справа № 631/25/23
провадження № 3-зв/631/1/23
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Т. М., розглянувши заяву судді Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко С. В. про самовідвід у справі з єдиним унікальним № 631/25/23 (провадження № 3/631/63/23) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що були зареєстровані під єдиним унікальним № 631/25/23 (провадження № 3/631/63/23), та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передані для розгляду судді Мащенко С. В.
Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко Світлана Василівна подала заяву про самовідвід у справі з єдиним унікальним № 631/25/23 (провадження № 3/631/63/23), в обґрунтування якої вказала, що готуючи матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до розгляду, суддею було з`ясовано, що протокол (серії ААД № 327233), складений відносно ОСОБА_1 , який є підполковником поліції та працює на одній із керівних посад у Відділенні поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, що територіально обслуговує Нововодолазьку об`єднану територіальну громаду Харківської області, зокрема й селище міського типу Нова Водолага, що тягне за собою наявність реального конфлікту інтересів, а отже з огляду на приписи статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого 22 лютого 2013 року ХІ черговим з`їздом суддів України, положення Закону України «Про запобігання корупції», практику Європейського суду з прав людини, є підставою для заявлення самовідводу від розгляду справи.
Особа, відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 до судді не з`явився. Через канцелярію суду 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 4867/23-вх., відповідно до якої просив суд, заяву про самовідвід судді Мащенко С.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення з єдиним унікальним № 631/25/23 розглядати за його відсутності.
Суддя, ОСОБА_2 , у судове засідання також не з`явилася, хоча про час та місце розгляду заяви була сповіщена своєчасно та належним чином згідно з вимогами чинного законодавства.
Оскільки чинне законодавство не містить імперативної норми щодо обов`язкової участі у судовому засіданні осіб під час вирішення питання про відвід та самовідвід, суд не вбачає перешкод задля розгляду порушеного у заяві судді питання за відсутності особи, відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності та самої судді.
Розглянувши заяву про самовідвід, суд зазначає наступне.
Положеннями статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, Конституція України, має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (стаття 8 Основного Закону України).
Також слід відмітити, що у статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обумовлено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.
Статтею 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканість судді гарантується Конституцією і законами України. Вплив на суддю в будь-який спосіб забороняється.
Відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий суд, яке полягає, зокрема, у забезпеченні розгляду справи незалежним і безстороннім судом, що також закріплено і національним законодавством.
Аналогічні за змістом положення містяться й у статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка встановлює, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до приписів частини 1 статті 7 наведеного вище Закону України, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Дотримання цієї гарантії забезпечується як правом учасників справи на спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявлення відводу судді, чим забезпечується його незалежність в кожному окремому провадженні, так і правом судді за наявності визначених процесуальним законодавством підстав заявляти самовідвід.
З огляду на таке, однією з гарантій здійснення об`єктивного, незалежного і неупередженого правосуддя є інститут відводу (самовідводу) під час судового провадження, який полягає у тому, що кожна із сторін судового провадження за наявності для того визначених законом підстав має право заявити відвід або самовідвід. Тому розгляд заяви про самовідвід в межах справи про адміністративні правопорушення цілком можливий як такий, що направлений на захист прав особи щодо розгляду справи безстороннім судом.
Вирішуючи питання про самовідвід, суд, перш за все, виходить з того, що завданням судочинства у справах про адміністративні правопорушення, виходячи з приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до положень статті 7 наведеного вище Кодексу, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, й провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Нажаль, зазначений кодекс, регулюючи порядок розгляду справ та визнаючи у своїй статті 245, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, не містить жодного посилання та/чи відповідної спеціальної норми, яка б надавала можливість учасникам справи заявити відвід судді (самовідвід) та прямої вказівки на процесуальні шляхи його вирішення.
Стаття 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого 22 лютого 2013 року XI черговим з`їздом суддів України, наголошує, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.
08 червня 2017 року Радою суддів України, яка згідно із приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є вищим органом суддівського самоврядування та має формувати єдиний підхід до розуміння тих чи інших найважливіших актуальних спірних питань шляхом прийняття відповідних рішень рекомендаційного характеру, прийнято рішення № 34 «Про роз`яснення деяких питань щодо конфлікту інтересів», яким у пункті 4 визначено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.
Відповідно до виду юрисдикції положення щодо відводів та самовідводів суддів містять у собі такі процесуальні закони як Кодекс адміністративного судочинства України, Господарський процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України та Кримінальний процесуальний кодекс України.
Як убачається з багатьох рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, з рішення, ухваленого 30 жовтня 2014 року у справі «Швидка проти України», провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також цей суд у своїй сталій практиці (рішення у справах: «Енгель та інші проти Нідердандів», ухвалене 08 червня 1976 року; «Озтюрк проти Німеччини», ухвалене 21 січня 1984 року; та «Лутц проти Німеччини», ухвалене 25 серпня 1987 року) автономно тлумачить поняття «кримінальний» незалежно від національної термінології це поняття вживається щодо адміністративних, дисциплінарних та митних проступків тощо.
Отже, з метою забезпечення виконання наведених вище положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки норми чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок вирішення питання про самовідвід судді, який розглядає справу, виникає необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та при вирішенні питання про самовідвід судді керуватися положеннями параграфу 6 глави 3 Кримінального процесуального кодексу України, який встановлює й врегульовує підстави та порядок відводу судді від участі у кримінальному процесі.
Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні та є підставою для його відводу (самовідводу), визначені статтями 75 та 76 Кримінального процесуального кодексу України, про що прямо зазначено у частини 1 статті 80 зазначеного нормативно-правового акту України.
Згідно із змістом частини 1 статті 75 кримінального процесуального кодифікованого закону України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною 3 статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Отже в силу пункту 4 частини 1 вище зазначеної статті суддя може бути відведений від участі у кримінальному провадження, а також й від участі у справі про адміністраимвне правопорушення, за наявності існування інших обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
З урахуванням відсутності законодавчо визначених критеріїв обґрунтованості таких сумнівів, що пов`язується із їх можливим виникненням у кожному окремому судовому провадженні в залежності від певних об`єктивно існуючих обставин, поведінки судді, його переконань, інших чинників, при розгляді відповідної заяви про самовідвід, суд вважає за доцільне зазначити, що такі критерії в певній мірі закріплені Бангалорськими принципами поведінки судді від 19 травня 2006 року, схваленими Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23 (далі Бангалорські принципи поведінки судді), а також Кодексом суддівської етики, затвердженим XI черговим з`їздом суддів України від 22 лютого 2013 року (далі Кодекс суддівської етики).
Приписами статтей 10 та 15 Кодексу суддівської етики визначено, що суддя повинен виконувати обов`язки судді безсторонньо і неупереджено, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.
Загальними правилами, що відображені у Бангалорських принципах поведінки судді, об`єктивність судді є обов`язковою умовою належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки в змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.
Так, згідно з пунктом 1.3 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен не тільки виключати будь-які взаємовідносини, що не відповідають посаді, чи втручання з боку органів законодавчої та виконавчої влади, а й робити це так, щоб це було зрозуміло навіть сторонньому спостерігачу.
Пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки судді закріплене правило, за яким суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.
Виникнення сумніву у неупередженості судді не завжди пов`язується із якимись реально існуючими порушеннями, допущеними суддею, і для констатації того факту, що суддя не може брати участі у судовому провадженні та його відводу із цієї підстави іноді достатньо самого факту виникнення сумніву у неупередженості судді як в учасника судового провадження, так і у сторонньої особи.
Також у пункті 3 Європейського статуту судді (Європейська асоціація суддів 1997 рік) визначено, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але і повинен сприйматися будь-яким як неупереджений.
Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.
Також слід звернути увагу на приписи пункту 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» від 01 січня 2001 року, в якому відображено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Одним з елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.
Як вже зазначалось вище, згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Враховуючи, що особа, у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , довготривалий час займав керівну посаду у Відділенні поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, що територіально обслуговує Нововодолазьку об`єднану територіальну громаду Харківської області, зокрема й селище міського типу Нова Водолага та у зв`язку з цим під час виконання службових обов`язків взаємодіяв з Нововодолазьким районним судом Харківської області, з метою недопущення у стороннього спостерігача виникнення сумнівів в неупередженості та безсторонності судді в прийнятті рішення у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви судді Мащенко С. В. про самовідвід від розгляду даної справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 13 і 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року Законом № 475/97-ВР; частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; Бангалорськими принципами поведінки судді від 19 травня 2006 року, схваленими Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23; статтями 19 і 126 Конституції України; статтями 10 та 15 Кодексу суддівської етики, затвердженим XI черговим з`їздом суддів України від 22 лютого 2013 року, а також статтями 2, 7, 245, 246, 249, 252, 268, 283 285, 287 та 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И В:
Заяву судді Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко С. В. про самовідвід у справі з єдиним унікальним № 631/25/23 (провадження № 3/631/63/23) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення проступку, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення задовольнити.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення з єдиним унікальним № 631/25/23 (провадження № 3/631/63/23) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення проступку, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передати до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту її підписання та апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: Т. М. Трояновська