Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1470/19 Головуючий у 1-й інст. Новицький Є. А.
Категорія ч.1 ст. 130, ч.4 ст. 121 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2019 року щодо нього за ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП з урахуванням вимог ст.36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень, у прибуток держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 384(триста вісімдесят чотири)грн. 20коп.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 29.07.2019 о 19.21 в м. Баранівка по вул. Звягельській керував автомобілем ЗІЛ 13076 ЛПГ з державними номерними знаками НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків за допомогою алкотестера «Драгер» та в найближчому медичному закладі від проходження відмовився.

Крім того ОСОБА_1 29.07.2019 о 19 год. 25 хв. в м. Баранівка по вул. Звягельській керував автомобілем ЗІЛ 13076 СПГ з державними номерними знаками НОМЕР_1 , що підлягає обов`язковому страхуванню технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

На прийняте судом рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Баранівського районного суду від 17 вересня 2019 року, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень відповідно до вимог ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП.

Посилається на те, що в матеріалах адміністративної справи відсутні достатні та беззаперечні, поза всякого сумніву, докази вчинення ним адміністративних правопорушень передбачених ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП.

Категорично заперечує проти вчинення ним будь - якого порушення правил дорожнього руху і вчинення будь - якого адміністративного правопорушення, та вважає, що постанова суду винесена з порушенням вимог ст.ст.268, 280 КУпАП.

Зазначає, що суд розглянув справу у його відсутність, чим грубо порушив право на захист та право надати суду відповідні пояснення щодо обставин викладених в протоколі, а посилання суду на те, що він належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином є безпідставними, оскільки ніхто не повідомляв про дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги як докази його вини у вчинені адміністративних правопорушень протокол, відеоматеріали, рапорти працівників поліції та покази свідків. Однак із відеоматеріалів вбачається що він за кермом не перебував і автомобілем не керував, За кермом автомобіля Зіл був товариш який зайшов в будинок до свого знайомого. Про це він повідомляв працівників поліції, але його ніхто не хотів слухати. Більше того про документи щодо проходження технічного контролю його ніхто не питав. Повідомляв поліцію, що автомобіль Зіл належить не йому. Про те, що був складений протокол за ст.130 та 121 КУпАП йому нічого не відомо. Відмовився від проходження освідування, оскільки не вважав себе особою яка може бути піддана приниженню освідуванням на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він не водій і не причетний до руху автомобіля.

В даному випадку, і це чітко підтверджено відеозаписом боді камери, автомобіль до якого підійшли працівники поліції стояв на узбіччі, а водій автомобіля перебував в будинку поруч, а відтак пропозиція з боку працівників поліції щодо проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння була протиправна і явно незаконна.

Послався на те, що незважаючи на вимоги матеріальних та процесуальних норм права, які вказують на порядок та умови складення адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП, в складених протоколах, зазначено, що нібито водій ОСОБА_1 в м. Баранівка по вул. Звягільського керував т.з. Зіл 130 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а також автомобіль не пройшов технічного контролю, однак відеоматеріали свідчать зовсім про інше.

Більше того, складений протокол взагалі не відповідає протоколу який затверджений зазначеною інструкцією, а тому, оскільки форма та зміст протоколу не відповідає протоколу який затверджений інструкцією, такий протокол не може бути допустимим доказом та мати юридичну силу.

Окрім цього суд не звернув уваги на те, що обставини які відображені в протоколі не відповідають дійсним обставинам справи, які відображені на відеозйомці.

Разом з тим просить поновити строк на оскарження постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2019 року. Зазначає, що строк на оскарження пропущений ним з поважних причин, оскільки на розгляді справи був відсутній, а оскаржувану постанову отримав в канцелярії суду на його звернення 25 квітня 2022 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з викладених в ній мотивів, просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, підтверджуються матеріалами справи. Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2019 року.

Що стосується апеляційних доводів щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, то слід зазначити, що вони частково знайшли своє підтвердження, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, виходячи з наступного

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак зазначених вимог закону суд першої інстанції у повному обсязі не дотримався при розгляді даної справи, прийшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення та необхідності визнання його винним у вчиненні правопорушення за ч.1ст.130 КУпАП з накладанням відповідного стягнення.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , рапорт, відеоматеріалами.

Однак вказані докази поза розумним сумнівом не доводить наявність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за обставин, зазначених в протоколі, виходячи з наступного.

Постанова суду першої інстанції в порушення вимог ст.283 КУпАП не містить обставин правопорушення, встановлених безпосередньо судом, а лише містить посилання на обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, встановлені працівниками поліції при його фіксуванні.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Так відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому відповідно до положень ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

При цьому згідно ч.5 даної норми огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Зазначені вище положення кореспондуються з положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (надалі Інструкція) та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (надалі Порядок).

При цьому зазначеними положеннями нормативних актів передбачено обов`язок проходження огляду на стан сп`яніння саме водіїв транспортних засобів, тобто тих осіб, які на час зупинення керували транспортними засобами, а також тих, щодо яких наявні докази такого керування безпосередньо перед пред`явленням працівниками поліції вимоги про проходження такого огляду. Тобто факт керування особою транспортним засобом підлягає доказуванню як обставина, яка свідчить про наявність складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість апеляційний суд вважає, що підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем на час повідомлення йому працівниками поліції про керування ним автомобіля з ознаками алкогольного сп`яніння в матеріалах справи відсутнє.

Дослідивши безпосередньо матеріали справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №040247, рапорт працівника поліції, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №463997 від 29.07.2019, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та наявний в справі відеозапис, апеляційний суд приходить до висновку, що керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а відтак і його вина у вчиненні даного правопорушення, не доведені у відповідності до положень ч.2 ст.251 КУпАП належними, допустимими та достатніми доказами, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до відеозапису з місця події, наявного в матеріалах справи, та який міг би усунути відповідні сумніви щодо керування ОСОБА_1 автомобіля, відсутні беззаперечні відомості про керування автомобілем саме ОСОБА_1 , його зупинення працівниками поліції, та він засвідчує лише заперечення ОСОБА_1 щодо керування ним автомобілем, його зупинку працівниками поліції, проте аж ніяк не підтверджує таке керування.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що не може бути беззаперечним доказом керування ОСОБА_1 автомобілем і постанова серії ДПО18 №463997 від 29.07.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, що міститься в матеріалах справи, оскільки вона не узгоджується з даними, наявними в інших доказах, про які зазначено вище в даній постанові апеляційного суду. Крім того в даній постанові відсутні будь-які дані про її складання в присутності ОСОБА_1 та обізнаності останнього про її існування. Сам ОСОБА_1 категорично заперечує таку обізнаність, а відеозапис, долучений до матеріалів справи, не містить ніяких відомостей щодо складання будь-яких документів, в тому числі і даної постанови.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст.ст.7, 251 ч.2 КУпАП обставини вчинення правопорушення та наявність в діях особи складу такого правопорушення повинен доводити орган, який складає протокол, а не особою повинна доводи відсутність такого складу в її діях.

До того ж, само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту"

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини викладені в протоколі не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протокол не відповідає вимозі його достатності, що є підставою для закриття провадження.

Аналізуючи в сукупності ці матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність даних щодо підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а відтак і беззаперечних доказів про можливе вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

На зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув та, не перевіривши належно ці докази, в тому числі і письмові пояснення свідків безпосередньо в ході судового розгляду, прийшов до хибного висновку про доведеність наданими до протоколу доказами складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .

В зв`язку з недоведеністю факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом апеляційний суд вважає недоведеним також в його діях і складу правопорушення за ч.4 ст. 121 КУпАП, тому підлягає також скасуванню постанова суду в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Разом з тим апеляційний суд визнає безпідставними доводи апелянта, що судом першої інстанції порушено його права як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, в тому числі і право приймати участь в розгляді справи, тощо .

Як вбачається з матеріалів справи, вона перебувала у провадженні суду першої інстанції з 31 липня 2019 року. Суд неодноразово направляв повідомлення про час, дату та місце розгляду на наявну в матеріалах справи адресу ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 . Однак повідомлення поверталися до суду першої інстанції, як невручені в зв`язку з чим розгляд справи неодноразово відкладав. Крім того судом першої інстанції отримано відповідь на запит від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відповідно до якої реєстрацією місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Тобто судом першої інстанції вжито всі можливі заходи щодо з`ясування адреси ОСОБА_1 для повідомлення його про час, дату та місце розгляду адміністративної справи.

Як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду, за вказаною адресою проживають його батьки, а він проживає за іншою. Однак чому батьки не отримували поштову кореспонденцію на його ім`я, не дивлячись на його реєстрацію по вказаній адресі, він пояснити не зміг. Іншої адреси фактичного місця ОСОБА_1 та його батьки суду не повідомляли.

Разом з тим матеріали провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 не обізнаний про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, не входить до переліку адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.268 КУпАП, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 задля недопущення порушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, приймаючи участь під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 , скористався усіма правами, передбаченими ст.268 КУпАП, які у зв`язку з апеляційним переглядом справи в повному обсязі, було фактично поновлено.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо недоведеності складу правопорушень в діях ОСОБА_1 знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю у відповідності до положень п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Баранівського районного суду Житомирської області 17 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: