ПОСТАНОВА

Іменем України

13.03.2023 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М. розглянув матеріали, які надійшли з Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ :

02.01.2023 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшли на розгляд адміністративні матеріали щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за ознаками того, що він о 20 годин 50 хвилин 20.12.2022 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем "ВАЗ 2106", державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Центральна в с.Потоки Жмеринського району Вінницької області, де був затриманий працівниками патрульної поліції. Стан його алкогольного сп`яніння встановлено алкотестером "Drager Alcotest", результат якого 0,21‰.

13.03.2023 року ОСОБА_1 подав до суду письмове клопотання, згідно якого просив витребувати з Відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області копії інструкції з експлуатації та технічної документації на прилад Алкотест Драгер 6810 та з Вінницького обласного центру гідрометеорології інформацію щодо температури повітря у с.Потоки Жмеринського району Вінницької області 20.12.2022 року, а також просив після дослідження витребуваних документів провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В даному клопотанні також вказав, що свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнає, оскільки працівниками поліції не надано належних, допустимих та переконливих доказів вчинення ним правопорушення. Зауважив, що в порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 року №1452/735, у протоколі відносно нього не зазначено жодної ознаки алкогольного сп`яніння та огляд на стан сп`яніння поліцейським не проводився, акт огляду не складався, свідки присутні не були. Фактично, в основу твердження про перебування його у стані сп`яніння покладено роздруківку алкотестеру "Драгер" 6810. Проте, він вважає, що достовірність показань зазначеного приладу викликає обгрунтовані сумніви. По-перше, відповідно до загальнодоступної інформації в мережі Інтернет алкотестер Драгер 6810 має похибку 0,05 проміле, а отже показання 0,21 проміле за таких обставин не можуть вважатися беззаперечним доказом перебування у стані сп`яніння, а всі сумніви щодо доведеності вини відповідно до ст.62 Конституції України тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. По-друге, у роздруківці приладу зазначено температуру навколишнього середовища +14, що явно не відповідає дійсності, оскільки вимірювання проводилося на вулиці ввечері 20.12.2022 року за температури значно нижче нуля (орієнтовно за відчуттями нижче -5 градусів за Цельсієм), а прилад може працювати лише у діапазоні температур від -5 до +50 градусів Цельсія. Відтак має обгрунтовані припущення про недостовірність результатів вимірювання через застосування приладу поза робочими параметрами температур.

В судове засідання ОСОБА_1 за його належним викликом не з`явився, однак подав попередньо до суду письмову заяву про розгляд даної справи без його участі, в якій також просив закрити провадження у даній справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та раніше подані клопотання про витребування доказів не розглядати.

Неявка за вказаних вище обставин ОСОБА_1 до суду у відповідності до положень ч.2 ст.268 КУпАП не перешкоджає розгляду даної справи.

Згідно вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до положень ч.2-4 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Згідно ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У відповідності до вимог ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП та постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103.

Відповідно до п.3,6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103, передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення від 20.12.2022 року серії ААБ №243797 (а.с.1) за викладення суті адміністративного правопорушення та опису встановлених обставин кваліфікуючою ознакою даного адміністративного правопорушення вказано керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, зокрема з метою виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно п.п.1 п.2 п.5 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції здійснюється застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до вимог п.2,5 розділу ІІ вказаної Інструкції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Суд визнає необгрунтованими доводи у письмовому клопотання ОСОБА_2 щодо відсутності свідків при здійсненні його огляду поліцейським на стан алкогольного сп`яніння та незазначення відомостей щодо свідків у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки здійснення відеофіксації відповідних подій за допомогою портативного відеореєстратора не визначає обов`язку залучення двох свідків згідно наведених вище вимог ч.2 ст.266 КУпАП.

Разом з тим, доданий до матеріалів справи відеозапис на DVD-R диску (а.с.13) не містить відомостей щодо зупинки поліцейськими ОСОБА_1 під час керування ним транспортним засобом, стосовно невідкладного повідомлення поліцйським даних про себе та про причини зупинки транспортного засобу, а надто щодо роз`яснення поліцейським прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З наведених підстав даний відеозапис суддею визнається неналежним та недопустимим доказом, так як він не містить відомостей щодо обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, та отриманий не у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.7 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, передбачено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння проводиться з використанням поліцейським спеціальних технічних засобів, показання яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Разом з тим, ані МВС України, ані МОЗ України ні поодинці, ні у спільному їх наказі не є суб`єктами законотворчої ініціативи, до повноважень яких нормами закону, а саме положеннями ч.6 ст.266 КУпАП до теперішнього часу встановлено право визначати порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, безпосередньо яке вказаною частиною статті закріплено одноособово за Кабінетом Міністрів України.

Тому визначення мінімально допустимого значення щодо встановлення стану алкогольного сп`яніння за цифровим показником більше 0,2 проміле алкоголю в крові відповідно до вказаної Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, не становить неухильного дотримання положень ч.2 ст.19 Конституції України, згідно яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а надто передбачає недійсність такого огляду згідно ч.5 ст.266 КУпАП внаслідок його невідповідності у цій частині вимогам цієї статті, так як чинний наразі Порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, включає серед решти проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Тобто, наведеними вище положеннями п.3 згадуваного Порядку Кабінетом Міністрів України визначено повноваження МОЗ України та наразі Держпродспоживслужби, а не МОЗ України та МВС України, спільним наказом останніх з яких затверджена вказана Інструкція, а також із видачі МОЗ України та наразі Держпродспоживслужби дозволів на застосування певних спеціальних засобів для огляду на стан сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, власне вказівка придатності їх для такої мети суто за наявності цифрового показника понад 0,2 проміле алкоголю в крові не обмежує використання будь-якого приладу відповідного призначення, оскільки випуск їх із обмеженням до такого значення є недоречним щодо самої мети їх застосування, тоді як невиключна в такому випадку можливість використання стаціонарних спеціальних засобів для цього є економічно недоцільною та технічно ускладненою в пересувних умовах.

За таких обставин відповідне визначення допустимого законом мінімально допустимого значення рівня вмісту алкоголю у крові або повітрі, що є визначальним саме стосовно порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, передусім щодо процедури його проведення поліцейським на місці зупинки транспортного засобу повинно здійснюватись Кабінетом Міністрів України, чого останнім наразі не здійснено.

Натомість, відповідно до п.6 ст.8 Конвенції про дорожній рух від 08.11.68 року (з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01.05.1971 року), яка ратифікована Українською РСР 25.04.1974 року, визначено, що "у національному законодавстві мають бути передбачені спеціальні положення щодо водіння під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові відповідно до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається".

Таким чином, мінімальна межа вмісту алкоголю, для визначення стану алкогольного сп`яніння згідно з нормами міжнародного права повинна бути більшою від 0,25 мг на літр повітря, що видихається, або перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові, що у відповідному співвідношенні відповідає значенню 0,5‰, перевищення якого у даному випадку за проведеним оглядом ОСОБА_1 вочевидь не встановлено.

Конституція України встановлює, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Крім того, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, передбачено інші правила, ніж ті, що визначено у відповідному акті законодавства України, то згідно із ч.2 ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст.3 Закону України "Про міжнародне приватне право" застосовуються правила міжнародного договору.

Враховуючи положення ст.9 Конституції України, ст.26 Віденської конвенції, міжнародно-правовий принцип сумлінного виконання міжнародних зобов`язань при здійсненні правосуддя, слід вважати, що існує пріоритет міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, над національним законом та іншими актами законодавства, крім Конституції України.

Тобто, якщо таким міжнародним договором встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, підлягають застосуванню правила міжнародного договору, ратифікованого Україною, отже до наведених спірних правовідосин підлягають застосуванню вказані положення Конвенції про дорожній рух.

Отже, вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення складений і представлений суду не у неухильній відповідності до порядку, який передбачений наведеними нормативними актами.

За таких обставин суддя приходить до висновку, що працівниками поліції не дотримано встановлений порядок проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (Держпродспоживслужби), а матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, встановлене значення якого перевищує максимальний допустимий рівень вмісту алкоголю в крові.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказана вище сукупність обставин визначає недоведення складу вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у діях ОСОБА_1 та становить об`єктивні підстави закриття провадження у справі, узгоджуючись з положеннями ст.62 Конституції України, наведеної практики Європейського суду з прав людини та вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки рішення суду не може грунтуватись на припущеннях та ухвалюватись за існування очевидних сумнівів у доведеності вини, що підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.221, 247, 251, 252, 264, 265, 276, 280, 283, 284 КУпАП України,

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути апеляційна скарга особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.