Єдиний унікальний номер 229/844/23
Номер провадження 3/229/718/2023

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року Суддя Дружківського міського суду Донецької області Гонтар А.Л., розглянувши матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Калиновиця Варвинського р-ну Чернігівської області, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_2 , який працює (проходить службу) у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника 2 аеромобільного взводу 10 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону, у військовому званні солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, протягом року, до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення не притягувався,

за ч. 2 ст.172-10 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2023 року до Дружківського міського суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії А4350 № 314 від 18.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Згідно протоколу, 17 січня 2023 року о 17 год. 20 хв. в н.п. м.Дружківка, солдат ОСОБА_1 відмовився від виконання законних вимог командира батальйону, а саме: виходити на позиції роти та обороняти їх за допомогою зброї, боєкомплекту, засобів індивідуального захисту (шолом, бронежилет) під час дії воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-10 КУпАП України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Попри те, що особа не отримала або ухилилася від отримання судової повістки, її право на справедливий суд, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було. Таким чином, особі повинно бути відомо про час і місце розгляду справи, оскільки є можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. З таким висновком погодився ЄСПЛ у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Диспозиція ч.1 ст. 172-10 КУпАП передбачає наступні склади адміністративного правопорушення: відмова від виконання законних вимог командира (начальника).

Диспозиція ч.2 ст.172-10 КУпАП, передбачає відповідальність за: діяння, передбачене ч.1 цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження вчиненого адміністративного правопорушення ОСОБА_1 суду надані такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії А4350 № 314 від 18.01.2023 р., витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 92 від 04.07.2022 р., копія військового квитка правопорушника, пояснення правопорушника, пояснення свідка.

Дослідивши і проаналізувавши докази по справі, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення не доведена та справа підлягає закриттю з наступних підстав.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії А4350 № 314 від 18.01.2023 року виявлено розбіжності з долученими до нього документами, а саме: в протоколі та у військовому квитку зазначено по батькові правопорушника « ОСОБА_2 », а згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 92 від 04.07.2022 р., по батькові правопорушника зазначено « ОСОБА_3 ».

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 від підписання протоколу відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Пояснень, зазначених у протоколі свідків до матеріалів справи не додано.

Згідно письмового пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від 20.01.2023 року, вбачається, що він 17.01.2023 р. відмовився виконувати накази, свою вину визнає.

В поясненні не зазначено, де, кому та ким було віддано наказ, в якій формі його було доведено - в усній чи письмовій, в чому полягала суть наказу.

Згідно письмового пояснення свідка, лейтенанта ОСОБА_6 від 20.01.2023 року, вбачається, що він 17.01.2023 року став свідком невиконання наказу, відданого солдату ОСОБА_1 командиром 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , майором ОСОБА_7 , щодо повернення на позиції та зайняття оборони поблизу АДРЕСА_2 .

Судом виявлено, що пояснення правопорушника та свідка, долучені до протоколу, були відібрані пізніше (20.01.2023 р.) ніж було складено протокол про адміністративне правопорушення (18.01.2023 р.).

Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 органом, що порушив провадження в справі до матеріалів справи не додано.

Також в протоколі не зазначено ПІБ командира військової частини, який віддав наказ, у якій формі було віддано наказ - в усній чи письмовій, одному чи групі військовослужбовців, з використанням технічних засобів зв`язку чи без таких, в який населений пункт необхідно було вийти правопорушнику на позиції, не долучено копії такого наказу, рапортів посадових осіб, інших документів, які стосуються правопорушення.

Згідно п. 35, 36, 37 ч.1 Розділу І ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 548-XIV накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Суддя вважає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Пояснення одного свідка, не підкріплене іншими доказами, не є прямим доказом вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Сам по собі факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини правопорушника.

Склад адміністративного правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Подія правопорушення пов`язана з відбуттям певного явища, тобто факту правопорушення. Така подія може бути обумовлена як усвідомленими діяннями, так і не залежати від волі і бажання особи.

Водночас відсутність факту правопорушення автоматично означає і відсутність складу правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно п.7 Розділу ІІ «Інструкції зі складання протоколів про та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення» затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23.10.2021 року № 329 до протоколу долучаються матеріали (докази), що підтверджують факт вчинення військового адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків правопорушення, інші документи, які стосуються правопорушення).

Матеріали, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства.

Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення покладається на уповноважену посадову особу, яка складає протокол.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-10 КУпАП, не доведена та не підтверджена належними, допустимими та достовірними доказами, а відтак провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 247, 251-252, 280, 283-284, 287-291 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-10 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: А.Л. Гонтар