Справа № 509/4473/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Євгеній Миколайович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 563682 від 28.07.2023 року слідує, що 14.07.2023 року о 09:00 год. гр. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство в сім`ї економічного характеру по відношенню до свого співмешканця гр. ОСОБА_2 , а саме обмежила доступ до спільного житла та не впускала до будинку, чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання особа яка притягається до адміністративної відповідальності не з`явилася, її інтереси представляла адвокат Боровська О.В.

Адвокат пояснила суду, що гр. ОСОБА_1 в серпні 2017 року продала будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 гр ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом з реєстру речових прав. В даному будинку вона не проживає, виїхала з нього, але декілька разів приїздила та забирала там свої речі. Про складення такого протоколу їй взагалі не було відомо, адже вона за вказаною адресою на даний час не проживає. Просила суд закрити провадження по справі, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. До суду клопотання подано також в письмовому вигляді з доданими додатками до нього.

Відповідно до статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

У свою чергу, суд, дослідивши матеріали адміністративної справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних у справі пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, керуючись законом, приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, який в силу положень ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Тож, досліджуючи останній, разом із іншими, додатними до нього матеріалами, суд прийшов до таких висновків.

Відповідальність за ч.1 ст. 173 -2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

У даному випадку, із протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 14.07.2023 року о 09:00 год. гр. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство в сім`ї економічного характеру по відношенню до свого співмешканця гр. ОСОБА_2 , а саме обмежила доступ до спільного житла та не впускала до будинку.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» 07 грудня 2017 року № 2229-VIII.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг із лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Разом з цим, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить зазначення конкретних дій пов`язаних з економічним насильством з боку останньої по відношенню до ОСОБА_2 та наслідків таких дій, які б, з урахуванням положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В інтересах ОСОБА_1 адвокатом долучені копії наступних документів, які мають відношення до даної справи. Так, відповідно до договору купівлі продажу від14 серпня 2017 року ОСОБА_1 продала будинок за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 який проживає в АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право реєстрацію права власності від 31.08.2023 року за номером 344785317 власником вищезазначеного будинку є ОСОБА_3 .

Гр. ОСОБА_2 дійсно був зареєстрований у вказаному будинку, проте відповідно до договору про здачу приміщення в найм укладеного 06.11.2015 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали цей договір про те, що власник будинку здає в найм кімнату площею 22, 8 кв м., в тимчасове користування на період з 06.11.2015 року по 06.11.2017 року. договір було зареєстровано за № 69 06.11.2015 року Овідіопольським селищним головою.

Разом з тим, відповідно до довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописку) виданої Овідіополської селищною радою Одеського району Одеської області № 749 від 17.05.2023 року гр. ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та був знятий з реєстрації 02.03.2023 року. Будинок належить ОСОБА_3 .

Суд зазначає жодних доказів того, що гр. ОСОБА_2 має правові підстави для проживання чи перебування у вказаному будинку не має.

До протоколу долучено копію довідки виданої Овідіопольської селищною радою ОСОБА_2 , відповідно до якої він проживає в АДРЕСА_1 , довідка видана 11.04.2018 року.

Відповідно до копії довідки виданої Овідіопольської селищною радою ОСОБА_2 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Довідка видана 09.07.2021 року.

Відповідно до копії довідки виданої Овідіопольської селищною радою ОСОБА_2 , останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Довідка видана 11.01.2017 року. Натомість доказів того, що ОСОБА_2 зареєстрований або ж проживає за вказаною адресою станом на дату розгляду справи в суді, не надано.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено ксерокопію ухвали, яка не завірена належним чином, з якої слідує, що в рамках цивільної справи № 509/3042/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення провадження по справі зупинено, тобто між сторонами є спір та він вирішується в рамках цивільного процесу.

Проте суд ще раз наголошує, що спір вирішується між власником майна, в даному випадку між власником будинку та особою, яка бажає в ньому проживати, чи має такі наміри. Проте гр. ОСОБА_1 на даний час не є орендарем даного об`єкту нерухомості, не є його власником, тому суду незрозуміло формулювання в фабулі протоколу, щодо того, що постороння особа обмежила доступ до спільного житла.

При цьому, слід вказати, що зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутня. Мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Тож, у даному випадку, з огляду на установлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, позаяк, у останньої

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), відповідно до яких у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

При цьому, суд, окрім викладених вище мотивів, виходив ще й з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Та у цьому випадку наявність наслідків дій ОСОБА_4 у виді спричинення шкоди економічного характеру ОСОБА_2 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом», а, відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України.

Інакше кажучи, з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, та взагалі незрозуміло суть діяння економічного характеру відносно ОСОБА_2 , оскільки з матеріалів справи слідує, що власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є гр. ОСОБА_3 , при цьому в рапорті при зверненні до поліції, зазначено, що за вказаною адресою дружина не пускає до будинку, є спір за будинок, заявник ОСОБА_2 .

Крім того, жодна із сторін не надала докази на підтвердження того, що сторони перебувають у шлюбі, чи перебували, або ж спільно мешкають на даний час.

Водночас, суд зауважує, що він позбавлений можливості самостійно визначати та конкретизувати дані протоколу, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Тож, суд не вправі у цьому випадку визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст. 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

Суд не встановив наявності у ОСОБА_1 умислу на вчинення домашнього насильства економічного характеру відносно ОСОБА_2 .

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тому, у світлі всього вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 цього Кодексу.

Крім того, судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки вона не піддається адміністративному стягненню за таких умов.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Суддя: Є. М. Панасенко