Справа№464/5667/23
пр.№ 3/464/2235/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року суддя Сихівського районного суду м. Львова БЕСПАЛЬОК О.А., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП у Львівській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , не працюючого, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколами про адміністративне правопорушення від 17 серпня 2023 року, ОСОБА_2 17 серпня 2023 року в 01 год. 58 хв., керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц» д.н.з. НОМЕР_2 по пр.Червоної Калини, 60 у м.Львові на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану, не зупинився, був затриманий шляхом переслідування на патрульному авто по вул.Кос Анатольського, 4 у м.Львові, чим порушив п.2.4 ПДР та ч.1 ст.122-2 КУпАП. Крім того, цього ж дня та часу ОСОБА_2 по вул.Кос Анатольського, 4 у м.Львові керував автомобілем марки «Мерседес Бенц» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння (1,52% проміле), огляд якого проводився за допомогою приладу «Alkotest №6820» на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив п.2.9а ПДР.

На виклик у судове засідання ОСОБА_2 , не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, однак скористався правом на подання заперечення через адвоката.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого щодо них судового провадження.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.268 КУпАП, вважаю за можливе розглянути справу без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки справи про вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП одночасно надійшли на розгляд у Сихівський районний суд м.Львова, тому вважаю за необхідне на підставі ч.2 ст.36 КУпАП об`єднати вказані матеріали в одне провадження.

Адвокат ОСОБА_2 Добушовський О.В. подав заперечення на протоколи про адміністративні правопорушення, просив провадження у справах про притягнення ОСОБА_2 за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП зарити, у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. В обґрунтування заперечень покликався на те, що ОСОБА_2 категорично заперечує факт зупинки його транспортного засобу 17 серпня 2023 року та факт керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Коли перебував неподалік автомобіля, до нього підійшли працівники поліції та безпідставно почали вимагати пройти огляд на стан сп`яніння, тому порушення вимог п.2.9а ПДР України заперечує. Відеофіксація керування та зупинки автомобіля під його керуванням в матеріалах справи відсутні, відповідних доказів матеріали справи не містять. Відео, яке приєднане до матеріалів справи розпочинається з пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, проте сам факт зупинки поліцейським, як і керування ОСОБА_2 транспортним засобом 17 серпня 2023 року відсутні. З відео поліцейський не пояснив причину зупинки, оскільки не зупиняв транспортний засіб ОСОБА_2 в порушення вимог п.27 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року у протоколі відсутні відомості про двох свідків, які мали б бути запрошені до складення протоколу, що призводить до недійсності такого огляду. З відеозаписів з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що відео не є безперервним та здійснений не з моменту зупинки транспортного засобу, що не можна вважати належним та допустимим доказом у справі. Посадовою особою, яка складала протокол про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не надано суду належних та допустимих доказів винуватості особи. Зокрема і факту запинки транспортного засобу. Щодо вимоги про зупинку, як доказ надано відео з бодікамер та рапорт працівника поліції, однак, з такого не вбачається чітка вимога про зупинку транспортного засобу, а також що така подана завчасно за допомогою зрозумілого водієві жесту руки. В матеріалах справи відсутній належний доказ на підтвердження подання поліцейським вимоги про зупинку транспортного засобу ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення. Враховуючи вищенаведені факти, просить провадження у справах про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.

Вивчивши матеріали справ, заперечення адвоката Добушовського О.В., оглянувши долучені відео з бодікамер поліцейських, приходжу до наступного висновку.

При прийнятті рішення за наслідками розгляду справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що процесуальні особливості справ про адміністративні правопорушення прирівнюються до кримінального процесуального законодавства.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив свою позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпція факту. Тобто таких, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Так, згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення. Відсутність одного з елементів юридичних ознак складу правопорушення не утворює складу правопорушень.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки(відеозапису),які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім цього, згідно із ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність задане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою),якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Згідно ст.35 Закону України «Про Національну поліцію»: Поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

У рапорті інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №64 УПП у Львівській області ДНН Харчука Р. зазначено, що 17 серпня 2023 року, перебуваючи в складі екіпажу «Омега 401», реагуючи на порушення комендантської години по пр.Червоної Калини, 60 у м.Львові, близько 01 год. 56 хв., зупиняючи автомобіль марки «Мерседес Бенц» д.н.з. НОМЕР_2 , водій даного транспортного засобу не виконав вимоги про зупинку працівниками поліції, переслідуючи такий, його було зупинено по вул.Кос-Анатольського, 4 у м.Львові. У водія ОСОБА_2 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на його виявлення на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, на що водій погодився. Результат тесту позитивний 1,52%, у зв`язку з чим на водія було складено протоколи за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

З оглянутих відео записів DVD-R диску, долученого до матеріалів справи, як доказ, вбачається, що (clip 0) в 01 год. 55 хв. працівником поліції було зроблено жест, як в подальшому стверджено працівником поліції - жест руху руки про зупинку транспортного засобу, в 01 год. 57 хв. було зупинено пішохода - чоловіка на вулиці, як встановлено ОСОБА_2 . На відео працівник поліції стверджує, що подав жест зупинки автомобіля через порушення комендантської години і дану вимогу було проігноровано водієм, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом, про що останній впродовж усього відео категорично заперечує, однак працівник поліції пояснює, що має доказ, а саме, зафіксовано відео, що водій виходив з даного транспортного засобу. В ході спілкування з ОСОБА_2 , останній стверджує, що був зупинений працівниками поліції, коли йшов по вулиці, а не їхав автомобілем. Працівник поліції не заперечує факту того, що на відео зафіксовано стоячий автомобіль і чоловіка на вулиці, останній вказує, що йому показано відео припаркованого автомобіля і як працівники поліції під`їжджають до транспортного засобу. ОСОБА_2 просить показати саме факт, де зафіксовано, що він виходить з йього транспортного засобу, однак працівник поліції аргументує причетність особи до водіння таким, оскільки він один перебуває на вулиці, що на переконання працівників поліції і є доказами у справі. Далі, на відео пропонується особі надати документи, на що останній надає посвідчення водія, заперечуючи й надалі факт керування транспортним засобом та, вимагаючи надати відеофіксацію керування ним автомобілем. В подальшому, перевіряючи документи, з відео чути нерозбірливий діалог між поліцейськими, з твердженням «якщо він не буде п`яним». Підійшовши до ОСОБА_2 йому повідомлено, що у них є певні обставини вважати, що він є з ознаками алкогольного сп`яніння і йому запропоновано пройти огляд за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі, однак працівником поліції не озвучено особі, яку притягається до відповідальності, які ж саме ознаки вказують на його стан сп`яніння (запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук, невиразна мова тощо).

В clip 2 ОСОБА_2 стверджує, що у його автомобілі затоновані вікна і працівники поліції не могли бачити особу, яка саме керувала транспортним засобом, тому вимагає надати відео доказ, що саме він керував автомобілем.

З відео записаного як Clip-05 з іншої нагрудної камери поліцейського вбачається рух транспортного засобу, однак через пізню пору доби, включені фари автомобіля, що рухався, не можливо визначити марку автомобіля та особу, яка ним керувала. В подальшому відображено рух автомобіля поліцейських з салону такого, як працівник поліції підходить на вулиці до чоловіка, який представився ОСОБА_2 . Інші відео містять факти складення протоколів, проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснення прав, подальші наслідки притягнення до адміністративної відповідальності. Після складення процесуальних документів, між поліцейськими та ОСОБА_2 відбувся діалог, зокрема, останній повідомив, що посварився з дівчиною, в якої мав ночувати, 5 років не вживає спиртних напоїв, було день народження, випили п`ять раз по 50 грам віскі, нічого не їв, був також на розписці і нічого не вживав з алкоголю, бо знав, що буде сідати за кермо.

Відео, про яке неодноразово згадувалось в процесі притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, і стверджувало б про факт керування ним транспортним засобом до матеріалів справи не долучено.

Касаційний адміністративний суд в складі Верховного суду в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

При цьому з наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що саме вказана особа керувала транспортним засобом, як не вбачається і того, що його було зупинено, оскільки керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу (руху транспортного засобу за допомогою двигуна), незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Диспозиція частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції, Порядку чи ст.266 КУпАП, вважаються недійсними.

Як вбачається з відеозаписів події, ОСОБА_3 , перед тим як запропонувати пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не було повідомлено про ознаки, які саме свідчать про його стан алкогольного сп`яніння, що зазначені у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та у рапорті поліцейського, а тому підстав для проведення огляду на стан сп`яніння в працівників поліції не було і вимога про проходження такого огляду є неправомірною, що є істотним порушенням ст.266 КУпАП та вимог спеціальної Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення. Це порушення є істотним порушенням вимог ст.266 КУпАП про процедуру огляду водія і в силу ч.5 ст.266 КУпАП вказує на недійсність проведеного його огляду.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне серії ААД №508858 від 17 серпня 2023 року, ОСОБА_2 17 серпня 2023 року в 01 год. 58 хв. по вул. Кос-Анатольського, 4 у м.Львові керував автомобілем марки «Мерседес Бенц» д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Alkotest 6820», 1,52% проміле. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В примітці пояснень з протоколу про притягнення за ч.1 ст.122-2 КУпАП містяться пояснення ОСОБА_2 про те, що не побачив жесту працівника поліції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 31 Закону України, «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Поміж цього, ВС КАС у справі № 216/5226/16-а в постанові від 18 липня 2019 року вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

На підтвердження обставин викладених у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи органом поліції долучено відеозапис з нагрудних камер поліцейських, однак на таких не зафіксовано, що 17 серпня 2023 року о 01 год. 58 хв. саме водій ОСОБА_2 здійснював керування автомобілем марки «Мерседес Бенц» д.н.з. НОМЕР_2 , або ж як він виходив з припаркованого авто, після його зупинки на вул.Кос Анатольського, 4 у м.Львові, хоча про такий доказ згадується у відео з бодікамер поліцейських.

Будь яких інших доказів, які підтверджували б факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом «Мерседес Бенц» д.н.з НОМЕР_2 матеріали справи не містять.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, через неповноту вчинення органом поліції процесуальних дій суд позбавлений можливості перевірити обставини викладені в протоколі, а також з врахуванням заперечень особи, що притягується до адміністративної відповідальності, і встановити істину у справі.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя, при розгляді справи, позбавлений права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд не приймає до уваги рапорт інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №64 УПП у Львівській області ДНН Харчука Р., що доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він не може слугувати однозначними доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення (відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а). Даний рапорт фактично є документом внутрішнього користування, оскільки його зміст полягає в тому, що працівник поліції інформує начальника відділення поліції про правомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і, у розумінні статті 251 КУпАП, не може вважатися належним і допустимим доказом учинення адміністративного правопорушення (ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20 травня 2020 року).

Хоча норми КУпАП визнають протокол за доказ у справах про адміністративні правопорушення, однак вважаю це порушенням принципу верховенства права, загальних засад правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини, оскільки протокол це лише форма викладу адміністративного звинувачення, де може бути лише перелік можливих доказів вини правопорушника, а сам протокол не є доказом його вини.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (керування в стані сп`яніння), як такий, що складений з порушенням вимог законодавства, не може вважатися допустимим доказом і бути покладеним в основу доведеності вини особи, що притягується до відповідальності. Інші докази не вказують на беззаперечне доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень в передбаченому законом порядку.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Так як КУпАП не містить такої підстави закриття провадження як недоведеність вини особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, тому у відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи не міститься факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, його огляд як водія на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог законодавства, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП є сумнівними, що є не прийнятним, та не кореспондується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, а тому, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що вина особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі, а тому приходжу до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Питання судових витрат вирішується у відповідності до ст.40-1 КУпАП. Оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності підлягає закриттю, тому судовий збір відноситься на рахунок держави.

На підставі ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП та керуючись ст.ст. 36,40-1,7,9,245,247,251,252,256,266,280 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Об`єднати в одне провадження справи про адміністративне правопорушення за єдиними унікальними номерами справ № 464/5669/23 (пров. 3/464/2236/23) та 464/5667/23 (пров. 3/464/2235/23) та присвоїти справі єдиний унікальний номер 464/5667/23 (пров. 3/464/2235/23).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

СУДДЯ О.А.БЕСПАЛЬОК