Номер провадження: 33/813/129/23
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубрянської Н.О.,

осіб, які з`явилися до судового засідання:

- ОСОБА_1 ,

- ОСОБА_2 ,

- захисника ОСОБА_1 адвоката Іванів С.П.,

- представника ОСОБА_2 адвоката Латій О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Латій Олени Вікторівни на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП відмовлено. На підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, закрито, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду,представник ОСОБА_2 адвокат Латій Олена Вікторівна подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року та постановити нову постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням на нього передбаченого законом адміністративного стягнення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Латій О.В., як представник потерпілої Скрипник І.А., вказує, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки докази (пояснення потерпілої ОСОБА_2 , пояснення свідка ОСОБА_3 , медична довідка, рапорт поліцейського тощо), які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, дають підстави дійти протилежного висновку. Апелянт пояснює, що сторони мають спільних онуків (дітей), тобто відповідно Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особа є суб`єктом правопорушення. Також, згідно наявних в матеріалах справи пояснень, 02 листопада 2022 року ОСОБА_1 намагався змінити замки від вхідних дверей квартири, яка належала йому, але де проживала ОСОБА_2 та її двоє малолітніх дітей онуки ОСОБА_1 , внаслідок чого виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою, налякавши своєю агресивною поведінкою малолітніх дітей, які від цих дій стали кричати та плакати, й в ході штовхання ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження. Тобто, наявними в справі доказами доведено заподіяння ОСОБА_2 та її малолітнім дітям шкоду психологічного характеру. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, не з`ясувавши всі обставини справи та не дослідивши всі належні та допустимі докази, не дотримався вимог ст. 245, 280 КУпАП та дійшов неправильного висновку про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт також просить допитати свідка подій ОСОБА_3 .

На вказану апеляційну скаргу стороною захисту до суду апеляційної інстанції подано заперечення, відповідно до яких захисник ОСОБА_1 адвокат Іванів Сергій Павлович просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Згідно заперечень сторона захисту вважає, що заява ОСОБА_2 про вчинення ОСОБА_1 насилля в сім`ї була ініційована у якості спроби уникнути відповідальності за завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_4 і самозахоплення квартири ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинених з метою протиправного збагачення шляхом отримання грошових коштів за звільнення квартири. Адвокат вказує, що сторони не мають будь-яких родинних відносин між собою та подія відбулася поза межами місць їхнього проживання, тому дана ситуація не охоплюється положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, ОСОБА_1 не вчиняв жодних діянь проти ОСОБА_2 і не міг їх вчиняти, тому що він є інвалідом ІІ групи; під час подій 02.11.2022 року ОСОБА_1 перебував у стані необхідної оборони від протиправного нападу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; сторона захисту заперечує також проти допиту ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що він має особисту зацікавленість в результатах розгляду скарги; адвокат зауважує, що в Україні діє презумпція невинуватості та протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише формулюванням, яке підлягає перевірці.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового процесу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ухвалюючи постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року та закриваючи провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження та суду не надані будь-які докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП.

Проте, повністю погодитись з такими висновками районного суду не можна.

Під час апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив із наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина перша ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки ? можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому згідно цієї ж статті, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Сама по собі сварка в сім`ї, нецензурні висловлювання чи образи не становлять собою домашнє насильство. Такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під час апеляційного розгляду справи, за для повного та всебічного розгляду справи та встановлення об`єктивної істини, апеляційним судом були повторно досліджені докази, з яких встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №127139 від 02.11.2022 року ОСОБА_1 02 листопада 2022 року, близько 12:30 години, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався нецензурною лайкою, кидався у бійку в адресу гр. ОСОБА_2 , чим скоїв домашнє насилля психологічного характеру.

Вказані дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано як правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 1).

Згідно рапорту працівника чергової частини встановлено, що 02.11.2022 року отримано заяву ОСОБА_2 та зареєстровано в журналі єдиного обліку прийняття та реєстрації заяв про кримінальні правопорушення та інші події за № 14404 від 02.11.2022 року як домашнє насильство. В результаті опрацьованої інформації встановлено, що 02.11.2023 року о 12-33 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 02.11.2022 року о 12-32 год. за адресою: АДРЕСА_1 , заявниця ОСОБА_2 повідомила про батьків чоловіка, які насильно їх висилять з квартири, кидаються битися та агресують. При розмові чути, як жінка кричить та плачуть діти. На відпрацювання події направлено патруль. З рапорту працівника Управління патрульної поліції в Одеській області, останній прибув на місце виклику, де було виявлено дві сторони конфлікту ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Усі сторони конфлікту було запрошено до відділку поліції для з`ясування обставин, скарг не надходило (а. с. 3).

Крім того, згідно заяви на ім`я Начальника ВП № 4 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області, що надійшла 02.11.2022 року від ОСОБА_2 , остання повідомила, що 02.11.2022 року вона перебувала разом зі своїми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з її батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , коли приблизно о 12-30 год. прийшли ОСОБА_4 та ОСОБА_1 батьки її чоловіка, які вчинили сварку, кидалися у бійку, наносили їй удари по тулубу, хватали за волосся, виражалися нецензурною лайкою, особливо ОСОБА_1 , та вимагали негайно висилитися з дітьми з квартири, вчинивши щодо неї та дітей домашнє насильство (а. с. 4).

Щодо події, що мала місце 02.11.2022 року, сторонами конфлікту надано пояснення працівникам поліції.

Так, з пояснень, наданих 02.11.2022 року ОСОБА_2 , вбачається, що вона з 08.06.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З серпня 2021 року за згодою ОСОБА_1 усією родиною проживали в квартирі АДРЕСА_2 , де після заселення зробили капітальний ремонт за кошти ОСОБА_2 . На даний час чоловік звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. І батьки чоловіка почали вимагати від ОСОБА_2 виїхати з квартири разом з дітьми, проте виїхати їй нікуди, іншого житла вона не має. 20.10.2022 року ОСОБА_2 звернулась до відділу поліції № 4 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області із заявою про насильницькі дії, погрози, вимагання висилитися з квартири. 02.11.2022 року батьки чоловіка знов приблизно о 12-30 вчинили сварку, під час якої ОСОБА_1 кидався на ОСОБА_2 з викриками, ОСОБА_4 тягала ОСОБА_2 за волосся, била по тулубу, дряпала ОСОБА_2 , зняли замок з вхідних дверей. При цьому ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою, налякав своєю агресивною поведінкою дітей, у зв`язку з чим діти та ОСОБА_2 почали кричати, та на цей крик вибіг з кухні її батько ОСОБА_3 . ОСОБА_1 та ОСОБА_4 штовхалися біля дверей, зачепилися та обидва впали, а при цьому почали кричати, що їх б`ють, хоча ОСОБА_2 з батьком стояли на відстані. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 намагалися зачинити двері, проте ОСОБА_1 та ОСОБА_4 намагалися двері відчинити. ОСОБА_2 почала викликати поліцію. В поясненнях також вказано, що діти плакали, були налякані, а ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження (а. с. 5-6).

Згідно пояснень, наданих 02.11.2022 року ОСОБА_1 , встановлено, що йому належить квартира АДРЕСА_2 . В зазначеній квартирі мешкає його невістка ОСОБА_2 з його онуками. У ОСОБА_2 з його сином ОСОБА_7 наразі відбувається судовий процес з розірвання шлюбу. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було надіслано великі рахунки за електропостачання, він разом зі своєю дружиною вирішили приїхати за адресою: АДРЕСА_1 , та дізнатися про оплату комунальних платежів, однак батько невістки ОСОБА_3 , який перебував в квартирі, почав не пускати їх до квартири і кидався у бійку, в наслідок чого він з дружиною впали в тамбурі. Свідків події не було. Подія мала місце 02.11.2022 року біля 12-30 год. (а. с. 7).

Відповідно пояснень, наданих 02.11.2022 року ОСОБА_3 , останній пояснив, що 02.11.2022 року приблизно о 12-30 він знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , у своєї доньки ОСОБА_2 . В квартирі також знаходились діти: ОСОБА_10 , 2012 року народження, та ОСОБА_11 , 2019 року народження. Коли почув крики доньки, ОСОБА_3 вибіг та побачив, що ОСОБА_4 разом з ОСОБА_1 . В цей час також сильно кричала онука. З цих пояснень, між іншого, встановлено, що ОСОБА_1 вів себе агресивно, дуже налякав дітей своїми криками, погрожував нецензурною лайкою, чим фактично вчинив домашнє насильство (а. с. 8-9).

Крім того, з метою встановлення всіх обставин справи та для забезпечення реалізації принципу рівності всіх перед законом, апеляційним судом досліджені докази, що були подані учасниками процесу під час провадження у даній справі в суді першої інстанції.

Так встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру № 2690 від 16.07.1997 року (а. с. 35).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Г3-176991-ф/л, виданої 10.11.2022 року Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а. с. 36). Зазначене також підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 14.11.2022 року № 1353ел/01-09, наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради (а. с. 37).

Учасники справи не заперечують, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , який являється сином особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з 08 червня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що також підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 13.09.2011 року Березівським РВ ГУ МВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 38-39).

Також, учасники справи не заперечують, що ОСОБА_2 проживає у квартирі, яка належить особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації разом з її неповнолітніми дітьми: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До матеріалів справи також приєднано копію позовної заяви від 19.09.2022 року сина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_7 до Київського районного суду м. Одеси, в якій позивач просить суд розірвати шлюб між ним, ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 (а. с. 58-60).

Згідно відповіді на адвокатський запит, наданої АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» адвокату Латій О.В., вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , електропостачання було припинено 07.11.2022 року за заявою споживача-власника об`єкту (а. с. 68).

Матеріали справи містять також копії довідок медичних установ, з яких вбачається, що 02.11.2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження (а. с. 41-44, 56-57, 69).

Крім того, до матеріалів справи приєднано копії протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.11.2022 року та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.11.2022 року, номер кримінального провадження: 0000263, з яких вбачається, що ОСОБА_4 02.11.2022 року звернулась до відділу поліції з заявою про нанесення їй 02.11.2022 року приблизно о 13-00 год. невстановленою особою тілесних ушкоджень за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 45-48).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , не заперечував, що він раніше дозволив сину з його родиною вселитися та проживати в квартирі, яка йому належить. Однак, в подальшому син та невістка припинили спільне проживання та син звернувся до суду з позовом про розлучення. Напередодні подій, що розглядаються, 16.10.2022 року ОСОБА_1 разом з його дружиною приїхали за місцем проживання ОСОБА_2 і його онуків з метою оглянути стан квартири. Коли двері їм ніхто не відчинив, ОСОБА_1 викликав поліцію та в супроводі поліції зміг потрапити до квартири. 02.11.2022 року (у день, коли мала місце подія, що розглядається) ОСОБА_1 разом з його дружиною приїхали до ОСОБА_2 з`ясувати питання щодо великої суми рахунку на оплату комунальних послуг. Прибувши до квартири, ОСОБА_1 деяких час стукав у двері, поки ОСОБА_2 не відчинила йому. ОСОБА_1 зазначив, що конфлікт виник з приводу підозри на зміну замків у вхідних дверях. ОСОБА_1 заперечував вчиненням ним домашнього насильства.

Допитаний у судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що 02.11.2022 року адресою: АДРЕСА_1 , він приїхав до доньки та онуків погостювати. ОСОБА_3 знаходився на кухні у квартирі, коли подзвонили у двері і донька ОСОБА_12 пішла відкривати двері. Через деякий час він почув крики та плач онуків, він вийшов в коридор і побачив, як ОСОБА_1 тримав за руки доньку, при цьому в руках у ОСОБА_1 були дві викрутки, а його дружина хапала доньку за волосся і відштовхувала онуку, яка плакала. Побачивши ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з дружиною відступили в коридор та при цьому спіткнулися. Після чого ОСОБА_3 з донькою закрили двері, ОСОБА_2 викликала поліцію, при цьому онуки продовжували плакати. Фізично ОСОБА_3 не чіпав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Отже, проаналізувавши всі без виключення докази у справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, заслухавши учасників процесу, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши усі обставини справи в сукупності, апеляційний суд вбачає, що 02.11.2022 року близько 12-30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно виник конфлікт, який спричинений, зокрема, ускладненими сімейними відносинами між потерпілою і сином особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. При цьому, встановлені обставини, а саме: попередня поведінка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема, його минулий приїзд до квартири у супроводі поліцейських; наявний судовий процес про розірвання шлюбу між сином особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та потерпілою у даній справі; у день конфлікту ОСОБА_1 здійснив візит до ОСОБА_2 за місцем її мешкання, без адвоката або працівників поліції чи обслуговуючої компанії будинку, у ході якого спричинено крики та плач дітей; подальша поведінка особи, а саме: звернення з заявою про припинення електропостачання в квартирі, де мешкає ОСОБА_2 , що дає апеляційному суду підстави вважати слушними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та дійшов до передчасного висновку про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При цьому, заперечення сторони захисту достатнім чином не спростовують встановлені під час апеляційного провадження обставини справи. Зокрема, твердження сторони захисту, що заява ОСОБА_2 про вчинення ОСОБА_1 насилля в сім`ї була ініційована у якості спроби уникнути відповідальності за завдання тілесних ушкоджень останньому та його дружині і самозахоплення його квартири з метою протиправного збагачення шляхом отримання грошових коштів за звільнення квартири, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки такі твердження не підтверджені належними та достатніми доказами, а наявні в матеріалах справи протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не нівелює протиправність дій ОСОБА_1 .

Посилання сторони захисту про відсутність між сторонами будь-яких родинних відносин між собою та подія відбулася поза межами місць їхнього проживання, тому дана ситуація не охоплюється положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», сприймається апеляційним судом критично, оскільки з матеріалів справи виходить та сторонами на заперечувалась, що ОСОБА_2 є дружиною сина ОСОБА_1 . При цьому, згідно ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Тобто, відповідні посилання сторони захисту засновані на неправильному розумінні закону.

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних діянь проти ОСОБА_2 і не міг їх вчиняти, тому що він є інвалідом ІІ групи, та під час подій 02.11.2022 року ОСОБА_1 перебував у стані необхідної оборони від протиправного нападу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відхиляються апеляційним судом, оскільки

-захисником чітко не окреслено, які саме дії проти ОСОБА_2 не міг вчиняти ОСОБА_1 з тих, які могли б завдати або завдали шкоди психічному здоров`ю потерпілої;

-захисником не зазначено, як його доводи про стан здоров`я та інвалідність ОСОБА_1 щодо неспроможності вчинення ним будь-яких дій проти потерпілої пов`язуються з можливістю перебування ОСОБА_1 в стані необхідної оборони від протиправного нападу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і в чому полягала ця необхідна оборона, її межі тощо, та чим такі доводи захисту підтверджуються.

Слід звернути увагу, що домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце і тоді, коли будь-які діяння психологічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди психічному здоров`ю потерпілого.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , 16.10.2022 року він потрапив до квартири, де фактично мешкала дружина його сина ОСОБА_2 з двома неповнолітніми дітьми (його внуками), лише за допомогою і у супроводі наряду поліції, оскільки ОСОБА_2 відмовлялась відчиняти ОСОБА_1 двері і впустила його лише по приїзду поліції, яку той викликав.

20.10.2022 року ОСОБА_2 звернулась до відділу поліції № 4 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області із заявою про насильницькі дії, погрози, вимагання висилитися з квартири.

Враховуючи наявність таких неприязних стосунків з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 мав передбачити високий ризик виникнення конфліктної ситуації з усіма можливими наслідками, коли вирішив 02.11.2022 року їхати до ОСОБА_2 з`ясовувати причини надмірного нарахування комунальних послуг по квартирі, де та мешкала з дітьми.

Як пояснив апеляційному суді сам ОСОБА_1 , він попередньо припускав, що ОСОБА_2 умисно не закриває вентиль, щоб додатково збільшувати витрати та рахунки комунальних послуг, які він оплачував. Намагаючись з`ясувати причину нарахування рахунку за надані комунальні послуги, ОСОБА_1 до правління ОСББ чи обслуговуючої організації не звертався, по допомогу адвоката також. До суду з вимогою про усунення перешкод та виселення з квартири до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 позов не заявляв.

Таким чином, з урахуванням тих обставин, які мали місце і тих відносин, які склалися між сторонами, ОСОБА_1 мав передбачити реальність настання конфліктної ситуації у разі його приїзду до квартири з претензією до ОСОБА_2 щодо надмірних рахунків за комунальні послуги та виселення.

Як встановлено, під час візиту ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою, вимагав від ОСОБА_2 виселитися з дітьми з квартири, внаслідок чого малолітні діти потерпілої на її очах кричали та плакали, що узгоджується зі змістом повідомленнями зі служби «102», де зафіксовано, що під час телефонного повідомлення 02.11.2022 року ОСОБА_2 про конфлікт було чути крики та плач дітей, що реально могло викликати у потерпілої побоювання за безпеку своїх дітей та завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

З приводу зауважень апелянта про презумпцію невинуватості та те, що протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише формулюванням, яке підлягає перевірці, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Обставини, описані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 127139 від 02.11.2022 року, не надають підстав для беззаперечного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Інші твердження сторони захисту, що викладені в запереченнях на апеляційну скаргу, не спростовують висновків, що зроблені в цій постанові суду апеляційної інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з протоколом про адміністративне правопорушення без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, наявних в матеріалах справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що місцевий суд не надав оцінки наявним в матеріалах провадження доказам та передчасно прийшов до висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зважаючи на обставини, встановлені апеляційним судом, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

При цьому, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову по справі, апеляційний суд приходить до висновку про закриття провадження по справі з наступних підстав.

Апеляційний суд враховує той факт, що згідно вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 вчинено 02 листопада 2022 року. В такому випадку накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 КУпАП, могло відбутись не пізніше 02 лютого 2023 року.

Справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 надійшла до апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями передана судді-доповідачу 04.01.2023 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 січня 2023 року розгляд справи в суді апеляційної інстанції вперше був призначений на 20.01.2023 року на 10-30 год.

19.01.2023 року, через засоби електронного зв`язку, від представника ОСОБА_2 адвоката Латій О.В. до апеляційного суду надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», у зв`язку з хворобою. Дана заява також мала вказівку, що у разі неможливості провести судове засідання в режимі відеоконференції, заявник просить відкласти судове засідання.

20.01.2023 року у судове засідання суду апеляційної інстанції з`явились особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисник адвокат Іванів С.П. Апелянт ОСОБА_2 та її представник до суду апеляційної інстанції 20.01.2023 року не з`явились.

У зв`язку відключенням в приміщенні Одеського апеляційного суду електропостачання 20.01.2023 року, що підтверджується актом № 20 від 20.01.2023 року, неможливістю забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, зокрема у зв`язку з тим, що відповідна заява подана до суду в строк, який не надає можливості для належного забезпечення проведення судового засідання 20.01.2023 року в режимі відеоконференції, а також для надання можливості особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, та його захиснику після ознайомлення зі змістом апеляційної скарги для підготовки до судового засідання, судове засідання, що призначене на 20.01.2023 року, судом було відкладено на 27.01.2023 року на 11-00 год.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2023 року ухвалено забезпечити участь учасників справи у судовому засіданні 27 січня 2023 року о 11-00 годині в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

У зв`язку відключенням в приміщенні Одеського апеляційного суду електропостачання 27.01.2023 року, що підтверджується актом № 27 від 27.01.2023 року, надходженням заяви від ОСОБА_2 про відкладення судового засідання, розгляд справи відкладений на 03.02.2023 року 11-00 год.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 03.02.2023 року з`явились апелянт ОСОБА_2 та її адвокат Латій О.А., а також особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисник, адвокат Іванів С.П.

Отже, на час розгляду апеляційної скарги на постанову районного суду по справі про притягнення до адміністративної відповідальності, строк накладання адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП, в даній справі закінчився, що свідчить про існування підстав для закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Слід зазначити, що норма, яка закріплена в п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд також враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

У зв`язку з закриттям по даній справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, питання щодо доведеності вини осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, не вирішується, що відповідає практиці ЄСПЛ.

З урахуванням того, що на даний час закінчився визначений ст. 38 КУпАП строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, переглядаючи ухвалену районним судом постанову за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , апеляційний суд вбачає суттєву неповноту обставин та відсутність достатньої доказової бази для набуття висновку про невинуватість ОСОБА_1 , але встановлення даних обставин не є можливим через сплив строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, на момент перегляду справи апеляційним судом, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Латій Олени Вікторівни задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити за закінченням строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе