ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2023 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресом: АДРЕСА_2 , - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, - закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 22.10.2022 року о 19:10 год. перебуваючи за адресом: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що полягало у висловлюванні на адресу останньої нецензурною лайкою, застосуванням фізичної сили та смиканням за волосся, чим порушив Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

На вказану постанову суду, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно

ЄУНСС №724/2397/22 Головуючий у І інстанції: Ковальчук Т.М.

Провадження №33/822/176/23 Суддя-доповідач: Станковська Г.А.

Категорія ч.1 ст. 173-2 КУпАП

з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що між потерпілою ОСОБА_2 та ним був взаємний конфлікт, їх дії були протилежно направлені та не містили ознак фізичного чи психологічного насилля, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки підставою його складення було звернення однієї зі сторін конфлікту, а саме - ОСОБА_2 , яка згідно показів свідка і була ініціатором конфлікту.

Покази єдиного свідка - ОСОБА_3 , який був очевидцем конфлікту, спростовують відомості, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу на те, що сама по собі обопільна сварка в сім`ї, взаємні нецензурні висловлювання чи образи не становлять собою домашнє насильство, а тому в його діях немає складу психологічного насилля, яке передбачене диспозицію ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Жодних дій, окрім смикання за волосся, які б можна було вважати фізичним насиллям він не вчиняв, навпаки намагався уникнути конфлікту та фізичного контакту з матір`ю, що підтверджується письмовими показами.

Проте, все вищевказане залишилось по за увагою районного суду, який прийшов до поспішного висновку, визнавши його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У зв`язку з чим, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою закрити провадження щодо нього, за відсутності в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Громадянин ОСОБА_1 та в його інтересах захисник Ватаманюк В.В. були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Проте, 13 березня 2023 року надіслали на адресу апеляційного суду клопотання про перегляд оскаржуваної постанови районного суду без їх участі, а подану апеляційну скаргу просили задовольнити.

За таких обставин, відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Частиною 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги та не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП України, передбачає відповідальність, зокрема, за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Пунктом 3 ч.1 Розділу І ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 Розділу І ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

З гідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №819257 від 22 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він 22 жовтня 2022 року о 19 год. 20 хв. перебуваючи за адресом: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні нецензурної лайки на її адрес, в ході чого застосував фізичну силу та смикав за волосся, внаслідок чого могло бути завдано шкоди психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КпАП України.

Згідно ст. 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу статті 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання, на які повинні міститися в самому протоколі.

До вказаного протоколу додано пояснення потерпілої ОСОБА_2 , в якому остання зазначила, що 22.10.2022 року вона з чоловіком та сином ОСОБА_1 пішли на поле подивитися на врожай. На полі у неї з сином виник конфлікт через земельну ділянку, в ході якого син почав її ображати нецензурною лайкою, почав бити в область голови, смикати за волосся, внаслідок чого їй було завдано фізичного болю. Від проходження СМЕ відмовилась, допомоги швидкої не потребувала. Аналогічні пояснення потерпіла надала в суді першої інстанції, які суд поклав в основу прийнятого рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого діяння.

Проте, судом першої інстанції під час винесення постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , не викликав останнього в судове засідання та не вислухав його пояснень та свідка ОСОБА_3 в цій справі.

Зокрема, в своїх поясненнях наданих в день події, ОСОБА_1 вказав, що 22.10.2022 року близько 19 години, будучи на полі зі своєю матір`ю, де між ними виник конфлікт, в ході якого він виражався нецензурною лайкою на її адресу, після чого мама штовхнула його у саджанці сливи, а він відштовхнув її від себе, потім вони разом поїхали додому (а.с.6).

Надані пояснення ОСОБА_1 в день виникнення конфлікту, знайшли своє підтвердження також і в поданій ним апеляційній скарзі, в якій останній стверджував, що домашнього насильства відносно матері ОСОБА_2 не вчиняв, а навпаки намагався уникнути конфлікту з нею.

Окрім того, такі пояснення ОСОБА_1 узгоджуються із письмовими поясненнями батька - ОСОБА_3 , який зазначив, що 22.10.2022 року близько 19:00 год., в його дружини ОСОБА_2 виник конфлікт із його сином ОСОБА_1 , в ході дружина висловлювалася нецензурною лайкою на адресу сина, після чого син відштовхнув матір від себе, оскільки остання загострювала конфлікт (а.с.5).

Суд приходить до висновку, що самі по собі нецензурні висловлювання, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, вищенаведене дає підстави вважати, що пояснення ОСОБА_2 , не можуть бути беззаперечними доказами на підтвердження вини ОСОБА_1 , оскільки вона є зацікавленою особою у справі, а інших свідків подій та обставин, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, встановлено не було.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №819257 від 22 жовтня 2022 року складений відносно ОСОБА_1 , не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП. Більше того, сам протокол за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумнівів у суду. Інших доказів до протоколу додано не було.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Отже, апеляційний суд не вбачає належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в протоколі щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, вираз в графі протоколу: суть правопорушення «…могло бути завдано шкоди психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої», носить сумнівний характер і міститься на припущеннях, т.я. доказів такої шкоди також не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на те, що ОСОБА_1 вчинялося домашнє насильство відносно його матері ОСОБА_2 ..

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КпАП України скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ст. 247 КпАП України за відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська