"22" березня 2023 р. Справа № 363/634/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Дьоміна О.П., за участю секретаря судового засідання секретаря Матвєєвої Ю.В., прокурора Потюменко Ю.Ю., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Коломійця І.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванків Андрушівського району Житомирської області, українця, громадянина України, ІПН: НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 23.07.1996 Вишгородським РВ ГУМВС України в Київській області, працюючого директором Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшли адміністративні матеріали, стосовно ОСОБА_1 за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, згідно з якими він:

- 12.01.2022 року в приміщенні ДНЗ «Катюжанське ВПУ», Київська область, Вишгородський район, с. Катюжанка, вул. Шевченка, 1, перебуваючи на посаді директора ДНЗ «Катюжанське ВПУ», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII, порушив вимоги пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 28 Закону №1700-VII, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив визначений законом орган Міністерство освіти і науки України чи Департамент освіти і науки Київської обласної державної адміністрації, про наявність у нього реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між його приватним інтересом і службовими повноваженнями, які виникли перед підписанням наказу від 12.01.2022 року за №13 «Про преміювання» працівників училища, серед яких була його дружина ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП;

- 12.01.2022 року в приміщенні ДНЗ «Катюжанське ВПУ», Київська область, Вишгородський район, с. Катюжанка, вул. Шевченка, 1, перебуваючи на посаді директора ДНЗ «Катюжанське ВПУ», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №1700-VII, вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав наказ від 12.01.2022 року за №13 «Про преміювання» працівників училища, серед яких була його дружина ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 14.02.2023 року справа про адміністративне правопорушення за №363/634/23 (провадження №3/363/425/23) стосовно ОСОБА_1 за ч. 2. ст. 172-7 КУпАП та справа №363/635/23 (провадження №3/363/426/23) стосовно ОСОБА_1 за ч. 1. ст. 172-7 КУпАП, об`єднані в одне провадження, присвоєно єдиний унікальний №4363/634/23 (провадження №3/363/425/23).

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у інкримінованих йому правопорушеннях не визнав, проти обставин, викладених в протоколах категорично заперечував.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Коломієць І.О. просив суд закрити провадження у вказаних справах у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративних правопорушень за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

При цьому посилався на те, що чинне законодавство не містить заборон щодо працевлаштування близьких осіб до навчального закладу, керівником якого є ОСОБА_1 . Його дружина ОСОБА_2 не перебуває у прямому підпорядкуванні у свого чоловіка, у неї є свій безпосередній керівник. Директор ДНЗ «Катюжанське ВПУ» хоча і підписує, як керівник закладу накази про преміювання, але саме рішення про преміювання тієї чи іншої особи, а також про розмір премії приймається безпосередньо комісією з питань преміювання працівників, при цьому жодного впливу на рішення даної комісії директор не здійснює, а підписання ОСОБА_1 , як директором навчального закладу наказу про преміювання працівників, без прийняття ним рішення щодо преміювання та щодо розміру такого преміювання не створює реального конфлікту інтересів в розумінні ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції». Сам по собі факт підпорядкування ОСОБА_1 його дружини не свідчить про наявність у нього реального конфлікту інтересів тому, що факт суперечності між приватним інтересом особи та її службовими повноваженнями, а також, що така суперечність реально вплинула на об`єктивність або неупередженість рішення, не доведено.

Прокурор обставини, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення, не підтримала, зазначила про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак діянь, передбачених ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП вважала, що провадження у вказаних справах слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП

Заслухавши думку прокурора, особи яка притягається до відповідальності та захисника, дослідивши матеріали об`єднаної справи, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст. 1 КУпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Так, ст. 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зокрема з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 2 ст. 251 КУпАП наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За нормою ст. 8 Конституції України - в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини, тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів, із дотриманням встановленої законом процедури.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ. Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України, зазначено в ст. 14 цього Закону.

Принцип «поза розумним сумнівом» сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України». Так, у відповідності до цього рішення, доказування зокрема має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Конституції України.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 році, передбачено, що кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року за N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії» від 30 травня 2013 року, «Малиге проти Франції» від 23 вересня 1998 року, «Озтюрк проти Германії» - ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції. Крім того у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При цьому під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, в той же час відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Так, неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів є адміністративним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, що вчиняється суб`єктами правопорушення, зазначеними у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Частиною 2 ст. 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. З цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вичиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 1 цього Закону - потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Таким чином аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. А відтак, для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

При розгляді зазначеної об`єднаної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно з укладеним з ним 26.06.2020 року контрактом, призначено на посаду директора ДНЗ «Катюжанське ВПУ» строком на два роки з 02.07.2020 року по 01.07.2022 року. Згідно додаткової угоди до контракту від 24.06.2022 року та наказу від 24.06.2022 року за №61КВ продовжено термін дії контракту та трудові відносини з ОСОБА_1 , директором ДПТНЗ «Катюжанське ВПУ» з 02.07.2022 року по 01.07.2025 рік. Таким чином, ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, який наділений організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими функціями та є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Відповідно до Повного витягу за №8 від 28.09.2022 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб - ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 працює у ДНЗ «Катюжанське ВПУ» на посаді старшого майстра відділення кулінарії та сервісу, має педагогічне навантаження з предмету «Організація обслуговування в закладах ресторанного господарства» (лист т.в.о. директора Департаменту освіти і науки Київської обласної державної адміністрації Київської обласної військової адміністрації Я. Тростянської, копії наказів від 30.05.2007 року за №116 та від 01.06.2007 року за №118/1).

В розумінні ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є близькими особами, оскільки мають сімейні зв`язки між собою, а саме є чоловіком та дружиною.

12.01.2022 року в приміщенні ДНЗ «Катюжанське ВПУ», Київська область, Вишгородський район, с. Катюжанка, вул. Шевченка, 1, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ДНЗ «Катюжанське ВПУ», підписав наказ від 12.01.2022 за №13 «Про преміювання» працівників училища, серед яких була його дружина ОСОБА_2 (Наказ від 12.01.2022 року за №13).

Згідно з п. 1.1. Посадової інструкції старшого майстра відділення кулінарії та сервісу - старший майстер відділення кулінарії і сервісу професійно-технічного навчального закладу працює під безпосереднім керівництвом заступника директора з навчально-виробничої роботи. Тобто дружина ОСОБА_1 ОСОБА_2 , що обіймає посаду старшого майстра відділення кулінарії та сервісу, у прямому підпорядкуванні ОСОБА_1 не перебуває та безпосередньо підпорядковується заступнику директора з навчально-виробничої роботи, що підтверджується копіями Посадових інструкцій старшого майстра відділення кулінарії і сервісу та заступника директора з навчально-виробничої роботи.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року за №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», передбачено надання права керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків: затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи у межах коштів на оплату праці.

Питання преміювання працівників освіти також врегульовано у п. 5, п. 4 Наказу Міністерства освіти України від 26.09.2005 року за №557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», яким саме керівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ надано право в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання; затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах коштів на оплату праці.

Копія колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом первинної професійної спілки працівників ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище» на 2018-2023 роки, схваленого на загальних зборах трудового колективу 30.08.2018 року протоколом №8 вказує на те, що профком зазначеної установи забезпечує постійний контроль зокрема і за своєчасним введенням в дію нормативних документів з питань преміювання; здійснює контроль за своєчасністю та правильністю виплати премій та інших заохочень. Профком зобов`язаний для забезпечення відкритості та прозорості створити комісію з питань преміювання працівників закладу та затвердити положення про комісію з питань преміювання працівників навчального закладу.

Відповідно до протоколу за №10 від 27.07.2018 року засідання профспілкового комітету первинної професійної спілки ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище» затверджено положення про комісію з преміювання працівників.

Зі змісту протоколу за №11 від 08.09.2018 року засідання профспілкового комітету первинної професійної спілки ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище» затверджено склад комісії з питань визначення розміру премій та інших заохочень.

Положенням про преміювання працівників Державного навчального закладу «Катюжанське вище професійне училище» визначено, що зазначене положення застосовується для матеріального заохочення працівників для покращення підготовки кваліфікованих робітників, розвитку творчої ініціативи, впровадження передових форм та методів навчання, виховання, розвитку виробничої та господарської діяльності, раціоналізаторської ініціативи. Премії виплачуються за рахунок фонду економії загального фонду та надходжень спеціального фонду від виробничої і господарської діяльності, в межах кошторисних призначень на оплату праці працівників. Порядок і розміри преміювання працівників встановлюються відповідно до особистого внеску в загальні результати і базуються на відповідних показниках. При цьому показники для призначення премії встановлені в додатку до Положення, що є невід`ємною його частиною.

Керівництво підрозділів періодично подають на погодження в профспілковий комітет та до затвердження директору розміри премій працівникам у відповідності до показників Положення.

Комісія з питань преміювання працівників закладу щомісячно розглядає подання керівників структурних підрозділів та затверджує розміри.

Згідно з п. 3.3. Посадової інструкції заступника директора з навчально-виробничої роботи, останній має право вносити пропозиції директору навчального закладу щодо заохочення працівників навчального закладу.

ОСОБА_3 є заступником директора з навчально-виробничої роботи ДНЗ «Катюжанське вище професійне училище», що підтверджується копіями: контракту від 17.08.2011 року, наказу від 17.08.2011 року за №47-к, наказів від 20.06.2014 року за №44/1-к та від 16.06.2017 року за №28/1-к, наказу від 09.06.2022 року за №43-к.

Зі змісту подання заступника директора з НВР ОСОБА_3 від 10.01.2022 року до комісії з питань преміювання працівників училища, остання просила зазначену комісію преміювати старшого майстра відділення кулінарії та сервісу ОСОБА_2 0,40 п. окладу згідно п. 16.1 Положення про преміювання (за якісне виконання своїх посадових обов`язків, відповідальність, особистий внесок в результат загальної роботи н/закладу, ініціативність).

З Протоколу за №1 засідання комісії з питань преміювання працівників від 12.01.2022 року вбачається, що на розгляді зазначеної комісії перебували службові записки в тому числі і ОСОБА_3 з пропозицією щодо преміювання працівників, зокрема і ОСОБА_2 . За результатами голосування, комісією ухвалено рішення преміювати останню, при цьому ОСОБА_1 перед процедурою голосування повідомив про конфлікт інтересів і в голосуванні участі не приймав.

Підсумовуючи зазначене, можливо зробити висновок, що підставою для винесення наказу «Про преміювання» є колегіальне рішення комісії оформлене відповідним протоколам, а не самовільні дії директора навчального закладу. В свою чергу рішення комісії приймається колегіально її учасниками, які виносять на розгляд питання преміювання на підставі клопотання заступника директора. Саме рішення комісії з питань преміювання працівників визначає розмір та факт виплати премії працівникам, яке лише формально закріплюється в формі наказу за підписом ОСОБА_1 . Алгоритм дій зазначеної особи пов`язаний з прийняттям рішення про преміювання регламентований наведеними локальними актами, які обмежують його можливість вчинити дії, що можуть бути оцінені як правопорушення.

Як вже зазначалося вище частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність саме за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; частиною 2 ст. 172-7 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Таким чином у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Разом з тим в діяннях особи, щодо якої було складено протоколи, повинна існувати суб`єктивна сторона правопорушення у формі умислу, що є невід`ємною складовою частиною складу умисного правопорушення взагалі.

Судом встановлено, що наказ від 12.01.2022 року за №13 «Про преміювання», у тому числі і ОСОБА_2 та розмір преміювання винесений на підставі подання безпосереднього керівника останньої заступника директора з навчально-виробничої роботи та протоколу засідання комісії з питань преміювання працівників, а відтак не залежали від прийняття рішення безпосередньо ОСОБА_1 . Підписання ж ним як директором навчального закладу наказу про преміювання працівників, без прийняття ним рішення щодо преміювання працівників та щодо розміру такого преміювання, не створює реальний конфлікт інтересів в розумінні ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції». Сам по собі факт підпорядкування ОСОБА_1 його дружини, не свідчить про наявність у нього реального конфлікту інтересів, оскільки факт суперечності між приватним інтересом особи та її службовими повноваженнями, а також, що така суперечність реально вплинула на об`єктивність або неупередженість рішення ініціатором складення протоколів в судовому засіданні не доведена. Жоден з інших доказів, наявних в матеріалах справи, долучених ініціатором складення протоколів до протоколів про адміністративні правопорушення та досліджених в судовому засіданні, не спростовує наведених вище висновків суду та не доводить поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 в інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях.

Предметом доказування у справі про притягнення особи до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП є доведеність тієї обставини, що приватна заінтересованість особи впливає на об`єктивність виконання нею службових чи представницьких повноважень, за якої існує можливість виникнення протиріччя між приватним інтересом особи і публічними, що може поставити під сумнів справедливість прийнятого рішення. При цьому доведення достатніми доказами обставин чітко визначеної суперечності є обов`язковим для уповноваженої на складання протоколу про адміністративне корупційне правопорушення особи, оскільки відсутність доказів таких обставин свідчитиме й про відсутність складу адміністративного правопорушення. Самі по собі протоколи про адміністративні правопорушення не можуть бути беззаперечними доказами вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у них дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 року у справі за №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд зазначає, що вказані та досліджені судом докази у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом факт наявності в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки під час розгляду судом зазначеної об`єднаної справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 фактично встановлено відсутність реального конфлікту інтересів, за неповідомлення про який та за вчинення дій, в умовах якого передбачено відповідальність інкримінованими йому статтями КУпАП, суд констатує про відсутність в даному випадку як події таких адміністративних правопорушень, так і їх складу в діях особи.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 9, 40-1, 172-7 ч.1, ч. 2, 245, 251, 252, 247, 280 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по об`єднаній справі за №363/634/23 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1, ч. 2 ст. 172- 7 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.П. Дьоміна