Провадження № 3/127/5261/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною четвертою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 26.06.2023 об 11.30 год. по вул. Магістратська, 4 в м. Вінниці ОСОБА_1 буксирував причіп, д.н. НОМЕР_1 , на якому не працював стоп-сигнал та задні покажчики поворотів.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість визнав частково та суду пояснив, що виявлену поломку він усунув.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Зі змісту частини четвертої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 121 КпАП відповідальність за наведеною нормою настає у разі керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

ОСОБА_1 в судовому засіданні посилався на те, що він не знав про несправність стоп-сигналу і покажчика поворотів, у подальшому цю несправність усунув.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно зі статтею 245 КпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до приписів статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Фабулу правопорушення згідно з протоколом про адміністративне правопорушення суд виклав вище. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на марку транспортного засобу та його реєстраційний номер, яким здійснював керування ОСОБА_1 . Разом з тим, ОСОБА_1 в судовому засіданні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, частково підтвердив, тому суд вважає, що в судовому засіданні був підтверджений факт керування водієм транспортним засобом, який здійснював буксирування причепу з неробочими стоп-сигналами і покажчиками поворотів.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне зауважити, що легального визначення вчинення правопорушення повторно чинний КпАП не містить. Разом з тим, аналіз загальної частини КпАП надає підстави для такого висновку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 35 КпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються, зокрема, повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення.

Згідно з приписами статті 39 КпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Отже, приписи КпАП факт вчинення правопорушення повторно пов`язують з фактом накладення на особу адміністративного стягнення (особа вважається підданою адміністративному стягненню).

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності до вчинення зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення діяння, суд також вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 288 КпАП постанову іншого органу (посадової особи) по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Разом з тим, частиною другою статті 291 КпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Отже, згідно з наведеними приписами КпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Разом з тим, суд враховує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутня належним чином завірена копія постанови, якою був би підтверджений факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121 КпАП, протягом року. Наявність у матеріалах справи відповідної довідки суд не може розцінити в якості доказу, оскільки підтвердженням відповідного факту може бути лише процесуальний документ (зокрема, належним чином завірена копія постанови).

З огляду на викладене, правові підстави стверджувати, що в діянні ОСОБА_1 наявні ознаки вчинення правопорушення повторно відсутні.

У зв`язку з наведеним суд вважає за доцільне зауважити, що частиною першою статті 221 КпАП визначено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема частинами четвертою, сьомою і дев`ятою статті 121 цього Кодексу, а також справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років.

Як вже судом зазначено вище, правові підстави для кваліфікації діяння ОСОБА_1 за частиною четвертою статті 121 КпАП відсутні, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого частиною першою статті 121 КпАП. Тому суд відповідно до приписів частини першої статті 221 КпАП не уповноважений здійснювати розгляд зазначеного адміністративного матеріалу по суті та приймати рішення про накладення на ОСОБА_1 будь-якого адміністративного стягнення, передбаченого частиною шостою статті 121 КпАП. Натомість, як випливає зі змісту частини першої статті 222 КпАП органи Національної поліції розглядають справи зокрема про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121) КпАП.

Відповідно до частини першої статті 246 КпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Зі змісту частини другої статті 246 КпАП випливає, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Слід також зауважити, що пунктом 1 частини першої статті 278 КпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи належить до його компетенції розгляд даної справи. Однак вирішення такого питання до початку розгляду справи по суті призвело б до недотримання приписів частини першої статті 268 КпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, виявлення непідвідомчості зазначеної справи суду відбулось за результатами розгляду наданих суду матеріалів по суті після здійснення оцінки наданих суду доказів відповідно до приписів статті 252 КпАП.

Отже, сукупний аналіз приписів наведених вище норм КпАП свідчить, що суд не уповноважених здійснювати притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121 КпАП, з`ясування питання щодо правової кваліфікації діяння, за фактом виявлення якого складений протокол про адміністративне правопорушення, на стадії підготовки справи до розгляду було неможливим, оскільки це призвело б до порушення загальних засад адміністративного судочинства. Однак, зважаючи на ту обставину, що органом Національної поліції зазначений протокол направлений до суду для його розгляду по суті, суд вважає за доцільне надати правову оцінку наданим суду доказам у їх сукупності.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Як суд зазначив вище, докази вчинення правопорушення повторно протягом року після накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого частиною першою статті 121 КпАП, суду не надані. Тому з огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджений факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 121 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 121, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною четвертою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: