Справа № 697/1872/22
Провадження № 3/697/27/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К.,

за участю секретаря с/з Васянович Ю.В.,

прокурора Лук`ященка Ю.І.,

особи, стосовно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; депутата Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області

за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшли справи відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до протоколу №161/2022 від 21.11.2022 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 , будучи депутатом Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області та відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомив у встановленому Законом порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення щодо голосування «за» питання «Про затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти» під час засідання 5 сесії Канівської міської ради, враховуючи той факт, що питання стосувалося особисто його, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Також, відповідно до протоколу №162/2022 від 21.11.2022 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 , будучи депутатом Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області та відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» вчинив дії при наявності у нього реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення щодо голосування «за» питання «Про затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти» під час засідання 5 сесії Канівської міської ради, враховуючи той факт, що питання стосувалося особисто його, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2023 справи про адміністративні правопорушення № 697/1872/22 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та № 697/1874/22 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження та присвоєно справі єдиний номер № 697/1872/22 (провадження № 3/697/27/2023) (а.с.133).

В судовому засіданні прокурор підтримав обставини, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією та пояснив, що при прийнятті рішення про склад комісії вирішувалося питання про затвердження складу цієї комісії. На засіданні сесії ставиться на голосування порядок денний, всім депутатам відомо про питання, які виносяться на голосування. До моменту оголошення результатів голосування за рішення, результати є невідомі, а тому особа, голосуючи за рішення, вживала всі заходи, щоб рішення було прийняте. Закон зобов`язує особу повідомити про конфлікт інтересів та забороняє приймати рішення при його наявності. ОСОБА_1 брав участь у голосуванні як депутат за включення його до складу комісії, що надає певні права та обов`язки. ОСОБА_1 набув додаткових повноважень у зв`язку з прийняттям рішення про затвердження комісії, це питання стосувалось особисто його, та він бажав прийняття такого рішення. Тому наявність суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 як особи та його представницькими повноваженнями як депутата є доведеною. Зазначив про наявність ознак діянь, передбачених ч.ч. 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП в діях ОСОБА_1 та просить притягнути його до відповідальності з накладенням стягнення у виді штрафу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП не визнав та пояснив, що згідно Положення про конкурс на посаду керівника закладу освіти, члени конкурсної комісії беруть участь у засіданні конкурсної комісії на безоплатній основі. При голосуванні ним за склад конкурсної комісії відсутній реальний конфлікт інтересів через відсутність приватного інтересу, а тому вважає, що він не порушував вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції». В протоколі стверджується про наявність приватного інтересу немайнового характеру, який виник у зв`язку з діяльністю в Канівській міській раді та полягає в отриманні повноважень щодо обрання та призначення керівника закладу загальної освіти. Проте, в ст. 39 Закону України «Про повну загальну середню освіту» вказано, що він не може входити до складу конкурсної комісії лише якщо є близькою особою учасника конкурсного відбору або особою, яка може мати конфлікт інтересів. На дату голосування за склад конкурсної комісії кандидати для участі у конкурсі ще не були відомі, а тому ним дотримано вимоги як Закону України «Про запобігання корупції», так і вимог Закону України «Про повну загальну середню освіту». Єдиний кандидат на посаду керівника закладу загальної середньої освіти не являється близькою особою ОСОБА_1 та щодо нього у ОСОБА_1 не виникає конфлікт інтересів, оскільки вони з ним не перебувають в сімейних, дружніх чи будь-яких інших відносинах. Комісія не мала вибору між кандидатами, а рішення комісії мало рекомендаційний характер.

Так як, згідно з ч. 11 ст. 39 Закону України «Про повну загальну середню освіту», протягом трьох робочих днів з дня оприлюднення рішення про переможця конкурсу посадова особа засновника (голова відповідної ради чи керівник державного органу) або керівник уповноваженого ним органу (структурного підрозділу з питань освіти) призначає переможця конкурсу на посаду та укладає з ним строковий трудовий договір. Тобто, комісія визначила відповідність кандидата на посаду керівника закладу загальної середньої осовіти і лише рекомендувала призначити відповідну особу.

Доказів, які підтверджують наявність приватного інтересу не надано, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП. В твердженні про наявність позаслужбових відносин не тільки не вказано про які саме позаслужбові відносини йде мова, не наведено доказів і взагалі не зрозуміло, що означає таке твердження про наявність позаслужбових відносин.

Під час голосування за проект рішення «Про затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти» не виникло суперечності між його приватним інтересом та представницькими повноваженнями, через відсутність майнових чи немайнових інтересів. Затвердження його членом вказаної комісії не передбачало пільг чи оплату праці, також відсутнє отримання нематеріальних активів, тобто відсутній приватний інтерес. Як висновок відсутній конфлікт інтересів, а тому при голосуванні за вказане рішення він мав право голосувати і не заявляти про конфлікт інтересів, враховуючи та керуючись нормами ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та ст. 39 Закону України «Про повну загальну середню освіту».

Рішення № 5-150 «Про затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти» було прийняте 27.05.2021, а оприлюднено на офіційному сайті Канівської міської ради 02.06.2021. Тобто інформація про рішення сесії з цього питання стала публічною 02.06.2021 і була надана достатня інформація про створення комісії, склад комісії, її обов`язок. Згідно матеріалів справи, у витягу з Положення про управління стратегічних розслідувань Національної поліції України однією з функцій Управління є здійснення моніторингу та аналіз стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». З 02.06.2021 було надано достатньо інформації на офіційному сайті Канівської міської ради для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто, уповноважена особа, яка має право складати протокол про адміністративне правопорушення, дізналась або могла дізнатись про адміністративне правопорушення з 02.06.2021, але не виконала свої функції моніторингу належним чином і склала протокол лише 21.11.2022. У даній справі не наведено доказів, які б перешкоджали уповноваженій особі на протязі півтора року скласти протокол про адміністративні правопорушення, зібрати докази та вручити протокол особі, виконавши дії, визначені ч.ч. 2-4 ст. 256 КУпАП.

Виходячи з вищевикладеного, просить суд скасувати протоколи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, а провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Заслухавши в судовому засіданні думку прокурора, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст.ст. 252 та 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням ст. 9 КУпАП, під адміністративним правопорушенням (проступком) необхідно розуміти протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Частиною 2 статті 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно учиняється умисно; особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до роз`яснень, наданих ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3 листа № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29.04.2016 №126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а необхідно безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Отже, для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об`єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність повноважень на прийняття рішення.

При цьому, має бути беззаперечно визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи, в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Диспозиції цих норм за своїм змістом є бланкетними адміністративно-правовими нормами, тобто нормами, які лише називають або описують правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до норм спеціального антикорупційного закону, зокрема, ст.ст. 1, 28 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в яких, крім іншого, передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно-правових актів, що наповнює норми ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.

Згідно з приміткою до ст. 172-7 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Органами управління стратегічних розслідувань в Черкаській області було встановлено, що ОСОБА_1 є депутатом Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області, тобто відповідно до підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.

Відповідно до рішення Канівської міської ради (восьме скликання) № 1-1 від 26.11.2020 «Про результати перших місцевих виборів 25.10.2020» відповідно до Протоколу Канівської міської територіальної виборчої комісії Черкаського району Черкаської області від 02.11.2020 «Про результати голосування з виборів Канівського міського голови в єдиному одномандатному виборчому окрузі» та Протоколу Канівської міської територіальної виборчої комісії Черкаського району Черкаської області від 02.11.2022 «Про результати виборів депутатів Канівської міської ради в єдиному багатомандатному виборчому окрузі» ОСОБА_1 набув повноважень депутата восьмого скликання Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області.

З протоколів № 161/2022 та № 162/2022 про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією від 21.11.2022 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів та прийняв рішення при наявності у нього реального конфлікту інтересів щодо голосування «за» питання «рішення Канівської міської ради № 5-150 від 27.05.2021 «Про затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти» під час засідання 5 сесії Канівської міської ради, враховуючи той факт, що питання стосувалося його особисто, тобто вчинив адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень додано: протоколи № 161/2022 та № 162/2022 про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, що складені 21.11.2022 стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (а.с.2-11, 70-79); рішення Канівської міської ради (восьмого скликання) № 1-1 від 26.11.2020 «Про результати перших місцевих виборів 25.10.2020» (а.с.17); Положення про конкурс на посаду директора закладу загальної середньої освіти Канівської міської територіальної громади від 23.03.2021 № 4-143 (а.с.18-19); рішення Канівської міської ради № 5-150 від 27.05.2021 «Про затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти» та додаток до рішення, відповідно до якого до складу конкурсної комісії включено ОСОБА_1 - голову фракції Партії Зелених України (а.с.20-21); витяг з протоколу №13 V сесії міської ради VIII скликання від 27.05.2021 «Про затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти», список поіменного голосування п`ятої сесії Канівської міської ради VIII скликання 27.05.2021 (а.с.24-26).

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень. Самі по собі протоколи про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у них дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Натомість, в судовому засіданні встановлено, що склад комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти обговорювався та був рекомендований до затвердження сесії постійною депутатською комісією з питань Регламенту, правопорядку, культури, освіти, охорони здоров`я, молоді, спорту та соціальної політики Канівської міської ради. ОСОБА_1 до складу цієї комісії не входив, пропозицій щодо складу комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти не подавав та на рішення, прийняте постійною депутатською комісією не впливав. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та учасниками справи не оспорюються.

Матеріали справи та протоколи про адміністративні правопорушення не містять достатніх даних, на підставі яких можлива була б констатація наявності обставин як складових реального конфлікту інтересів під час прийняття рішень про затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти на 5 сесії Канівської сільської ради.

Крім того, в матеріалах відсутні докази, що вчинення дій та прийняття рішень відбулися за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями, які реально вплинули на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, прийняття таких рішень, не викладені та не підтверджені обставини, що дії чи рішення суперечать представницьким повноваженням як депутата Канівської міської ради ОСОБА_1 . В судовому засіданні встановлено, що питання щодо затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти на 5 сесії Канівської сільської ради були пов`язані суто з виконанням представницьких повноважень ОСОБА_1 як депутата міської ради (затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти) і не становлять приватного інтересу. Так, сесією Канівської міської ради надано ОСОБА_1 повноваження бути представником місцевого самоврядування в цій комісії, тобто надано йому як депутату Канівської міської ради право діяти від імені громади та в інтересах громади. Участь у прийнятті рішень міської ради щодо затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду керівника закладу загальної освіти є частиною представницьких повноважень депутата ради, при цьому як рада, так і комісія діяли в інтересах територіальної громади.

Комісія не обирала кандидата та не призначала керівника закладу освіти, оскільки не мала таких повноважень, а могла лише рекомендувати кандидата на посаду керівника. Тобто, комісія не мала повноважень обирати і призначати керівника закладу загальної середньої освіти.

Голосування за рішення № 5-150 «Про затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти» стосувалось не особисто ОСОБА_1 , а створення комісії у відповідності до Положення про комісію та законодавства України, яке передбачає наявність депутатів у складі комісії. Після прийняття рішення сесією саме комісія, а не окремі члени комісії набули повноважень щодо організації та проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти. Рішення комісії приймалось не на власний розсуд окремих членів комісії, а колегіально більшістю членів комісії у відповідності до Положення про комісію.

В даному випадку відсутня суперечність між представницькими повноваженнями як депутата Канівської міської ради ОСОБА_1 та будь-яким його приватним інтересом.

Голосування за прийняття рішення про затвердження комісії для проведення конкурсу на посаду директора закладу загальної середньої освіти, до складу якої його також було включено як члена комісії авторами проекту рішення, може свідчити лише про потенційний конфлікт інтересів, проте не свідчить про наявність реального конфлікту інтересів. В протоколах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не зазначено в чому полягає його реальний приватний майновий чи немайновий інтерес з чітким визначенням мети, яку переслідувала ця особа, не доведено наявність суперечності між приватним інтересом та представницькими повноваженнями під час прийняття рішення та як це вплинуло на об`єктивність й неупередженість прийнятого рішення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Норми ст. 62 Конституції України вказують, що, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Тобто, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні цих правопорушень під час розгляду справи не надано.

Сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє у категоричній формі зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме не повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Крім того, у діяннях особи, щодо якої було складено протокол, повинна існувати суб`єктивна сторона правопорушення у формі умислу, що невід`ємною складовою частиною складу умисного правопорушення взагалі.

Оцінюючи інкриміноване ОСОБА_1 порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», особою, яка склала протокол не надано доказів про вчинення ним правопорушень умисно.

Саме виходячи з вищевикладеного, за відсутності будь-яких безперечних доказів про наявність в діяннях особи умислу на неповідомлення у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, керуючись положеннями і вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 172-7, 245, 247, 251, 252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст постанови складено 16.03.2023.

Суддя Б. К. Скирда