Житомирський апеляційний суд
Справа №273/458/21 Головуючий у 1-й інст. Новицький Є. А.
Категорія ч.4 ст. 121, ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Баранівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року щодо нього за ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП з урахуванням вимог ст.36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень, у прибуток держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири)грн.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 26.02.2021 о 02.10 в м. Баранівка по вул. Звягельській, 1, керував автомобілем ЗІЛ 130 м / НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Крім того ОСОБА_1 26.02.2021 о 02.10 в м. Баранівка по вул. Звягельській, 1, керував автомобілем ЗІЛ 130 м / НОМЕР_1 , що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов чим порушив п. 31.3 б ПДР України.

На прийняте судом рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Баранівського районного суду від 14 квітня 2021 року, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення відповідно до вимог ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП.

Посилається на те, що в матеріалах адміністративної справи відсутні достатні та беззаперечні, поза всякого сумніву, докази вчинення ним адміністративних правопорушень передбачених ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП.

Категорично заперечує проти вчинення ним будь - якого порушення правил дорожнього руху і вчинення будь - якого адміністративного правопорушення, та вважає, що постанова суду винесена з порушенням вимог ст.ст.268, 280 КУпАП.

Зазначає, що суд розглянув справу у його відсутність, чим грубо порушив право на захист та право надати суду відповідні пояснення щодо обставин викладених в протоколі, а посилання суду на те, що він належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином є безпідставними, оскільки ніхто не повідомляв про дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги як докази його вини у вчинені адміністративних правопорушень протокол, відеоматеріали, покази свідків, оскільки із відеоматеріалів, видно, що він за кермом не перебував і автомобілем не керував. Зазначених в протоколі свідків взагалі не було. За кермом автомобіля ЗІЛ був його батько, який зайшов в будинок до свого знайомого. Про це повідомляв працівників поліції, але його ніхто не хотів слухати. Більше того про документи щодо проходження технічного контролю його ніхто не питав, але повідомляв поліцію, що автомобіль ЗИЛ належить не йому. Про те, що був складений протокол за ст.130 та 121 КУпАП, йому нічого не відомо. Відмовився від проходження освідування, оскільки не вважав себе особою, яка може бути піддана приниженню освідуванням на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не водій і не причетний до руху автомобіля.

Посилається на те, що незважаючи на вимоги матеріальних та процесуальних норм права, які вказують на порядок та умови складення адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП, в складеному протоколі зазначено, що нібито водій ОСОБА_1 в м. Баранівка по вул. Звягільська керував т.з. Зіл 130 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Однак відеоматеріали свідчать зовсім про інше. Більше того, складений протокол взагалі не відповідає протоколу який затверджений зазначеною інструкцією, а тому, оскільки форма та зміст протоколу не відповідає протоколу який затверджений інструкцією, такий протокол не може бути допустимим доказом та мати юридичну силу.

Зазначає, що автомобіль до якого підійшли працівники поліції, давно стояв, і він в ньому сидів як пасажир, що підтверджується відеозаписом з бодікамери, а відтак пропозиція з боку працівників поліції щодо проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння була протиправна і явно незаконна.

Окрім цього суд не звернув уваги на те, що обставини, які відображені в протоколі, не відповідають дійсним обставинам справи, які відображені на відеозйомці.

Разом з тим просить поновити строк на оскарження постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року. Зазначає, що строк на оскарження пропущений ним з поважних причин, оскільки на розгляді справи був відсутній, а оскаржувану постанову отримав в канцелярії суду на його звернення 25 квітня 2022 року.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. При цьому апеляційний суд зауважує, що на протязі тривалого часу неодноразово задовольняв клопотання апелянта про відкладення апеляційного розгляду з різних причин, апеляційний розгляд вкрай затягується

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги з доповненнями, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає поновлення, а апеляційна скарга з доповненнями - задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, підтверджуються матеріалами справи. Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги по суті, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак зазначених вимог закону суд першої інстанції у повному обсязі не дотримався, прийшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення та необхідності визнання його винним у вчиненні правопорушення за ч.1ст.130 КУпАП з накладанням відповідного стягнення.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1ст.130, ч.4 ст.121 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.4 ст.121 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , відеоматеріалами.

Однак на думку апеляційного суду вказані докази поза розумним сумнівом не доводять наявність складу правопорушень в діях ОСОБА_1 за обставин, зазначених в протоколі.

Постанова суду першої інстанції в порушення вимог ст.283 КУпАП не містить обставин правопорушення, встановлених безпосередньо судом, а лише містить посилання на обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, встановлені працівниками поліції при його фіксуванні.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Так відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому відповідно до положень ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

При цьому згідно ч.5 даної норми огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Зазначені вище положення кореспондуються з положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (надалі Інструкція) та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (надалі Порядок).

При цьому зазначеними положеннями нормативних актів передбачено обов`язок проходження огляду на стан сп`яніння саме водіїв транспортних засобів, тобто тих осіб, які на час зупинення керували транспортними засобами, а також тих, щодо яких наявні докази такого керування безпосередньо перед пред`явленням працівниками поліції вимоги про проходження такого огляду. Тобто факт керування особою транспортним засобом підлягає доказуванню як обставина, яка свідчить про наявність складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість апеляційний суд вважає, що підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем на час повідомлення йому працівниками поліції про керування ним автомобіля з ознаками алкогольного сп`яніння в матеріалах справи відсутнє.

Дослідивши безпосередньо матеріали справи, а саме протоколи про адміністративні правопорушення серії ОБ №004737 від 26.02.2021 за ч.1 ст.130 КУпАП та ОБ №004738 від 26.02.2021 за ч.4 ст.121 КУпАП, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та наявний в справі відеозапис, апеляційний суд приходить до висновку, що керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а відтак і його вина у вчиненні даних правопорушень, не доведені у відповідності до положень ч.2 ст.251 КУпАП належними, допустимими та достатніми доказами, а тому в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 ч.4 ст.121 КУпАП.

Відповідно до відеозапису з місця події, наявного в матеріалах справи, та який міг би усунути відповідні сумніви щодо керування ОСОБА_1 , відсутні беззаперечні відомості про керування автомобілем саме ОСОБА_1 , його зупинення працівниками поліції, та він засвідчує лише заперечення ОСОБА_1 щодо керування ним автомобілем, його зупинку працівниками поліції, та відмову від проходження огляду, проте аж ніяк не підтверджує таке керування.

З показів свідків також не вбачається, що вони були свідками керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а лише були запрошені працівниками поліції у якості свідків для проходження огляду ОСОБА_1 чи його відмови в проходженні.

Посилання суду на письмові пояснення ОСОБА_1 , як на доказ доведеності вини останнього є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 на підставі ст.63 Конституції України відмовився надавати їх.

Не містять матеріали об`єднаної справи також і жодного доказу своєчасного непроходження ОСОБА_1 обов`язкового технічного контролю транспортного засобу , яким він начебто керував.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст.ст.7, 251 ч.2 КУпАП обставини вчинення правопорушення та наявність в діях особи складу такого правопорушення повинен доводити орган, який складає протокол, а не особою повинна доводи відсутність такого складу в її діях.

До того ж, само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту"

Таким чином, протоколи про адміністративне правопорушення складені відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 та ч.4 ст.121 КУпАП, не можуть бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини викладені в протоколах не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протоколи не відповідають вимозі їх достатності, що є підставою для закриття провадження.

Аналізуючи в сукупності ці матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність даних щодо підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а відтак і беззаперечних доказів про можливе вчинення ним адміністративних правопорушень за ч.1 ст.130, ч.4 ст.121 КУпАП.

На зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув та, не перевіривши належно ці докази, в тому числі і письмові пояснення свідків безпосередньо в ході судового розгляду, прийшов до хибного висновку про доведеність наданими до протоколів доказами складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Разом з тим апеляційний суд визнає безпідставними доводи апелянта, що судом першої інстанції порушено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст.268 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, вона перебувала у провадженні суду першої інстанції з 02 березня 2021 року. Суд неодноразово направляв повідомлення про час, дату та місце розгляду на наявну в матеріалах справи адресу ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 . Однак повідомлення поверталися до суду першої інстанції, як невручені в зв`язку з чим розгляд справи неодноразово відкладав. Крім того судом першої інстанції отримано відповідь на запит від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відповідно до якої реєстрацією місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, не входить до переліку адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.268 КУпАП, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 задля недопущення порушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю у відповідності до положень п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.4 ст.121 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Баранівського районного суду Житомирської області 14 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.121, ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: