Справа № 167/970/23
Номер провадження 3/167/605/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року м. Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Гармай І. Т., за участю: секретаря судового засідання Оніщук О. В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатки Фурман Ю. В., розглянувши матеріали, які надійшли від відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Рожище) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП)

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 756339 від 01 вересня 2023 року о 11 год 00 хв ОСОБА_1 за місце проживання вчинила насильство в сім`ї психологічного характеру відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , а саме: ображала її нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю.

08 вересня 2023 року адвокатка ОСОБА_1 Фурман Ю. В. подала суду заперечення в яких повідомила, що 01 вересня 2023 року близько 11 год ОСОБА_1 зі своєю подругою ОСОБА_3 прийшли до ОСОБА_2 для узгодження питання про те, щоб забрати тюкі з сіном, які за усною домовленістю між ними зберігалися в останньої, оскільки вони проживають по сусідству. Зазначила, що коли ОСОБА_2 погодилась віддати тюкі, ОСОБА_1 покликала на допомогу сусідів ОСОБА_4 та його дружину ОСОБА_5 . Проте з невідомих причин на подвір`я ОСОБА_1 прийшли дочка, зять та внук ОСОБА_2 і почали на неї кричати та ображати, говорити, що нічого не віддадуть. Вказує, що в цей час ОСОБА_2 перебуваючи в себе на подвір`ї також ображала ОСОБА_1 нецензурною лайкою. Зазначає, що агресивна поведінка ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 виникла після того, як чоловік ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_2 зник безвісти у зоні бойових дій. ОСОБА_1 вказаними діями свекрухи була збентежена та розгублена, оскільки не очікувала такого приниження. Так як, ОСОБА_1 самостійно не могла зупинити агресивну поведінку ОСОБА_2 , тому подзвонила в поліцію. Вказує, що доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілій не надано, також не встановлено чи викликали дії ОСОБА_1 будь-які наслідки, передбачені п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: побоювання постраждалої особи за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Також звернула увагу на те, що сімейний конфлікт і домашнє насильство є двома різними поняттями, які характеризують різні типи взаємодій в сімейному контексті. Ці конфлікти можуть бути розв`язані за допомогою відкритої комунікації, пошуку компромісу. Домашнє насильство характеризується симетрією сил, тобто значна перевага сил кривдника по відношенню до постраждалої особи. У даному випадку ОСОБА_1 немає такої переваги перед ОСОБА_2 . Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктої ситуації не може свідчити про вчинення домашнього насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Ураховуючи наведене просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнала. Пояснила, що за домовленістю з ОСОБА_2 вона користувалася сараєм і горищем, що розміщені на території домоволодіння останньої. 28 серпня 2023 року на приміщеннях де зберігалося її майно з`явилися замки і вона була позбавлена можливості вільного доступу до цього майна. За погодженням з ОСОБА_2 , 01 вересня 2023 року ОСОБА_1 мала намір забрати для вигодовування худоби частину своїх тюків сіна, проте, прийшли дочка, зять та внук ОСОБА_2 і почали на неї кричати та ображати, повідомили, що нічого не віддадуть. В цей час, ОСОБА_2 перебуваючи на території свого домоволодіння, через паркан-сітку, почала її обзивати непристойними словами, звинувачувати у перебуванні сина на війні, вимагати повернути їй майно сина. Наголосила, що з її боку в сторону ОСОБА_2 будь-які погрози не висловлювалися, нецензурна лайка не вживалася, зверталася виключно на Ви і не бажала продовжувати конфлікт. Зазначила, що усвідомивши, що ОСОБА_2 не вгамується, вона викликала поліцію і внаслідок цього, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 і щодо неї.

Захисник ОСОБА_1 адвокатка Фурман Ю. В. в судовому засіданні надала пояснення близькі за змістом в поданих суду запереченнях. Наголосила, що між учасниками справи існує конфліктна ситуація щодо розпорядження майном. Матеріали справи не містять жодних доказів вчинення домашнього насильства, а тому, просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 та адвокатка Стретович І. С. в судове засідання не з`явилися, 12 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» адвокат на адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен зокрема в судовому засіданні повідомили що були безпосередніми очевидцями події, яка мала місце 01 вересня 2023 року і наголосили, що ОСОБА_1 не вживала жодного нецензурного слова відносно ОСОБА_2 , не ображала її і не погрожувала. Наголосили, що непристойні слова в адресу ОСОБА_1 висловлювалися саме ОСОБА_2 .

Суддя, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, доходить такого висновку.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Суддею встановлено, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення, працівником поліції дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП. за вчинення домашнього насильства психологічного характеру.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАП факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Варто зазначити, що насильство (передусім психологічне) є відмінним від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків. У такому випадку для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством. Наприклад, якщо немає порушення прав і свобод людини, це не насильство, а правомірне застосування сили.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. Для того щоб визначити, чи являється конфлікт певним видом насильства, потрібно знайти всі чотири ознаки цієї дії.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 756339 від 01 вересня 2023 року, ОСОБА_1 01 вересня 2023 року о 11 год 00 хв за місце проживання вчинила насильство в сім`ї психологічного характеру відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , а саме: ображала її нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному чи психологічному здоров`ю.

Суддя зауважує, що особа, яка складала протокол, повинна була визначитись, дії ОСОБА_1 могли завдати шкоду психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 була заява її свекрухи ОСОБА_2 .

Поруч з цим, в судовому засіданні встановлено що працівників поліції було викликано за заявою ОСОБА_1 і протоколи про адміністративне правопорушення було складено на обох учасників події, що мала місце 01 вересня 2023 року.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази і показання свідків, суддя вважає, що вони в своїй сукупності, об`єктивно та поза межами розумного сумніву не доводять факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Із описаного вище вбачається, що між ОСОБА_1 та її свекрухою ОСОБА_2 існують напружені відносини, що в подальшому призвело до конфлікту з приводу володіння, користування та розпорядження майном, в якому останні разом приймали участь.

Факт написання ОСОБА_2 заяви про вчинення правопорушення автоматично не утворює склад правопорушення у виді домашнього насильства психологічного характеру.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що під час конфлікту ОСОБА_1 діяла з умислом спричинити ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди її психічному здоров`ю.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини».

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

В матеріалах справи наявна заповнена форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, з якої слідує, що по всіх питаннях щодо можливого застосування ОСОБА_1 , як кривдником, фізичного насильства, зброї до постраждалої особи, погроз її застосування, а також інших ризикованих дій відповідь негативна, а тому терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 до уваги суддею не приймається.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в сукупності з поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, суд приходить до висновку, що наведені обставини свідчать про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побутового конфлікту, який виник не внаслідок умисного бажання ОСОБА_1 порушити права потерпілої, не призвів до заподіяння їй шкоди і роль ОСОБА_1 , як сторони конфлікту, не була домінантною. Відтак, відсутність вказаних ознак свідчить про те, що подію, яка мала місце 01 вересня 2023 року не можна розцінювати, як домашнє насильство, в якому ОСОБА_1 є кривдником, а ОСОБА_2 - потерпілим.

На переконання судді, належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення даного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, ураховуючи вищенаведене, доходжу висновку, що провадження в справі необхідно закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. Т. Гармай