Справа № 297/1245/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
09.02.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Чейпеша Р. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Чейпеш Р. В.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , громадянин України, одружений, непрацюючий, раніше не судимий,
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір, що становить 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
Відповідно до постанови, 11 травня 2022 року, о 16 год 51 хв, у м. Берегове, по вул. Совхозній, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ford Mondeo», державний номерний знак « НОМЕР_1 », з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю із ротової порожнини), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, що зафіксовано на бодікамеру працівників поліції, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Чейпеш Р. В. вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просить її скасувати. Зазначає, що місцевий суд не перевірив пояснень свідків, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення. Стверджує, що у судовому засіданні стороною захисту заявлялось клопотання про допит вказаних осіб, однак такі до суду не з`явилися. У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 чітко зазначив, що саме він керував транспортним засобом, про що зазначав і ОСОБА_1 . Працівники поліції не зупиняли транспортний засіб, у якому перебував ОСОБА_1 , жодних доказів того, що саме він керував автомобілем немає. Звертає увагу на те, що згідно з довідкою ТСЦ МВС №2147, ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, однак, місцевий суд позбавив його права керування транспортними засобами строком на 1 рік. При цьому, адвокат Чейпеш Р. В. стверджує, що працівник поліції Олаг В. Я. у судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а на відеофіксації відсутні свідки, вказані у протоколі. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника, адвоката Чейпеша Р. В., які підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є такими, що не знайшли свого підтвердження, тому наявні всі підстави вважати, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №026191 підтверджено, що 11 травня 2022 року, о 16 год 51 хв, у м. Берегове, по вул. Совхозній, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ford Mondeo», державний номерний знак « НОМЕР_1 », з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю із ротової порожнини), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, що зафіксовано на бодікамеру працівників поліції, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 зі змістом протоколу ознайомився, копію процесуального документу отримав, що підтверджується його особистими підписами.
Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтвердили свідки події, громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Так, у своїх письмових поясненнях вказані особи зазначили, що 11.05.2022, приблизно о 16 год 51 хв, у м. Берегово, по вул. Совхозній, водій автомобіля марки «Ford Mondeo», державний номерний знак « НОМЕР_1 » здійснював маневр розвороту та заїхав на велику купу піску. Підійшовши до транспортного засобу свідки побачили, що водій перебуває у стані сильного алкогольного сп`яніння.
Розпискою ОСОБА_5 підтверджується, що останній зобов`язується доставити транспортний засіб марки «Ford Mondeo», державний номерний знак « НОМЕР_1 » за місцем проживання водія ОСОБА_1 .
На відеозаписі, що міститься на DVD-диску зафіксовано, що працівники поліції пропонують водію пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовляється, та заперечує факт керування автомобілем. З відеозапису також убачається, що жодних інших осіб у транспортному засобі, окрім ОСОБА_1 , який перебував за кермом автомобіля, на місці події не має.
При оцінці вищенаведених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які можуть слугувати підставою вважати, що поліцейський Олах В. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що під час розгляду апеляційної скарги сторона захисту не надала жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейський діяв всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівника поліції.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський Олах В. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
При цьому, не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій при направленні водія на освідування чи підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , - відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного та наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією.
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Отже, норми ПДР встановлюють першочергово обов`язок водія, а не його право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.
Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 своєю поведінкою засвідчив, що огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я він не бажає проходити. Тому, доводи апелянта про те, що працівники поліції діяли всупереч приписам Інструкції, безпідставно склали на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, враховуючи наявні у справі докази, є необгрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.
Факт вчинення водієм ОСОБА_1 передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом, що міститься на DVD диску, що у своїй сукупності безумовно підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Твердження апелянта про те, що у день складання протоколу за кермом транспортного засобу ОСОБА_1 не перебував, про що свідчить відсутність доказів про факт керування ОСОБА_1 автомобілем, апеляційним судом розцінюються критично з огляду на таке.
Так, апеляційний суд, дослідивши сукупність письмових доказів, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, підписаний особисто ОСОБА_1 , письмові пояснення свідків, зміст яких ідентичний та повністю підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, розписку громадянина ОСОБА_5 , який зобов`язався доставити транспортний засіб ОСОБА_1 за місцем його проживання, констатує, що вищевказані докази є належними, допустимими та достатніми, більш того, вони безумовно підтверджують той факт, що 11.05.2022, приблизно о 16 год 51 хв, у м. Берегово, по вул. Совхозній, саме ОСОБА_1 , а не хто-небудь інший здійснював маневр розвороту та заїхав на велику купу піску, тобто сумнівів у тому, що у день складання протоколу про адміністративне правопорушення саме ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ford Mondeo», державний номерний знак « НОМЕР_1 » і саме він відмовився на пропозицію поліцейських пройти огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння не виникає. При цьому, з дослідженого апеляційним судом наявного у матеріалах справи відеозапису убачається, що обставини, викладені у письмових доказах мали місце за участі ОСОБА_1 . Так, на відеоматеріалі чітко зафіксовано, що поліцейські, прибувши на місце події, побачили автомобіль за кермом якого був саме ОСОБА_1 , маючи сумніви щодо тверезості водія ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю у нього ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода) запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відповів відмовою, стверджуючи при цьому, що за кермом транспортного засобу перебувала інша особа, а не він, при цьому не вказуючи на дані цієї особи (прізвище, ім`я по батькові чи інші ідентифікуючі цю особу відомості).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити фактичні обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд бере до уваги те, що апелянтом не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що достовірність вищевказаних доказів викликають сумніви, і що на відеозаписі інша особа, а не ОСОБА_1 .
Апеляційний суд на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, визнає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1 про те, що його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення є недоведеною, оскільки місцевий суд залишив поза увагою той факт, що свідки події, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, до суду не з`явилися, натомість у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що саме він керував транспортним засобом, про що зазначив ОСОБА_1 . Відхиляючи твердження у цій частині, апеляційний суд враховує таке.
Так, з матеріалів справи убачається, що стороною захисту до місцевого суду подано клопотання від 23.08.2022 про допит вказаних свідків події, - громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , яке судом задоволено, відтак вказаних осіб було викликано до суду для надання пояснень. Водночас, відповідно до листа начальника Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Варги М., вручити судову повістку про виклик до суду від 23.08.2022 громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не видалось за можливе, оскільки вказані особи виїхали до Івано-Франківської області на заробітки. При оцінці цих доводів апеляційний суд бере до уваги те, що сторона захисту не посилалась на те для з`ясування яких обставин події, що мала місце необхідно викликати до апеляційного суду вищевказаних свідків.
Окрім того, судом першої інстанції задоволено клопотання про допит інших осіб, поліцейського ОСОБА_7 , який склав протокол про адміністративне правопорушення та громадянина ОСОБА_2 , який, за словами сторони захисту, начебто у день складання протоколу керував транспортним засобом марки «Ford Mondeo», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».
Дослідивши зміст оскаржуваної постанови у частині надання пояснень вищевказаних осіб, апеляційний суд вважає, що місцевий суд належним чином такі оцінив та дійшов правильного й обґрунтованого висновку.
Так, допитаний у судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_7 зазначив, що 11.05.2022 року приблизно о 17.00 години поліцейським надійшло повідомлення про те, що по вул. Робочій у м. Берегове їздить водій у нетверезому стані. Прибувши на місце події, працівники поліції побачили, що автомобіль стояв на місці, де лежала купа піску, а за кермом сидів ОСОБА_1 . Останньому було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння, однак він відмовився. При цьому, двоє осіб допитані свідки вказували на те, що ОСОБА_1 їхав за кермом автомобіля та іншої особи в автомобілі не було. Особисто вони, працівники поліції, не бачили, щоб ОСОБА_8 їхав за кермом, однак по приїзду, останній сидів за кермом.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що його знайомий ОСОБА_1 зателефонував йому і попросив забрати його від товариша, в якого вони розпивали спиртні напої. Він пішов за місцем перебування ОСОБА_9 та сів за кермо його автомобіля, однак дорогою ОСОБА_8 заявив, що він хоче продовжувати вживати спиртні напої, просив його відвезти в інше місце та між ними почалася суперечка і в цей момент він, ОСОБА_10 , наїхав на купку з піском та автомобіль фактично повис на цій купці і він не зміг з неї з`їхати, а колеса тільки крутилися у повітрі. Тоді він вирішив піти по допомогу та поросив ОСОБА_9 зачекати його в автомобілі. Знайти допомогу він так і не зміг, та коли повернувся на місце (приблизно через 1-2 години) побачив, що ОСОБА_9 та автомобіля там не було, двоє дітей повідомили, що ОСОБА_9 забрали працівники поліції. Свідок також заявив, що ОСОБА_8 не керував автомобілем, однак коли він, ОСОБА_10 , пішов по допомогу, допускає, що ОСОБА_8 , сівши за кермо намагався самостійно з`їхати з купи піску.
Наявні у матеріалах справи докази є підставою для висновку, що саме ОСОБА_1 , а не інша особа ( ОСОБА_2 ), керував автомобілем та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Апеляційний суд вважає, що пояснення ОСОБА_1 про те, що у день складання протоколу він не керував транспортним засобом, а також надані у судовому засіданні пояснення свідка ОСОБА_2 , який є товаришем ОСОБА_1 та заінтересованим у вирішенні справи, спростовуються вищевказаними доказами. Відхиляючи доводи апелянта у цій частині апеляційний суд також бере до уваги, що під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 не зміг дати пояснення про причини нез`явлення свідка ОСОБА_2 до поліції для дачі пояснень з обставин події, яка мала місце, під час перевірки обставин скоєного діяння, протокол за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 , а також про причини, з яких ОСОБА_1 на місці події не послався на дані свідка ОСОБА_2 , як особи, яка керувала автомобілем.
При оцінці тверджень апелянта про те, що згідно з довідкою ТСЦ МВС №2147, ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, однак, місцевий суд позбавив його права керування транспортними засобами строком на 1 рік, апеляційний суд бере до уваги те, що змістом постанови підтверджується, що у судовому засідання ОСОБА_1 підтвердив, що приблизно 15 років тому він замінював посвідчення водія на нові пластикові категорії «В», яке, нібито, в січні 2022 року втратив. Зі змісту апеляційної скарги та з наданих під час її розгляду пояснень сторони захисту, вказані обставини ні ОСОБА_1 , ні його захисником, адвокатом Чейпешом Р. В. спростовані не були.
Отже, на підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33- 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Чейпеш Р. В., залишити без задоволення.
Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН