Справа №760/969/23
Провадження №3/760/1142/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Мозолевська О.М., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №442368 від 21.12.2022 відносно ОСОБА_1 , згідно з яким останній 21.12.2022 о 09 год. 02 хв., в м. Київ, вул.Солом`янська, 20, керуючи транспортним засобом марки «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_1 , при виявленні перешкоди для руху,яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду (яму), що призвело до пошкоджень транспортного засобу з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину в адміністративному правопорушенні не визнав. Пояснив, що не порушував ПДР, а дорожньо-транспортна пригода трапилась через неналежний стан дорожнього покриття та відсутність належного інформування дорожніми знаками водіїв про наявність наданому відрізку дороги ями та аварійно-небезпечної ділянки дороги. Про дану подію повідомив поліцію, щоб зафіксувати наявність вибоїни на дорозі, проте в подальшому відносно нього було складено протокол за ст. 124 КУпАП, з яким він не погоджується. Зазначив, що в наслідок події складено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 21.12.2022, яким встановлено наявність ями розміром глибини 10,2 см, довжиною 1,5 м, шириною 45 см. Також додав до матеріалів адміністративної справи фототаблиці вищезазначеної ями для підтвердження факту аварійно-небезпечної ділянки дороги. На підставі зазначеного, просив суд закрити відносно нього провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Суд заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 124 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність передбачена за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 2.3б Правил дорожнього руху України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 21.12.2022, експлуатаційний стан обстеженої ділянки не відповідає вимогам ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» за наступними показниками: покриття проїзної частини має яму розміром глибини 10,2 см, довжиною 1,5 м, шириною 45 см.

Даний акт свідчить про те, що ділянка дороги, на якій сталася ДТП, є аварійно небезпечною.

01.11.2022 набув чинності Національний Стандарт ДСТУ 4100:2021 «Дорожні знаки» в п. 14.3.2 якого передбачено, що поза населеними пунктами попереджувальні знаки, крім знаків 1.4.1-1.4.7, 1.29-1.31.6, потрібно встановлювати на відстані від 150 м до 300 м, а в населених пунктах - на відстані від 50 м до 100 м від початку небезпечної ділянки. Якщо початок небезпечної ділянки закритий від водія крутим поворотом, переломом поздовжнього профілю, спорудою тощо допускають установлювати попереджувальні знаки на іншій відстані, яку зазначають на табличці 7.1.1.

В абз. 2 п. 1.40 ПДР вказано, що попереджувальні знаки, крім знаків 1.4.1-1.4.3, 1.29- 1.31.6, установлюються поза населеними пунктами на відстані 150-300 м, у населених пунктах на відстані 50-100 м до початку небезпечної ділянки.

Матеріали справи не містять доказу, що на шляху руху водія на відстані 50-100 м до початку небезпечної ділянки були розташовані відповідні дорожні знаки, а саме Дорожній знак 1.12 «Вибоїна» та дорожній знак 1.39 «Інша небезпека (аварійно небезпечна ділянка)».

Фототаблицями із місця ДТП підтверджено наявність великої вибоїни (ями), у зв`язку з чим дорожнє покриття на даній ділянці мало незадовільний стан, що свідчить про об`єктивну неможливість водія виявити небезпечну ділянку дороги.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 12 Закону України від 30.06.1993 № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» встановлено, що посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти.

Відповідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху.

Отже, ОСОБА_1 , як учасник дорожнього руху, мав право на безпечні умови дорожнього руху.

Підпункт «б» п.2.3 ПДР визначає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 12.3 ПДР України передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення п.п. п.2.3б, 12.3 ПДР має бути наявним причинно-наслідковий зв`язок між його діями та нехтуванням безпеки дорожнього руху

На підставі зазначених обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, його дії не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП та її наслідками, що є обов`язковою умовою для притягнення до адміністративної відповідальності за порушення п.п. п.2.3б, 12.3 ПДР.

Суб`єктивна сторона складу даного адміністративного правопорушення передбачає наявність вини у формі умислу або необережності, а досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що зазначена ДТП сталася внаслідок наявності вибоїни на дорозі, якою рухався ОСОБА_1 та за відсутності попереджувального знаку 1.12 «Вибоїна», розташованого на відстані 50-100 м до початку небезпечної ділянки, що суперечить положенням ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух».

У зв`язку з чим, з метою уникнення подальших ДТП ОСОБА_1 викликано співробітників поліції, для фіксації неналежного стану дорожнього покриття, відсутність сповіщення про нього належними дорожніми знаками, що призводить до шкоди майна та несе загрозу ДТП, внаслідок якої можуть бути травмовані інші учасники дорожнього руху, у зв`язку з чим виявлена яма мала бути усунена дорожніми службами.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення фактів.

З цього слідує, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт порушення ОСОБА_1 ПДР України, що призвів до пошкодження транспортного засобу, оскільки працівниками поліції недотримано відповідного доказового забезпечення, що в своючергу, передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. А лише наявність механічного пошкодження транспортного засобу не може бути поставлено йому у провину, оскільки його дії не перебували у прямому причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 у справі №1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно якого при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

На переконання суду, дані відображенні працівниками поліції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП є сумнівними з вищезазначених підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Вказане узгоджується і з позицією Верховного Суду викладену у постанові від 16.10.2019 у справі №163/1753/17 в якій зазначено, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР й відповідними наслідками.

Згідно висновків Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених в рамках справи №216/5226/16-а(2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ №82707106).

Положеннями ст. 252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді справи про адміністративне правопорушення, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України, суд тлумачить на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 247КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки матеріали справи про адміністративні правопорушення не містять фактичних даних, на підставі яких можливо встановити вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 124, 221, 247, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.124КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративні правопорушення може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня її винесення.

Суддя О.М. МОЗОЛЕВСЬКА