Постанова

Іменем України

23.03.2023 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, за даними протоколу проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

03 січня 2023 року до Франківського районного суду м. Львова поступили матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №054465 від 25.12.2022р., 25.12.2022р. об 20 год. 56 хв. у місті Львові по вулиці Окружна 31 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яка здійснена шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги 2.4, 8.9б ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122-2 КУпАП.

28.01.2023р. захисник правопорушника - адвокат Гелемей Ю.М. подав заяву про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, з якими ознайомився 02.02.2023р. та був повідомлений про дату судового засідання, що підтверджується його особистим підписом.

В судове засідання, призначене судом на 31.01.2023р. правопорушник ОСОБА_1 та його захисник не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідмлені про дату, час та місце розгляду справи.

В судове засідання, призначене судом на 21.02.2023р., правопорушник ОСОБА_1 повторно не прибув, захисником через електронну пошту суду подано письмове заперечення, в якому останній просить закрити провадження у справі, розгляд справи проводити без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зазначає, що посадові особи, оформлюючи (заповнюючи) протокол, мали процесуальну можливість належним чином зібрати докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 , однак таких доказів у відповідній графі протоколу не відобразили і до суду не додали, а отже не довели вину ОСОБА_1 в порядку, визначеному КУпАП.

В судові засідання, призначені судом на 09.03.2023р. та 16.03.2023р. правопорушник ОСОБА_1 та його захисник не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. 16.03.2023р. через електронну пошту захисником - адвокатом Гелемеєм Ю.М. подано клопотання про відкладення розгляду справи через незадовільний стан здоров"я, в підтвердження чого долучив копію письмової консультації невропатолога, датованої 13.03.2023р. Разом з тим, щодо підстав об"єктивності неприбуття самого правопорушника ОСОБА_1 будь - яких документів суду не надав.

В судовому засіданні 16.03.2023р. інспектор взводу 2 роти 2 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Шипівдич Б.-І.С. обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення підтримав, надав аналогічні пояснення, викладені в розглядуваному протоколі. Пояснив суду, що підставою для зупинки автомобіля Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_1 стало порушення водієм даного транспортного засобу ПДР України, зокрема, проїзду перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофора, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП. Зазначив, що на вимогу зупинити транспортний засіб водій не реагував, жодним чином не намагався зупинити транспортний засіб, навпаки втікав від екіпажу поліції. Зупинити транпортний засіб вдалося лише після того, як водій Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_1 заїхав у подвір"я, звідки не зміг виїхати. В підтвердження свої усних пояснень, наданих в судовому засіданні, долучив до матеріалів адміністративної справи диск з відеозаписом та копії постанов про накладення адміністративного стягнення за подій, які мали місце 25.12.2022р. за участю правопорушника ОСОБА_1 .

З ініціативи суду судом витребувано для огляду матеріали адміністративної справи про складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, який перебуває на розгляді у Франківському районному суді м. Львова. Зокрема, в матеріалах адміністративної справи міститься протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 , складений в порядку ч.1 ст.261 КУпАП.

З метою дотримання прав та інтересів правопорушника ОСОБА_1 розгляд адміністративної справи відкладено на 23.03.2023р. Разом з тим, ні правопорушник ОСОБА_1 , ні захисник - адвокат Гелемей Ю.М. в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляд справи, що підтверджується довідками про доставку SMS.

Таку поведінку правопорушника ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Гелемея Ю.М. суд розцінює як небажання брати у участь в судовому процесі з метою захисту своїх прав та інтересів, відтак як спосіб уникнення притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Між тим, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності адмінправопорушника за наявними матеріалами справи.

Вивчивши представлені на розгляд адміністративні матеріали та дослідивши фактичні обставини, у їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, дії останнього правильно кваліфіковано, оскільки ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, що виразились у невиконанні ним вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.2 ст. 122-2 КУпАП, передбачено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про дорожній рух", цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Ч.1 та ч.2 ст. 14 цього Закону визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Крім цього, даною статтею передбачено обов"язок учасників дорожнього руху, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

П.1.1. Правил дорожнього руху України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

П.1.3. цих правил вказує на те, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

П.2.4. ПДР України вказує, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

П.8.9.б. правил передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським, зокрема, за допомогою, увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

Відповідно до ст.16 ЗУ "Про дорожній рух", водій зобов"язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського.

Доказів, які б спростовували вину ОСОБА_1 , стороною захисту не надано, не здобуто таких і під час судового розгляду справи.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Матеріалами адміністративної справи, які безпосередньо досліджені суддею в судовому засіданні доведено, що 25.12.2022р. об 20 год. 56 хв. у місті Львові по вулиці Окружна 31 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу.

На долученому до матеріалів адміністративної справи відеозаписі з відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі та відеореєстратора з нагрудної відеокамери працівника поліції чітко зафіксовано, що поліцейським було подано звуковий сигнал про зупинку транспортного засобу та увімкнено проблискові маячки, але ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_1 стрімко продовжував рух і зупинився лише після тривалого переслідування.

Суд вважає встановленим, що відеозапис є належним, допустимим та переконливим доказом, оскільки містить усі необхідні складові для визнання його даних доказами, зібраними в установленому законом порядку.

Крім того, зважаючи на зухвалу поведінку ОСОБА_1 , яка виразилася у невиконанні вимоги поліцейського та намаганні втекти від екіпажу поліції, суд не вбачає тієї обставини, що працівники поліції діяли поза межами своїх посадових обов"язків та повноважень, наданих законодавством.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», що є частиною національного законодавства , зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

При оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України").

Приймаючи до уваги принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований і у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального (адміністративного) правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» № 46477/99, Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №054465 від 25.12.2022р. та доданими до нього матеріалами, зокрема долученим відеозаписом, копіями постанов про накладення адміністративного стягнення, копією протоколу про адміністративне затримання, поясненнями працівника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення.

Наведені вище докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в суді.

Суд вважає докази у справі логічними, взаємопов`язаними та такими, що у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, а письмові заперечення захисника суд визнає такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

Докази, які містяться в матеріалах справи, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, відповідають критеріям належності та допустимості, і в своєму взаємозв`язку достатності для доведення того, що водій ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, а відтак вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

На підставі вищевикладеного та враховуючи обставини вчиненого правопорушення ОСОБА_1 , особу правопорушника, який в судове засідання не прибував, а також те, що водій є спеціальним суб"єктом адміністративної відповідальності, суд, з метою виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненням як ним та і іншими особами нових правопорушень, дійшов до висновку про можливість застосування щодо нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 п. 5 Закону України "Про судовий збір", у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується в розмірі 0,2% розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 268, 283, 284 КпАП України, -

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 536 (п"ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. судового збору.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через суд, що постановив рішення.

Суддя В. Кузь