ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6596/22 Головуючий в 1 інст. Дмитрюк О.В.
Провадження № 33/807/95/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. 185, ст. 173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вельможко О.О., потерпілого ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, тимчасово не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ст. 185 КУпАП.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено остаточне стягнення у межах санкції статті, якою передбачено більш серйозне порушення, у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, 25.11.2022 р. о 13 год. 30 хв. ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство, а саме виражалася нецензурною лайкою в бік свого свекра ОСОБА_2 , 1946 р.н., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 25.11.2022 р. о 15 год. 53 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила злісну непокору законним вимогам поліцейського припинити правопорушення, а саме: нецензурно висловлювалась в бік працівників поліції та ОСОБА_2 , 1946 р.н., який мешкає по АДРЕСА_1 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги наданні докази її звернень до поліції з приводу постійних сварок, які провокують потерпілий та його співмешканка.

Докази винуватості фактично ґрунтуються лише на показах потерпілого, які не збігаються з даними протоколу та показах свідків.

Вказує, що лише сам факт сварки не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП. Матеріали справи не містять наслідків у вигляді психологічного насильства.

Щодо епізоду за ст. 185 КУпАП апелянт вказує, що нецензурне висловлювання не може становити складу інкримінованого порушення.

За вказаним епізодом матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів винуватості.

Просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити.

Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, апелянт ОСОБА_1 до судового засідання апеляційного суду не з`явилась, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. ЇЇ захисник адвокат Вельможко О.О. не заперечував проти розгляду провадження за її відсутністю.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Вельможко О.О., який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, потерпілого ОСОБА_2 , якій заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду приходить до висновку, що постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають до з`ясування питання чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з нормами КУпАП всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалив постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2, ст.185 КУпАП є обґрунтованими, що підтверджується дослідженими доказами та ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжи, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, домашнє насильство, зокрема, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Відповідно до Стамбульської Конвенції домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №393056 (а.с.2) від 25.11.2022 року, гр. ОСОБА_1 звинувачено в тому, що вона 25.11.2022 р. о 13 год. 30 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство, а саме виражалася нецензурною лайкою в бік свого свекра ОСОБА_2 , 1946 р.н., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вказане обвинувачення підтверджується сукупністю досліджених доказів, зокрема рапортом працівника поліції від 25.11.2022 р. (т. 2, а.с. 7), яким встановлено, що заявник ОСОБА_2 повідомив, що сусідка почала кидатися на нього; протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.11.2022 р. (т. 2, а.с. 8), відповідно якого потерпілий ОСОБА_2 заявив, що 25.11.2022 р. приблизно о 13 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , його невістка ОСОБА_1 вчинила сварку, під час якої висловлювалася на нього нецензурною лайкою; письмовими поясненнями ОСОБА_2 (т. 2, а.с.9), в яких він пояснив, що ОСОБА_1 , перебуваючи в стані сп`яніння, вчинила сварку. У ході сварки почала нецензурно висловлюватися в бік потерпілого, погрожувала розправою; письмовими поясненнями ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 10), в яких він пояснив, що його мати ОСОБА_1 , перебуваючи в стані сп`яніння, вчинила сварку з дідусем ОСОБА_2 та погрожувала фізичною розправою; медичним висновком від 25.11.2022 р. (т. 2, а.с. 11), відповідно якого ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (т.2, а.с.12-14), якою зафіксовано високий рівень повторення насильства та побоювання потерпілого за своє життя і здоров`я.

Аналогічні обставини потерпілий ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_4 повідомили, будучи допитані безпосередньо в суді першої інстанції.

Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що вина ОСОБА_1 ґрунтується лише на показах потерпілого є безпідставним, оскільки аналіз вищенаведених матеріалів свідчить, що під час події був допитаний також свідок ОСОБА_4 , який є сином ОСОБА_1 та який пояснив, що ОСОБА_1 , перебуваючи в стані сп`яніння, вчинила сварку з потерпілим.

Також апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про те, що матеріали справи не містять відомостей про вчинення психологічного насильства та сам факт сварки не підпадає під об`єктивну сторону інкримінованого порушення.

Відповідно до аналізу пояснень потерпілого, свідка в справі, враховуючи похилий вік потерпілого, апеляційний суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 , перебуваючи в стані сп`яніння (за показаннями потерпілого та свідка), висловлювала словесні образи, погрози, залякувала, тобто намагалася утвердитися над іншою особою, яка відноситься до вразливої групи населення. Вказані діяння ОСОБА_1 підпадають під визначення п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та положень Стамбульської Конвенції, що в свою чергу утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в цій частині постанові і були підставами для її скасування та ухвалення нового судового рішення апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Також апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, виходячи з наступного.

Як встановлено в абзаці другому пункту 7 Постанови Пленуму ВСУ № 8 від 26.06.92 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Об`єктивна сторону правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії (т.1, а.с.1), гр. ОСОБА_1 звинувачено в тому, що вона 25.11.2022 р. о 15 год. 53 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила злісну непокору законним вимогам поліцейського припинити правопорушення, а саме: нецензурно висловлювалась в бік працівників поліції та ОСОБА_2 , 1946 р.н., який мешкає по АДРЕСА_1 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Вказане обвинувачення доводиться наступними доказами, зокрема: рапортами працівників поліції від 25.11.2022 р. (т. 1, а.с. 3-4), якими указано, що ОСОБА_1 під час події поводила себе агресивно, висловлювалася на адресу потерпілого нецензурними словами. На вимогу працівника поліції припинити порушення, гр. ОСОБА_1 почала розмахувати рухами, висловлювати образи. Свої неправомірні дії ОСОБА_1 не припинила, а навпаки ігноруючи вимоги працівника поліції, почала штовхати та хапати за формений одяг. До ОСОБА_1 були застосовані кайданки для припинення противної діяльності та в подальшому доставлено до ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області; письмовими поясненнями ОСОБА_4 (т.1, а.с.5), в яких він вказав, що його матір ОСОБА_1 під час події виражала образи в бік працівників поліції, на зауваження не реагувала, хапала працівників поліції за формений одяг; письмовими поясненнями ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 6), в яких він вказав, що ОСОБА_1 під час події, відносно працівників поліції вела себе агресивно, на зауваження не реагувала; висновком закладу охорони здоров`я (т.1, а.с.7), яким встановлено, що ОСОБА_1 від огляду на визначення стану сп`яніння відмовилась; протоколом затримання серії АЗ №000644 (т.1, а.с.8), відповідно якого ОСОБА_1 було затримано для припинення адміністративного правопорушення та складання адміністративного матеріалу.

Аналізуючи наведені докази, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП є доведеною, оскільки вона під час події не реагувала на зауваження, своєю поведінкою виразила відмову від виконання наполегливих, неодноразових законних вимог працівників поліції припинити правопорушення відносно потерпілого.

Доводи апелянта про те, що нецензурна лайка не може становити складу правопорушення за ст. 185 КУпАП є безпідставним, оскільки відповідно до досліджених доказів, показів свідків, потерпілого, ОСОБА_1 не лише нецензурно виражалась, а не реагувала на зауваження працівників поліції, хапала їх за формених одяг, намагалася вчинити відносно поліцейських фізичні заходи, що в свою чергу свідчить про наявність в її діях інкримінованого їй правопорушення.

З огляду на викладене всі наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі та закриття провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП апеляційний суд не вбачає, постанова суду є законною та обґрунтованою.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/6596/22