті ж самі правопорушення, які передбачені частиною першою вказаної статті, з єдиною відмінністю частиною другою передбачено кваліфікуючу ознаку правопорушення у виді повторності.

Суд звертає увагу, що в графі «склад адміністративного правопорушення» протоколу про адміністративне правопорушення, не зазначено про повторність вчинення ОСОБА_1 відповідних дій.

Таким чином, формальна відсутність в копії протоколу про адміністративне правопорушення, яка була вручена ОСОБА_1 , інформації щодо конкретної частини ст. 173-2 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, не позбавила сторону захисту можливості ознайомитись із суттю адміністративного правопорушення, з приводу якого складений протокол, та в подальшому в суді захищатись від притягнення до адміністративної відповідальності за конкретно визначеною нормою закону, а саме за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, маючи при цьому достатньо часу та можливостей для опрацювання стратегії і тактики захисту від обвинувачення саме за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Ураховуючи наведене, посилання захисника на відсутність в копії протоколу про адміністративне правопорушення інформації щодо конкретної частини ст. 173-2 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, суд не може визнати підставою для визнання недопустимим доказом протоколу про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду та в якому зазначено конкретну частину ст. 173-2 КУпАП, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_1 .

4.2. Доводи захисника

В копії протоколу про адміністративне правопорушення, який був виданий ОСОБА_1 , у графі «свідки» відсутні будь-які відомості. Натомість у протоколі про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду, у вказаній графі міститься додатково вклеєний папірець російською мовою «інформація не виявлена».

Ураховуючи наведене, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП та п.п. 7, 8. Інструкції, що матиме наслідком недопустимість цього доказу.

Позиція суду

Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду, в місці для зазначення свідків правопорушення вклеєний відрізок паперу з написом «інформація не виявлена». Будь-яких інших даних, зокрема посади та імені особи, яка виконала вказаний напис, її підпису, даних щодо того, з приводу яких обставин інформація не виявлена, вказаний відрізок паперу не містить.

Співробітник поліції Діденко М.І., який за клопотанням захисника був викликаний до суду та допитаний у судовому засіданні в якості свідка, зазначив, що не може пояснити, чому у протокол вклеєна довідка «інформація не виявлена».

Суд під час розгляду даної справи не приймає до уваги інформацію, зафіксовану на вказаному відрізку паперу, оскільки позбавлений можливості встановити точний зміст зазначеної інформації, її достовірність та значення для повного і всебічного з`ясування обставин даної справи.

Захисником не обґрунтовано, яким чином наявність в протоколі про адміністративне правопорушення вказаного відрізку паперу з написом «інформація не виявлена» призвела до порушення права ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд та перешкоджала забезпеченню і реалізації його прав і свобод під час вказаного розгляду.

Ураховуючи наведене, наявність в протоколі про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду, приклеєного відрізку паперу з вказаним вище написом, суд не може визнати підставою для визнання протоколу недопустимим доказом у справі.

4.3. Доводи захисника

Відповідно до п. 9 Інструкції, у графі протоколу «чи притягався до адміністративної відповідальності» зазначається інформація щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності впродовж року (за наявності).

Натомість відповідна графа протоколу містить формулювання «зі слів ні». Залишається незрозумілим, з чиїх слів та чи можна вважати такий вислів формально визначеним для кваліфікації адміністративного правопорушення.

Для правильного заповнення протоколу особа, уповноважена на його складання, повинна була сформувати відносно ОСОБА_1 довідку про притягнення до адміністративної відповідальності, яка на практиці формується за допомогою програмно-апаратного комплексу «Армор», та приєднати її до матеріалів справи. І лише після цього заповнювати відповідну графу.

Як наслідок, особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не змогла здійснити правильну кваліфікацію можливого правопорушення.

Відтак протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог п. 9 Інструкції, у зв`язку з чим він є недопустимим доказом.

Позиція суду

Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду, в графі «чи притягався (лася) до адміністративної відповідальності» міститься запис «зі слів ні».

Суд розглядає справу про адміністративне правопорушення в межах фактичних обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

В графі «склад адміністративного правопорушення» не зазначено про повторність вчинення ОСОБА_1 відповідного правопорушення.

Дії ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто без кваліфікуючої ознаки повторності.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 раніше притягався до адміністративної відповідальності, матеріали справи не містять.

За таких обставин суд під час розгляду даної справи виходить з презумпції, що ОСОБА_1 є особою, яка раніше не притягалась до адміністративної відповідальності, оскільки доказів протилежного суду не надано.

Захисником не обґрунтовано, яким чином ненадання суду довідки про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, призвело до порушення права останнього на справедливий судовий розгляд, перешкоджало забезпеченню і реалізації його прав і свобод під час вказаного розгляду та мало наслідком неправильну кваліфікацію його дій.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані аргументи захисника.

4.4. Доводи захисника

ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного вище правопорушення не визнає. Письмові пояснення ОСОБА_1 були написані від його імені працівником поліції Діденком М.І., який схилив ОСОБА_1 до надання таких пояснень, у зв`язку з чим вказані пояснення надані під впливом. Ураховуючи наведене, у ОСОБА_1 не було достатньої можливості реалізувати право не свідчити проти себе та свободу від самовикриття.

Позиція суду

У письмових поясненнях від 05.01.2023 ОСОБА_1 зазначив на вчиненні ним вказаного вище правопорушення.

З пояснень співробітника поліції ОСОБА_3 , який за клопотанням захисника був викликаний до суду та допитаний у судовому засіданні в якості свідка, тобто з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, вбачається, що письмові пояснення оформлені ОСОБА_3 , а фраза під ними «з моїх слів записано вірно, мною прочитано» та відповідні підписи виконані особисто ОСОБА_1 . Свідок також пояснив, що зазначені пояснення ОСОБА_1 надав добровільно, без будь-якого фізичного або психологічного тиску.

Захисник Зохана В.А. на уточнююче запитання суду, чи заперечує він, що вказана фраза та підпис під поясненнями виконані особисто ОСОБА_1 , зазначив, що не заперечує вказану обставину.

Також захисник Зохана В.А. на уточнююче запитання суду, чи надавались вказані пояснення під тиском працівників поліції та чи зверталась сторона захисту, в разі наявності такого тиску, із відповідними заявами та скаргами до органів Державного бюро розслідувань, пояснив, що вказані пояснення надавались не під тиском, а під впливом працівників поліції. Також захисник зазначив, що сторона захисту не зверталась до ДБР з будь-якими заявами щодо неправомірних дій працівників поліції під час надання ОСОБА_1 вказаних вище пояснень.

Оцінюючи у сукупності пояснення свідка ОСОБА_3 та позицію ОСОБА_1 і його захисника, які не заперечували факт підписання ОСОБА_1 письмових пояснень та не звертались із будь-якими скаргами на дії ОСОБА_3 , суд приходить до висновку щодо відсутності підстав ставити під сумнів достовірність письмових пояснень ОСОБА_1 та добровільність їх надання.

При цьому суд звертає увагу, що у вказаних поясненнях ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений із ст. 63 Конституції, якою передбачено, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє доводи захисника відносно того, що у ОСОБА_1 не було достатньої можливості реалізувати право не свідчити проти себе та свободу від самовикриття.

Також суд звертає увагу, що виходячи з положень ч. 1 ст. 251 КУпАП, пояснення захисника не є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, на відміну від пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пояснення захисника, виходячи з положень КУпАП, суд оцінює в якості правової позиції у справі, а не в якості доказу, яким можуть бути підтверджені обставини, що відносяться до предмету доказування в даній справі.

ОСОБА_1 не скористався правом надати суду свої пояснення щодо обставин, які підлягають доказуванню в даній справі, та спростувати в такий спосіб пояснення, які ним надавались працівникам поліції 05.01.2023.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє доводи захисника щодо недопустимості такого доказу, як письмові пояснення ОСОБА_1 від 05.01.2023.

4.5. Доводи захисника

Між Зохан В.А. та ОСОБА_2 існує тривалий конфлікт, наслідком якого є 8 судових процесів між ними. Ураховуючи наведене, сторона захисту критично ставиться до пояснень потерпілої.

Позиція суду

Оцінюючи в сукупності письмові пояснення ОСОБА_2 , яка надавались працівникам поліції, та її пояснення, надані суду, суд констатує стабільність та послідовність пояснень потерпілої щодо обставин вчинення відносно неї домашнього насильства з боку ОСОБА_1 .

Крім того, вказані пояснення ОСОБА_2 узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 05.01.2023 та іншим зібраними у справі доказами.

Ураховуючи наведене та оцінюючи пояснення потерпілої у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав визнавати вказані пояснення недопустимим доказом у справі.

4.6. Висновки

Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи захисника ОСОБА_1 адвоката Гур`єва А.А. щодо недопустимості таких доказів, як протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_1 і пояснення потерпілої, та відсутності будь-яких доказів, які могли б належно та допустимо доводи вчинення ОСОБА_1 вказаного вище правопорушення.

Відповідно, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, клопотання про що було заявлено захисником.

5. Накладення стягнення

Керуючись ст. 33-35 КУпАП, суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, ступінь його вини, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Пояснення потерпілої, надані суду, а також її письмові пояснення відносно того, що ОСОБА_1 під час вказаних вище подій перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд не може визнати належними та допустимими доказами, якими може бути підтверджена вказана обставина. Будь-яких належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, зокрема результатів відповідних медичних досліджень або досліджень з використанням спеціальних технічних засобів, суду не надано. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати встановленою таку обставину, що обтяжує відповідальність, як вчинення правопорушення в стані сп`яніння.

Оцінюючи наданий потерпілою вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 20.11.2017, згідно якого ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні відносно ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з чим йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн., суд керується таким. Як вбачається з відмітки на вказаному вироці, він не набрав законної сили. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати вказаний вирок належним та допустимим доказом на підтвердження наявності такої обставини, що обтяжує відповідальність, як вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення.

Надані потерпілою витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.01.2023 та від 03.02.2023, згідно яких до вказаного реєстру внесені відомості про вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , також не можуть бути визнані належними та допустимими доказами наявності такої обставини, що обтяжує відповідальність, як вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, оскільки доказами на підтвердження вказаної обставини може бути виключно вирок суду, який набрав законної сили. Крім того, суд звертає увагу, що у вказаних витягах не зазначено особу, яка вчинила відповідні правопорушення, та дату їх вчинення.

За таких обставин у суду відсутні підстави констатувати наявність обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 536,80 грн., які підлягають стягненню з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. 33-35, 40-1, 130, 251-252, 279, 283-285 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн. (триста сорок гривень) (Рахунок: UA0020649, отримувач: ГУК Харків. обл./ МТГ Харків/21081100, код отримувача (ЄДРПОУ): 37874947 банк отримувача Казначейство України (ЕАП), призначення платежу: «штраф по справі про адміністративне правопорушення»).

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 грн. (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов