Справа № 734/1214/23 Головуючий у 1 інстанції Іванюк Т. І.
Провадження № 33/4823/606/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі: судді апеляційного суду Акуленко С.О., за участю захисника - адвоката Ткаченко Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника - адвоката Ткаченко Є.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 липня 2023 року,

У С Т А Н О В И В :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: військова частина НОМЕР_1 , командир взводу,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з нього на користь держави судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Судом встановлено, що 30.03.2023 року о 00 год. 36 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_2 , на автодорозі М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі 81 км, Чернігівського району, Чернігівської області в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу для визначення вмісту алкоголю «Драгер» ARCE 0238 Показник тесту № 3391 0,98 ‰. Не погоджуючись з результатами приладу «Драгер», ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні, але останній відмовся, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду, захисник-адвокат Ткаченко Є.В. звернулась з апеляційною скаргою та доповненнях до неї, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на порушення вимог ст. 268 КУпАП справу було розглянуто у відсутність ОСОБА_1 , який не був повідомлений про день та час розгляду справи у порядку, визначеному ст. 277-23 КУпАП.

Вказує, що ОСОБА_1 хворіє на цукровий діабет 2 типу, є інсулінозалежним, що підтверджується медичними документами. Також йому було надано направлення на МСЕК на предмет встановлення групи інвалідності та ступеня втрати працездатності.

За медичними документами, основними симптомами вказаної хвороби у ОСОБА_1 є слабкість, сухість у роті, спрага, швидка втомлюваність, оніміння в нижніх кінцівках. Відповідно вказаних ознак ОСОБА_1 перебував не в стані алкогольного сп`яніння, а в хворобливому стані, викликаному цукровим діабетом. Такий його стан може викликати похибку алкотестера.

Також апелянт вважає, що огляд водія було проведено за допомогою приладу Драгер, який не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, є не сертифікованим приладом.

Поза увагою суду 1 інстанції залишився той факт, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що виключає підстави притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В даному випадку, на нього повинні розповсюджуватися положення глави 13-Б «Військові адміністративні правопорушення» та він повинен відповідати за ст. 173-20 КУпАП.

Крім того, керування ОСОБА_1 автомобілем мало місце у зв`язку з виконанням ним службового завдання, пов`язаною з обороною держави від збройної агресії Російської Федерації, тому він знаходився в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність.

Оскарживши постанову суду поза строком апеляційного оскарження, просила поновити пропущений процесуальний строк, визнавши причини пропуску поважними.

Заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Наведені апелянтом доводи щодо підстав для поновлення апеляційного строку є переконливими та з метою забезпечення апеляційного оскарження судового рішення, суд вважає за можливе задовольнити клопотання про поновлення апеляційного строку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Протоколом про адміністративне правопорушення встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено за допомогою приладу «Драгер», з результатами якого він не погодився, а на пропозицію працівників поліції пройти огляд у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, що є порушенням вимог п 2.5 ПДР.

Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення судом першої інстанції встановлені вірно.

Ці обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, а саме: відеозаписом доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано, що працівниками поліції під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю. ОСОБА_1 було запропоновано на місці пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», на що він погоджується, при цьому не заперечує, що вживав алкогольні напої. Після породуття приладу «Драгер», результат склав 0.98‰, з яким ОСОБА_1 не погоджується. В послідуючому, працівник поліції пропонує пройти медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у Козелецькій ЦРЛ, роз`яснює наслідки відмови, на що ОСОБА_1 в категоричній формі заявляє про відмову проходження освідування у медичному закладі.

Роздруківкою з приладу Драгер та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів встановлено перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, результат огляду склав 0,98‰.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.03.2023 року у зв`язку із виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук) останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі Козелецькій ЦРЛ, від проходження якого він відмовився, що підтверджується переглянутим відеозаписом. З вказаних підстав апеляційний суд не погоджується з твердженнями захисника про те, що у ОСОБА_1 відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, та такий його стан викликаний цукровим діабетом, на який він хворіє.

Цим доказам суд дав належну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.

Аналіз доказів у сукупності підтверджує, що водію роз`яснено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, а також настання можливих наслідків у разі його незгоди, які полягають у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження апелянта про те, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки прилад «Драгер», яким проводився огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування, та є несертифікованим приладом, є необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно із частинами 2-5 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до роздруківки газоаналізатора Alcotest 6810 ARВС-0238 за допомогою якою проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , останнє калібрування відбулося 27.12.2022 року, що спростовує твердження апелянта про не сертифікацію приладу.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи він до суду не надавав, тому судовий розгляд справи відбувся без його участі і в даному випадку суд 1 інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, присутність якого не є обов`язковою.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Також судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тому порушень законних прав особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності по даній справі, передбачених ст.268 КУпАП, судом допущено не було.

Що стосується доводів апеляційної скарги про закриття справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії в стані крайньої необхідності, на думку апеляційного суду, вони не підлягають до задоволення, оскільки апеляційний суд не розцінює керування транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння як крайню необхідність.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема Правил дорожнього руху, ст. 130 КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, та зобов`язано на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, зокрема, виконуючи службові обов`язки, пов`язані із захистом України від зовнішньої агресії, оскільки з відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи, вбачається, що на місці події він не зазначав, що діє у стані крайньої необхідності та не повідомляв працівників поліції про те, що виконує такі обов`язки.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, вчинене ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Доводи захисника про необхідність притягнення ОСОБА_1 відповідно до положень Глави 13-Б, зокрема за ст. 173-20 КУпАП, є необґрунтованими, так як ним вчинено порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, то він має нести адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Адміністративне стягнення накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається.

За таких обставин, постанова суду відповідає вимогам закону, і законних підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику-адвокату Ткаченко Є.В. строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Ткаченко Є.В. - залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 липня 2023 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяС. О. Акуленко