Провадження № 3/127/6403/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Кашпрук Г.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника ДСР Шмалинюка О.П., прокурора Яцковини С.А., розглянувши адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , заступника начальника-начальника відділення рекрутингу та комплектування (на момент вчинення можливого правопорушення тимчасово виконуючий обов`язки) ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , військове звання підполковник, про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області 07.08.2023 надійшло два адміністративні матеріали, а саме: № 127/23658/23 та № 127/23661/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Суд вважає, що справи про адміністративні правопорушення слід об`єднати в одне провадження, оскільки вони розглядаються судом одночасно, присвоївши номер справи 127/23658/23.

За змістом протоколу № 464 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідно до наказу №58 від 14.02.2022 командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та наказу №24 від 24.02.2022 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_2 , підполковника ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника центру-начальником відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Відтак, згідно з п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання ерупції», ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією, а саме є військовою посадовою собою Збройних Сил України. Відповідно до своїх посадових обов`язків, ОСОБА_1 наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №4 від 05.01.2023, тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 покладено на підполковника ОСОБА_1 .

01.02.2023 ОСОБА_1 при винесенні та підписанні наказу «Про виплату надбавки за особливості проходження військової служби та преміювання військовослужбовців за січень 2023 року» №58 від 01.02.2023, згідно з яким надано виплату в розмірі 65 відсотків до посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів, за посадами, які вони займають та вислуги років, та в тому числі особисто собі, не повідомив не пізніше наступного робочого дня (02.02.2023) безпосереднього керівника, про виникнення реального конфлікту інтересів, тобто суперечності між його приватним інтересом та представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, оскільки вказану виплату він надав особисто собі, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, тобто неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того, за змістом протоколу № 465 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, підполковник ОСОБА_1 , будучи тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , 01.02.2023 при винесенні та підписанні наказу «Про виплату надбавки за особливості проходження військової служби та преміювання військовослужбовців за січень 2023 року» №58 від 01.02.2023, згідно з яким надано виплату в розмірі 65 відсотків до посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів, за посадами, які вони займають та вислуги років, та в тому числі особисто собі, вчинив дію та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, тобто виникла суперечність між його приватним інтересом та представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, оскільки вказану виплату він надав особисто собі, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, тобто - вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №4 від 05.01.2023, на нього було покладено тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 . Факт підписання ним 01.02.2023 наказу №58 «Про виплату надбавки за особливості проходження військової служби та преміювання військовослужбовців за січень 2023 року» ним не заперечується. Також ОСОБА_1 акцентував увагу суду на тому, що через завантаженість не помітив у списку військовослужбовців, який є додатком до цього наказу, своє прізвище. При цьому зауважив, що незважаючи на підписання ним наказу № 58, даний наказ в частині преміювання саме його не виконувався, оскільки питання про преміювання начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 вирішується лише начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Прокурор Яцковина С.А. у судовому засіданні вважав доведеним факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, підполковником ОСОБА_1 та просив притягнути останнього до адміністративної відповідальності.

Суд, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, думку прокурора, дослідивши об`єднані адміністративні матеріали, дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №58 від 14.02.2022 командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та наказу №24 від 24.02.2022 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_2 , підполковника ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника центру-начальником відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того, даним наказом встановлено виплачувати з 24.02.2022 щомісячну надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65 відсотків до посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислуги років та премію у розмірі 35 відсотків посадового окладу.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 полковника ОСОБА_3 №4 від 05.01.2023, тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 покладено на підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника - начальника відділення рекрутингу та комплектування цього ж територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

01.02.2023 підполковник ОСОБА_1 , будучи тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, наказів Міністерства оборони України від 01.03.2018 №90 та від 07.06.2018 № 260, розпорядження Міністра оборони України від 04.03.2022 №248/1210, та результатів службової діяльності, виніс та підписав наказ №58 «Про виплату надбавки за особливості проходження військової служби та преміювання військовослужбовців за січень 2023 року», згідно з яким надано виплату в розмірі 65 відсотків до посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадами, які займають військовослужбовці Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки та вислуги років, у розмірах встановлених розпорядженням Міністра оборони України від 14.01.2022 № 248/269. В списку військовослужбовців, яким підлягає виплата премії, встановленої відповідно до п. 2 цього наказу, а саме у п.п. 3.2 п. 3 зазначено підполковника ОСОБА_1 заступника начальника начальника відділення рекрутингу та комплектування.

На підставі наказу т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 полковника ОСОБА_4 № 77 «Про виплату надбавки за особливості проходження військової служби та преміювання військовослужбовців за січень 2023 року», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, наказів Міністерства оборони України від 01.03.2018 №90 та від 07.06.2018 №260, доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з та результатів службової діяльності у січні 2023 року, підполковнику ОСОБА_1 , тимчасово виконуючому обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , нараховано та виплачено щомісячну надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65 відсотків до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадою, яку останній займає та вислуги років, у розмірах встановлених дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 05.02.2023 № 34 припинено тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_1 .

Також судом досліджено окреме доручення Міністра оборони України ОСОБА_5 щодо своєчасної виплати військовослужбовцям і працівникам належних видів грошового забезпечення та заробітної плати та нагородження особового складу, з додатками до нього та службову картку на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якої останній у 2022 році нагороджувався грамотою та подяками, дисциплінарних стягнень не має.

В судовому засіданні підполковником ОСОБА_1 не оспорювався факт підписання ним 01.02.2023 наказу №58 «Про виплату надбавки за особливості проходження військової служби та преміювання військовослужбовців за січень 2023 року». При цьому, останній пояснив, що через завантаженість не помітив у списку військовослужбовців, який є додатком до цього наказу, своє прізвище. Також повідомив, що незважаючи на підписання ним наказу № 58, цей наказ в частині преміювання саме його залишено без виконання, оскільки питання щодо преміювання начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 вирішується лише начальником Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

За змістом абз.11 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Метою корупційного правопорушення є одержання неправомірної вигоди.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 06.10.2010 № 21-рп/2010 (п. 3.2.2.) прямо вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміна «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

Відповідно до п.п. «г» п.1 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія зазначеного Закону, є в тому числі військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.

За змістом п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобіганні корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з диспозицією ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

З пункту 2 примітки до ст. 172-7 КУпАП, вбачається, що під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень, що також визначено в абз. 13 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції».

Відповідно до абз. 9 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з абз. 12 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно з п. 2.3 методичних рекомендацій щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції (з додатками), затверджених наказом НАЗК від 02.04.2021 № 5, приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними. Саме дискреційні повноваження призводять до виникнення конфлікту інтересів.

Дискреція можливість діяти на власний розсуд, обираючи з декількох різних варіантів дій, рішень.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативноправовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Відповідно до ст. 172-7 КУпАП, особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

За змістом зазначеної статті суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага. Тобто, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень. При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи вищенаведені положення КУпАП у сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», суд приходить до переконання, що адміністративна відповідальність щодо порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, хоча ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» і передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.172-7 КУпАП настає лише за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Отже, чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за неповідомлення особою у встановлених законом випадках про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів.

При вирішенні питання про наявності або відсутність у ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів, суд виходить з встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним норм діючого законодавства.

Як вбачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції», з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29.04.2016 № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, підлягає встановленню наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Суду від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

У свою чергу, уповноваженою особою, яка склала протоколи, які є предметом розгляду, не надано доказів, що ймовірний приватний інтерес ОСОБА_1 суперечить службовим повноваженням, що виливає на об`єктивність прийнятого ним рішення, зокрема не надано доказів, що саме наказ № 58 від 01.02.2023 був підставою для нарахування останньому щомісячної премії, а відтак не надано доказів, що цим наказом завдано шкоди інтересам служби.

З протоколів про адміністративні правопорушення та доданих до них доказів не вбачається наявності факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 та його службовими повноваженнями щодо виданого ним наказу № 58 від 01.02.2023 в частині нарахування та виплати йому премії за січень 2023 року, не зазначено в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття ним зазначеного рішення, враховуючи той факт, що питання про преміювання начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 вирішується лише начальником Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_1 не впливав на розміри відповідних виплат та премії, оскільки їх розмір визначений відповідними нормативно-правовими актами і не залежав від його волі, як начальника.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 при виданні та підписанні наказу № 58 від 01.02.2023 «Про виплату надбавки за особливості проходження військової служби та преміювання військовослужбовців за січень 2023 року» відсутня суперечність між його особистими інтересами та його, на той час службовими повноваженнями, наявність яких могла б вплинути на об`єктивність прийнятого рішення.

Крім того, судом враховано показання ОСОБА_1 , надані останнім в судовому засіданні. Зокрема, ОСОБА_1 акцентував увагу суду на тому, що саме через завантаженість не помітив у списку військовослужбовців, який є додатком до цього наказу, своє прізвище. При цьому зауважив, що незважаючи на підписання ним наказу № 58, даний наказ в частині преміювання саме його не виконувався, оскільки питання про преміювання начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 вирішується лише начальником Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Правдивість показань ОСОБА_1 підтверджена дослідженими судом письмовими доказами, зокрема витягом з наказу т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 полковника ОСОБА_4 № 77 «Про виплату надбавки за особливості проходження військової служби та преміювання військовослужбовців за січень 2023 року», яким підполковнику ОСОБА_1 , тимчасово виконуючому обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , нараховано та виплачено щомісячну надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65 відсотків до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадою, яку останній займає та вислуги років, у розмірах встановлених дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з.

Підсумовуючи вищенаведене, суд не вбачає у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки наказ № 58 від 01.02.2023 «Про виплату надбавки за особливості проходження військової служби та преміювання військовослужбовців за січень 2023 року» в частині свого преміювання виданий саме в умовах потенційного конфлікту інтересів, а не реального конфлікту інтересів, оскільки відсутня така обов`язкова ознака реального конфлікту інтересів, як наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, і, відповідно, не зазначено, в чому саме такий вплив знайшов свій вияв та яким саме чином вплинув на об`єктивність прийнятого рішення. Крім того, нормами чинного КУпАП не передбачено адміністративної відповідальності за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах потенційного конфлікту інтересів.

Таким чином, судом встановлено, що належних та допустимих доказів, як це визначено нормами чинного законодавства, на підтвердження вини ОСОБА_1 , до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено.

З урахуванням вимог статей 245, 251, 252 КУпАП, ст. 62 Конституції України поза розумним сумнівом не доведена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Крім того, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо недоведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що при розгляді адміністративних матеріалів не доведено, що в діях останнього, наявні склади адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 36, 172-7, 247, 251, 252, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Судові справи № 127/23658/23 та № 127/23661/23 об`єднати в одне провадження, присвоївши номер № 127/23658/23.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, закрити в зв`язку із відсутністю в його діях складів даних адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: