Справа № 338/1009/22
Провадження № 33/4808/16/23
Категорія ст.164 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Решетов В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень без конфіскації транспортного засобу, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,-

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 06 вересня 2022 року на а/д Р-38 «Богородчани-Гута» с. Підгір`я Івано-Франківської області здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , без державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності, чим порушив вимоги ч.1 ст. 164 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 провадив господарську діяльність без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без державної реєстрації та отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає реєстрації та ліцензуванню відповідно до закону.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2022 року скасувати, оскільки вважає її незаконною, винесеною з порушенням норм чинного законодавства за неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи, висновки судді не відповідають фактичним обставинам.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону в повній мірі, на що судом не було дано належної оцінки.

Апелянт звертає увагу, що викладена у протоколі суть правопорушення не відповідає ознакам складу правопорушення ч.1 ст.164 КУпАП. Вважає, що без належної оцінки суду залишилось те, що зміст об`єктивної сторони правопорушення при викладенні обставин його вчинення не розкрито і не описано, а лише констатовано факт вчинення такого правопорушення, без посилання на норму Закону, що є недопустимим, так як порушує право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вважає, що в протоколі не зазначено точних обставин вчинення адмінправопорушення, не викладені дані, яким чином ним здійснювалась господарська діяльність, скільки пасажирів він перевозив та яку матеріальну вигоду отримав за результатом такої діяльності. Крім того, на думку апелянта, відсутні інформація про самостійність, регулярність та тривалість його діяльності та отримання від такої прибутку. Наголошує, що в матеріалах провадження відсутні пояснення осіб, які перебували в транспортному засобі на час зупинки, щодо оплати за проїзд. Відтак, вважає, що відсутні дані щодо того, хто саме скористався транспортними послугами, про вартість оплати за проїзд та, звертає увагу, що відсутні вилучені кошти за перевезення пасажирів.

Апелянт мотивує тим, що необхідною ознакою господарської діяльності є систематичність, виконання на професійній основі, а саме: вчинення три і більше разів, а в протоколі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не зазначено даних, які б свідчили про систематичність дій останнього щодо перевезення пасажирів, що є істотною ознакою адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину.

Апелянт переконаний, що протокол та матеріали справи не містять даних про вчинення ним господарської діяльності (регулярної, постійної) з перевезення пасажирів та, як наслідок, отримання прибутку. Не встановлено таких даних і під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Вважає, що дії, які йому поставлені у вину, фактично не визначені та неконкретні, що позбавляє суд можливості надати їм вірну правову оцінку, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Звертає увагу суду на те, що відеозапис, поданий на підтвердження факту правопорушення, є неналежним доказом, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення, в порушення приписів Закону, відсутні дані щодо технічного засобу, за допомогою якого було здійснено даний відеозапис.

Отже, розглядаючи справу, суд відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, порушив норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи, відшуковував докази на користь обвинувачення, оскільки в оскаржуваній постанові зазначено, що з відеозапису події вбачається, що ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів без дозвільних документів, коли будь-які письмові докази з цього приводу відсутні.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд апеляційної скарги.

Разом з тим, ОСОБА_1 надіслав заяву в який просить розглянути апеляційну скаргу без його участі, вказує, що повністю підтримує вимоги апеляційної скарги та просить скасувати постанову суду і закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

За приписами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до норм ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані, а висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, за здійснення пасажирських перевезень без відповідної ліцензії є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що ставиться останньому у вину.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата та місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення № 0001239 від 06 вересня 2022 року, ОСОБА_1 06 вересня 2022 року на а/д Р-38 «Богородчани-Гута» с. Підгір`я Івано-Франківської області здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобілем марки «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , без державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності (а.с. 1).

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів без відповідної державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності.

Вищевказане обвинувачення носить конкретний характер.

Протокол складено вповноваженою особою старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Вишневським В.О. Вбачається, що з протоколом ОСОБА_1 ознайомився, однак від підпису, надання письмових пояснень, отримання копії протоколу відмовився. Свідків та потерпілих в протоколі не зазначено, однак, апеляційний суд звертає увагу, що, згідно даних оглянутих відеозаписів, долучених до матеріалів провадження, вбачається що на місці події, зафіксованої в протоколі, були присутні пасажири зупиненого транспортного засобу, які вийшли з автомобіля на прохання водія ОСОБА_1 , який виказував вибачення за незручності.

На підтвердження фактів, викладених у протоколі, до матеріалів провадження додано фото та відеофіксацію (а.с. 33-7 фототаблиці, а.с. 8 відеодиск з відеофайлами).

В протоколі зазначено, що протокол подається на розгляд до Богородчанського районного суду, що знайшло своє підтвердження за даними оглянутих апеляційним судом відеозаписів.

ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів (даних, які б свідчили про зворотнє суду не надано), однак від підпису, надання письмових пояснень, отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення стосовно себе відмовився.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Так, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини, право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами, оскільки «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи».

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

На переконання апеляційного суду, ситуація (обставини), відповідно до якої був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , вимагала від останнього надати детальні пояснення щодо наявності в його транспортному засобі великої кількості людей (пасажирів), яких він перевозив, зі слів ОСОБА_1 , без оформленого маршруту, що підтверджується оглянутими відеофайлами, підтвердити наявність (надати ліцензію, про що ОСОБА_1 вказував в розмові з працівниками держнагляду (контролю) в Івано-Франківській області, що зафіксовано на відеофайлах) або обґрунтувати відсутність відповідної ліцензії (надати письмові пояснення), на що вказував інспектор, як на причину складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно даних оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції вину визнав повністю та підтвердив, що він здійснював перевезення пасажирів без відповідної ліцензії (абз. 6 а.с. 20).

Апелянт посилається на недоведеність наявності в діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, з огляду на недоведеність факту здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобілем «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказує на те, що в матеріалах провадження відсутні пояснення пасажирів щодо здійснення оплатного транспортного перевезення (грошові кошти не вилучались, пояснення свідків не відбирались, тощо), відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про отримання ОСОБА_1 прибутку, здійснення таких транспортних перевезень систематично та з огляду на неналежність, як доказу, долучених до матеріалів провадження фото та відеоданих, оскільки відповідні дані щодо технічних приладів не відображені в протоколі.

Під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі перевірені доводи щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, що ставиться йому у вину, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.164 КУпАП, що відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобілем без державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності (а.с. 1), копіями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 та страховки на вказаний транспортний засіб;

- даними фототаблиць автомобіля «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно яких вбачається присутність пасажирів у зупиненому транспортному засобі та біля нього, за допомогою якого ОСОБА_1 здійснював перевезення людей; даними оглянутого відеодиску (а.с. 8), на відеозаписах якого зафіксовано і зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , і присутність пасажирів, і незаперечення факту надання транспортних послуг останнім при спілкуванні з інспектором, і спроба водія уникнути відповідальності (недвозначні вмовляння та просьби ОСОБА_1 не складати протокол, оскільки (цитую) «в нього забрали маршрут», «їздить він з 95-го року, два роки не їздив, але попросили та й їздить», «він не в курсі, чи дійсна ліцензія, оскільки жінка займалась ліцензіями», «якщо скажете, щоб мене тут не було, то я «нецензурна лайка» не буду їздити»;

- даними копії наказу Укртрансбезпеки №433 від 11.05.2018 та переліку анульованих ліцензій, відповідно до яких ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , житель АДРЕСА_1 , вид господарської діяльності внутрішнє перевезення пасажирів автобусами, на підставі п.3 ч.2 ст. 16 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», припинив підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця, тобто 06.09.2022 здійснював господарську діяльність з транспортних перевезень пасажирів без наявності чинної відповідної ліцензії.

Повторно дослідивши вищевказані докази, за результатами перегляду відеозаписів, що містяться в матеріалах провадження (а.с. 8) апеляційний суд приходить до переконання, що транспортний засіб (мікроавтобус «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 ) було зупинено працівниками відділу держнагляду (контролю) в Івано-Франківській області (далі інспектори) з метою перевірки дозвільних документів. З указаного транспортного засобу, на прохання водія, який перепрошував за незручності, вийшли пасажири (точну кількість встановити не видається можливим, з огляду на їх численність), які весь час перебували поруч з мікроавтобусом, очікуючи на вирішення ситуації водія з інспекторами Укртрансбезпеки. Під час спілкування з інспекторами водій мікроавтобусу ОСОБА_1 добровільно надав наявні в нього документи, не заперечував факту здійснення регулярних перевезень пасажирів за певним маршрутом без наявності відповідних документів. Неоднозначно стверджував, то про наявність у нього ліцензії на перевезення пасажирів, то про необізнаність з приводу чинності такої, оскільки ліцензіями, з його слів, займалась його жінка.

Однак, як встановлено матеріалами провадження, наявність відповідної ліцензії спростовується наказом Укртрансбезпеки №433 від 11.05.2018 та переліку анульованих ліцензій, відповідно до якого ліцензія ОСОБА_1 анульована (а.с. 10).

Щодо доводів апелянта з приводу невинуватості ОСОБА_1 у інкримінованому адміністративному правопорушенні, оскільки в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази систематичності дій останнього щодо перевезення пасажирів, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та відхиляє такі з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

З положень ч. 1 ст. 164 КУпАП вбачається, що відповідальність за цією нормою настає, зокрема, у разі провадження господарської діяльності без одержання дозволу, якщо його одержання передбачене законом.

До матеріалів справи додано копію посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Mercedes - Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 6-7) та копію страхового полісу (а.с. 5) на ім`я ОСОБА_1 . Крім того, на а.с. 3-4 містяться фототаблиці з зображенням указаного автомобіля марки «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 . Відтак, саме ОСОБА_1 є власником та водієм транспортного засобу «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , який 06.09.2022 було зупинено інспекторами Укртрансбезпеки з метою перевірки наявності дозвільних документів для здійснення транспортних перевезень пасажирів.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1), ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів транспортним засобом без державної реєстрації та ліцензії на даний вид діяльності.

Як встановлено за даними копії Наказу Укртранбезпеки № 433 від 11.05.2018, ліцензію ОСОБА_1 на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів (внутрішні перевезення пасажирів автобусами) анульовано припинено підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця (а.с. 10-13, а.с. 13).

Даними оглянутих відеозаписів, долучених до матеріалів провадження, поза розумним сумнівом підтверджується здійснення ОСОБА_1 транспортних перевезень пасажирів мікроавтобусом «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 . Так, ОСОБА_1 під час спілкування з інспекторами Укртрансбезпеки недвозначно добровільно підтвердив факт здійснення ним транспортного перевезення пасажирів за указаним маршрутом, добровільно на вимогу інспекторів надав пакет документів, в тому числі і не чинну ліцензію, надав усні пояснення і щодо здійснення ним господарської діяльності з транспортних перевезень, і щодо неможливості (цитую) «оформити маршрут, який у нього забрали», і щодо непевності у чинності ліцензії, оскільки (цитую) «ліцензіями займалась жінка», і щодо того, що його вже зупиняли та штрафували за перевезення пасажирів. Зокрема: на 02:18 хв. відеофайлу «NOR_000000_000000_1043_AA_N0325» на запитання інспектора: «Ви не перший раз попадаєтесь?» - ОСОБА_1 ствердно відповів наступне: «Ви місяць назад мене вжарили, а нині добиваєте», а на 00:25 хв. цього ж відеофайлу ОСОБА_1 ствердив, що його вже оштрафували на 17000 грн; на 03:43 хв. відеофайлу «NOR_000000_000000_0543_AA_N0324» ОСОБА_1 висловився з приводу того, що його зупинено не вперше: «Що виловлюєте мене по десять раз?», і ін. (а.с. 8).

Досліджені в апеляційному порядку дані відеозаписів узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи письмовими матеріалами та з констатованим в мотивувальній частині оскаржуваної постанови суду першої інстанції з приводу процесуальної поведінки ОСОБА_1 (в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою вину визнав повністю та дійсно підтвердив, що він здійснював перевезення пасажирів без відповідної ліцензії, що прямо відповідає процесуальній поведінці ОСОБА_1 , яка вбачається з досліджених відеозаписів).

Таким чином, з урахуванням досліджених в апеляційному порядку даних та встановлених фактичних обставин провадження, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 поза розумним сумнівом здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , без державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності: надавав транспортні послуги з перевезення пасажирів без наявності відповідних дозвільних документів, неодноразово був зупинений інспекторами Укртрансбезпеки.

Відтак доводи апелянта з приводу відсутності в матеріалах провадження доказів систематичності дій ОСОБА_1 щодо перевезення пасажирів є голослівними та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом апеляційної інстанції доказів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов тотожного висновку суду першої інстанції з приводу того, що в матеріалах провадження достатньо доказів (в розумінні належності та допустимості) для обґрунтованого переконання про систематичне, оплатне, з метою отримання прибутку перевезення пасажирів водієм ОСОБА_1 за певним маршрутом.

Доводи апелянта з приводу неналежності як доказу долучених до матеріалів провадження відеозаписів (оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані щодо технічного засобу, за допомогою якого їх було) апеляційний суд вважає такими, що не спростовують ані правильності висновків суду першої інстанції, ані факту наявності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину.

Зокрема, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції (з урахуванням зазначеного у протоколі №0001239 від 06.09.2022, що до протоколу додаються фото та відеофіксація) були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів Укртрансбезпеки, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, процесуальну поведінку останнього та ставлення до вчиненого.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер інспекторів Укртрансбезпеки при виконанні ними службових обов`язків, під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та з`ясуванні обставин та підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що відсутність в протоколі даних щодо засобу, за допомогою якого було здійснено відповідні відеозаписи події 06.09.2022, свідчить про необхідність визнання вищевказаного доказу недопустимим, оскільки стороною захисту не доведено неправомірність здійсненої відеофіксації та, що відеофіксація, у даному випадку та за встановлених фактичних обставин, є незаконною, а дані, що містяться на долученому відеодиску є сфальшованими, неправдивими чи не узгоджуються з іншими, наявними в матеріалах провадження, доказами винуватості ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що долучені до матеріалів провадження відеозаписи стосуються обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та, на переконання апеляційного суду, є належними та допустимими доказами, оскільки отримані у встановленому законом порядку (надані суду уповноваженим органом разом з додатками до протоколу про адміністративне правопорушення для розгляду) та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта і щодо того, що в протоколі не вказані свідки та у них не відібрані письмові пояснення, оскільки сукупність наявних вищевказаних доказів повністю доводить вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Наявність долучених відеозаписів з нагрудних камер інспекторів Укртрансбезпеки дає змогу суду дійти висновку, що ОСОБА_1 поза розумним сумнівом 06.09.2022 здійснював перевезення пасажирів без відповідних дозвільних на те документів.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 провадив господарську діяльність з перевезення пасажирів на автомобілі марки «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , без наявності чинної ліцензії, чим порушив вимоги ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза розумним сумнівом свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, що ставиться йому у вину, доведена належними та допустимими доказами і судом обґрунтовано встановлено, що правопорушник 06.09.2022 здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів автомобілем марки «Mercedes - Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , без державної реєстрації та ліцензії на даний вид господарської діяльності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, та призначив йому справедливе адміністративне стягнення в межах санкції вищевказаної статті, яке відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Враховуючи наведене, вважаю, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з огляду на відсутність правових підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення районного суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв