ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4574/22 Головуючий в 1 інст. Зарютін П.В.
Провадження № 33/807/187/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , захисника адвоката Шаврової Н.М. (в режимі відеоконференції із приміщенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області), за апеляційними скаргами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Шаврової Н.М. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 29.08.2022 року о 22:33 год. за адресою м. Запоріжжя, вул. Бочарова 16-а, ОСОБА_1 , керував т/з «OpelVivaro», н/з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації та рухів, від керування т/з відсторонений. На вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у лікаря-нарколога в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР відмовився відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що він не володіє українською мовою, оскільки він її не вивчав та за національністю є азербайджанець. Розуміє українську мову погано. Тому згідно відеозапису, який міститься в матеріалах справи працівники поліції спілкувалися із ним на російській мові.

Згідно відеозапису з бодікамери працівники поліції не надали йому копії протоколу про адміністративне правопорушення, а тільки повідомили, що він буде складений на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наголошує, що постановою суду встановлено, що 29.08.2022 року о 22 годині 33 хвилин він керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а потім вказано, що він водій відмовився від медичного огляду, відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.

Вказує, що суд першої інстанції в супереч вимогам ст. 268 КУпАП розглянув справу без його участі, не повідомивши про дату і час розгляду.

Вказує, що 29.08.2022 року він перебував по своїм справам у м. Запоріжжі. Однак, через певні обставини вирішив заночувати у місті, в салоні автомобіля, який був припаркований біля гаражів.

Вказане підтверджується відеозаписом з боді-камери працівника поліції, згідно якого автомобіль не здійснював рух та був припаркований на узбіччі біля гаражів, водій автомобіля спав.

З іншого відеозапису не вбачається, що працівники поліції під час події виявили у нього ознаки сп`яніння.

Працівники поліції повідомили про те, що до них надійшов виклик від мешканців про те, що невідомий автомобіля вже тривалий час припаркований біля житлових будинків.

Під час події він неодноразово повідомляв, що не здійснював керування, а лише спав в автомобілі. Вказаний факт працівники поліції не оспорювали, але все одно пропонували пройти огляд на стан сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Шаврова Н.М., вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В основу обґрунтування скарги вказує, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що виключає інкриміноване порушення за ст. 130 КУпАП.

Працівники поліції під час події не встановили ознак сп`яніння та в супереч вимогам закону склали протокол на ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП.

Місцевий суд не розглядав справи, а лише формально вказав, що ОСОБА_1 винуватий в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянти просять апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції, оскільки справу було розглянуто без виклику ОСОБА_1 , що є істотним порушенням процесуальних вимог. Копію постанови ОСОБА_1 отримав лише 14 грудня 2022 року, що підтверджується матеріалами справи.

Також просять апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Шаврову Н.М., яка підтримала апеляційну скаргу; перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Заявлені клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 , участі в судовому засіданні 22 листопада 2022 року не приймав, копію постанови отримав після закінчення строку на апеляційне оскарження. Зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянтів не вбачається. Виходячи з того, що доводи апелянтів щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу правовляддя, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 6 Європейської Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з людських прав існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.).

Усталеною практикою Європейського суду з людських прав, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають належним чином бути викладені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі «Морейра Феррейра проти Португалії (№ 2)» [ВП] (Moreira Ferreira v. Portugal (no. 2) [GC], заява № 19867/12, пункт 84, від 11 липня 2017 року). При розгляді питання справедливості кримінального провадження Суд встановлював, зокрема, що, ігноруючи конкретний, відповідний і важливий аргумент обвинуваченого, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21 квітня 2011 року).

Право на справедливий судовий розгляд може вважатися ефективним, тільки якщо клопотання чи зауваження сторін дійсно «заслухані», тобто належним чином розглянуті судом (рішення у справі «Кармель Суліба проти Мальти» (Carmel Saliba v. Malta), заява № 24221/13, пункт 65, від 29 листопада 2016 року).

За змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені.

Вказані вимоги закону і установленої практики суду захисту людських прав при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані, виходячи з наступного.

Визнаючи винним ОСОБА_1 , місцевий суд без дослідження доказів, лише формально вказав, що вина особи доводиться доказами в справі.

Також апеляційний суд окремо наголошує, що місцевий суд не досліджував відеозапис події, який повністю спростовує інкриміновані обставини в справі.

Апеляційний суд, аналізуючи доводи апеляційних скарг та матеріали справи вважає, що такі скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Поза увагою місцевого суду залишилось те, що визначальними для кваліфікації діяння за ст. 130 КУпАП, є не тільки факт відмови особи від огляду, а й встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Отже, обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, адже відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, отже зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим із того моменту, коли він почав рухатись.

Проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом, зазначаючи, що під час події він перебував в м. Запоріжжі по справам. Невстигаючі протягом денного часу вирішити особисті питання, ОСОБА_1 вирішив заночувати в салоні автомобіля, який припаркував біля гаражів, в дворі житлових будинків. Приблизно 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 розбудили працівники поліції. Під час розмови, працівники поліції повідомили, що до них надійшов виклик від мешканців будинку про те, що в їх дворі припаркований невідомий транспортний засіб та просили перевірити його. Працівники поліції запропонували пройти огляд на визначення стану сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився, оскільки він не здійснював керування автомобілем, а тільки спав. Після чого, працівники поліції повідомили, що на ОСОБА_1 буде складений протокол за ст.130 КУпАП.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом був досліджений відеозапис з місця події (а.с.8). На відеозаписі відсутній факт зупинки транспортного засобу та навіть початок спілкування працівників поліції з водієм, про що зазначали апелянти починається з того, що ОСОБА_1 спав в салоні автомобіля. Поліцейський повідомив, що до них надійшло повідомлення від мешканців будинку про те, що в дворі стоїть підозрілий транспортний засіб. Працівники поліції не заперечували факт, що ОСОБА_1 не здійснював керування автомобілем і те, що саме вони розбудили його. Однак, не дивлячись на такі обставини, без визначення ознак сп`яніння, діючи в супереч вимогам закону запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Під час події ОСОБА_1 не повідомляв працівників поліції про те, що керував транспортним засобом, а навпаки вказав, що автомобіль стояв припаркованим, а він спав в салоні автомобіля, що свідчить про те, що вказаний відеозапис не є доказом вини, оскільки не підтверджує факту керування автомобілем.

Інші матеріали справи не вказують на винуватість ОСОБА_1 .

Проаналізувавши зазначені обставини та наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційних скарг та вважає, що працівники поліції, діючи в супереч вимогам закону, неправомірно склали протокол на ОСОБА_1 , який під час події не був спеціальним суб`єктом за ст. 130 КУпАП, оскільки останній спав в салоні нерухомого транспортного засобу.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є неправильними, оскільки в суді не доведено належними та допустимим доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У зв`язку із викладеним постанова судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження в справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника-адвоката Шаврової Н.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційні скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Шаврової Н.М., задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/4574/22