ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1550/23 Номер провадження 33/814/1562/23Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Греся А.О., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Данильчука С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Данильчука С.Г., на постанову Хорольського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2023 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 536 гривень 80 копійок судового збору.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 07 липня 2023 року о 16 годині 15 хвилин по вул. Івана Хмари, 102 у с. Вишянки Лубенського р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керував транспортним засобом «DACIA LOGAN», н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі адвокат Данильчук С.Г. просить скасувати постанову Хорольського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2023 року й закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: в матеріалах справи відсутні докази щодо керування ОСОБА_1 автомобілем, його зупинки поліцією та відсторонення від керування транспортним засобом, а наявні у провадженні докази є неналежними й недопустимими, так як: долучений поліцією відеозапис небезперервний, не є оригіналом і має невідоме походження; в протоколі відсутнє посилання на технічні засоби, за допомогою яких здійснено відеофіксацію; зазначені в протоколі свідки не допитувались у судовому засіданні, а їх письмові пояснення є ідентичними й не містять усіх обов`язкових відомостей про особи цих свідків; у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, направлені на медичний огляд не зазначено необхідних даних, які повинні містити ці документи. Водночас апелянт посилається на те, що місцевий суд безпідставно: з власної ініціативи врахував додатковий доказ у вигляді обвинувального акта в кримінальному провадження; послався на положення ст.308 КУпАП, чим вийшов за межі судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції заслухав адвоката на підтримку апеляційної скарги, перевірив матеріали справи, дослідив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про те, що вона підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Вимогами ж п.2.9 «а» ПДР України унормовано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №397665 07 липня 2023 року о 16 годині 15 хвилин ОСОБА_1 по вул. Івана Хмари, 102 у с. Вишянки Лубенського р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керував транспортним засобом «DACIA LOGAN», н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння (а.с.2).

З матеріалів справи встановлено та не оспорюється учасниками провадження, що автомобіль «DACIA LOGAN», н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 .

Наведені ж вище дані протоколу об`єктивно підтверджуються відеозаписами, записаними на технічному носієві інформації, з яких установлено, що 07 липня 2023 року приблизно о 16 годині 15 хвилин ОСОБА_1 по вул. Івана Хмари в с. Вишянки Лубенського р-ну Полтавської обл. керував трансорнтим засобом «DACIA LOGAN», н.з. НОМЕР_1 (зафіксовано рух даного автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , який після паркування транспортного засобу вийшов з місця водія - відеозаписи №№1-5). Присутні на місці події свідки, зокрема, пасажир автомобіля ОСОБА_1 , також підтвердили те, що водієм транспортного засобу був саме ОСОБА_1 (відеозапису №1). На вимогу поліцейського ОСОБА_1 як водій пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці правопорушення з використанням поліцією спеціального технічного засобу, результати якого склали 1, 90 проміле алкоголю в крові. Затим включно до процесу оформлення поліцією матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не стверджував про те, що є незгодним саме з отриманими результатами його огляду на місці зупинки транспортного засобу (а.с.12).

Зафіксовані засобами об`єктивного контролю (відеозаписами) обставини також підтверджуються змістом роздруківки технічного засобу «Drager Alcotest 6810», відповідно до якого встановлено перебування ОСОБА_1 , у тому числі під час керування автомобілем, у стані алкогольного сп`яніння з результатами 1, 90 проміле алкоголю в крові (а.с.3).

Отже, викладені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і об`єктивних підстав не довіряти їм немає.

Оскільки в даному конкретному випадку проходження огляду ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я не повинно було здійснюватись з огляду на відсутність його незгоди з результатами проведеного поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння, то аргументи адвоката щодо виготовлення в неналежний спосіб направлення на огляд ОСОБА_1 у медичний заклад не впливають на встановлений факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння, що здійснювалось на місці зупинки автомобіля у відповідності до процедури, визначеної законом. Тим не менше, всупереч доводам апелянта, зазначене вище направлення складено уповноваженою особою - поліцейським, і містить усі необхідні відомості даного процесуального документа, а незначні розбіжності у вказаному часі його складання з іншими доказами (в декілька хвилин) самі по собі не є тією обставиною, що вказують на його недопустимість чи неналежність.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами представника про помилкове посилання місцевого суду на долучений поліцейським акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу як на доказ винуватості ОСОБА_1 , оскільки в ньому не зазначено будь-яких ідентифікуючих даних, з яких можливо було би встановити особу, щодо якої він складений, тобто цей акт не містить відомостей, які би прямо чи непрямо підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню саме у провадженні щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з чим є неналежним доказом (а.с.4). Однак, ступінь стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 зафіксовано іншим об`єктивним доказом наведеною вище роздруківкою з технічного приладу, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 .

Безпідставним є і врахування судом першої інстанції в доказовій базі письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не допитувались місцевим судом, оскільки, виходячи із засади безпосередності дослідження доказів, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, безпосередньо сприйнятими ним під час судового засідання й не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими поліції або посилатися на них (а.с.6, 8-9).

Також посилання суду першої інстанції як на доказ, що підтверджує винуватість ОСОБА_1 , на обвинувальний акт щодо останнього в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, позбавлене підстав, з огляду на те, що порушує принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення й не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ч.1 ст.62 Конституції України). Цей конституційний принцип майже аналогічно закріплено безпосередньо в законі України про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.2 КК України), а також відображено в кримінальному процесуальному законі (ст.7 та ч.1 ст.17 КПК України).

Оскільки суд не може давати правову оцінку діянням особи, що не є предметом справи, в якій він здійснює судовий розгляд, то відповідно він позбавлений можливості давати діянню, щодо якого він здійснює судовий розгляд, таку правову оцінку, яка би ґрунтувалася на оцінці інших діянь, щодо яких судовий розгляд не здійснюється. Ця неможливість викликана тим, що у протилежному випадку суд спростує презумпцію невинуватості особи щодо діянь, які не були предметом судового розгляду, що є порушенням фундаментального права особи, оскільки презумпція невинуватості передбачає з-поміж іншого те, що «сторона обвинувачення має повідомити зацікавленій особі, у чому її обвинувачують, аби надати можливість підготувати і згодом представити свій захист, а також надати докази, достатні для обґрунтування обвинувального акта» (постанова Європейського суду з прав людини у справі "Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain").

Наведене вище залишилось поза увагою місцевого суду, через це оскаржувану постанову слід змінити, виключивши з неї посилання на: акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмові пояснення зазначених вище свідків та обвинувальний акт у кримінальному провадженні як на докази винуватості ОСОБА_1 .

Однак, таке виключення з доказової бази не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, так як його винуватість підтверджується сукупністю інших доказів по справі поза розумним сумнівом, а саме наведеними вище даними: протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписів і роздруківки зі спеціального технічного засобу.

Разом з цим, доводи представника твердження адвоката, які зводяться до неповноти відеозапису, є необґрунтованими, оскільки наявний у матеріалах справи технічний носій інформації з відеозаписами з достатньою повнотою містить відомості щодо обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, які узгоджуються з іншими доказами по справі.

При цьому, в протоколі наявне посилання на долучені до нього дані відеофіксації, записані на технічному носієві інформації, в той час вимогами ст.256 КУпАП (зміст протоколу про адміністративне правопорушення) не передбачено зазначення в цьому процесуальному документі характеристик приладу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація, на необхідність зазначення яких необгрунтовано посилається представник.

Апеляційний суд зауважує, що матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях.

Долучений технічний носій інформації з відеозаписами був виготовлений поліцією у зв`язку із необхідністю запису інформації, що має значення у провадженні про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді, у вигляді файлів. Зі змісту відеофіксації вбачається, що її поліцейськими було здійснено з використанням службових пристроїв - боді-камер, у ході реалізації своїх службових повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію». Також поліцією з метою повного й усебічного встановлення обставин справи було долучено записи з камер відеоспостереження. Технічний носій із цими записами додано до протоколу суб`єктом збирання доказів, визначеним у ч.2 ст.251 КУпАП - поліцейським, який складав протокол про адміністративне правопорушення, а тому їх походження не викликає сумніву.

Мотивованих і достатніх підстав, які би ставили під сумнів зафіксовані засобами об`єктивного контролю обставини, свідчили про недостовірність чи недопустимість змісту відеозаписів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Водночас відсутність у матеріалах справи відомостей щодо зупинки ОСОБА_1 поліцією й відсторонення його від керування транспортним засобом не є достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , оскільки не спростовує факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто наявність у діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, безпідставними є аргументи апелянта про те, що суд першої інстанції, пославшись на положення ст.308 КУпАП, вийшов за межі судового розгляду.

За змістом оскаржуваної постанови в її резолютивній постанові місцевий суд з посиланням на ч.2 ст.308 КУпАП зазначив про те, що у випадку несплати штрафу в строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, штраф підлягає стягненню в подвійному розмірі. Це твердження узгоджується з положеннями ст.283 КУпАП, згідно з якою постанова суду повинна містити правові наслідки невиконання адміністративного стягнення.

За таких обставин, доводи та підстави, з яких ставиться питання про закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Ураховуючи викладене вище, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Данильчука С.Г., задовольнити частково.

Постанову Хорольського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції посилання як на докази винуватості ОСОБА_1 на:

акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000136, щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.296 КК України.

В іншій частині постанову місцевого суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун