ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1738/23 Справа № 199/5343/23 Суддя у 1-й інстанції - СЕНЧИШИН Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - адвоката Андрієнка С.В. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу захисника Андрієнка С.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого менеджером в ТОВ АСКАНІЯ-АВТО, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 18 червня 2023 року о 12 год. 00 хв. в районі будинку № 65 по пр. Слобожанському у м. Дніпрі керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

В апеляційній скарзі захисник Андрієнко С.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 просить скасувати постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2023 року та закрити провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що:

- працівники поліції не зафіксували та не озвучили водію жодної ознаки алкогольного сп`яніння, а відтак за відсутності таких ознак вони не могли ініціювати проведення огляду на стан сп`яніння;

- адміністративний протокол, складений з порушеннями, як і рапорт поліцейського не є самостійним беззаперечним доказом у справі;

- у фабулі протоколу не зазначено марку та номер технічного засобу, яким проводилась відеофіксація;

- на місці події були відсутні свідки;

- ОСОБА_1 не були роз`яснені права, передбачені Конституцією України та КупАП;

- на відеозаписі не зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння;

- направлення на проходження огляду до закладу охорони здоров`я поліцейськими не виписувалося та ОСОБА_1 не вручалося;

- в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши думку адвоката Андрієнка С.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Також у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційним переглядом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. До того ж, ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього будь-яких заперечень по факту його складання не надав і жодної незгоди в протоколі не зазначив.

Крім того, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КупАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки відмова водія ОСОБА_1 від проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння як на місці з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і в медичному закладіфіксувалася поліцейськими на бодікамери, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону, не було й підстав в даному випадку для запрошення свідків з метою проведення даної процедури, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу працівниками поліції не роз`яснювалися ОСОБА_1 його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та 268 КУпАП, також є безпідставними та повністю спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з боді камер патрульних поліцейських.

Твердження апеляційної скарги про те, що працівники поліції не видали ОСОБА_1 відповідне направлення для проходження огляду на стан спяніння у медичному закладі, не приймається до уваги, оскільки пропозиція пройти огляд як на місці події, так і в медичному закладі та відмова ОСОБА_1 зафіксована на відеозаписі, наявному у матеріалах справи. До того ж, апеляційний суд цілком погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно цього, згідно з яким таке направлення не видається особі, яка підлягає огляду, на руки, а спрямовується співробітником поліції разом з цією особою, до відповідного закладу охорони здоров`я, а відтак за усвідомленої відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я у співробітників поліції не виник обов`язок з оформлення направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я.

Не можна не погодитись з місцевим судом і в частині того, що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а оскільки вказаний акт складається за результатами огляду, а такий огляд не проводився через відмову ОСОБА_1 від проходження огляду, такий акт не мав складатися співробітниками поліції, а тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.

Зазначення захисником в апеляційній скарзі про те, що у фабулі протоколу не зазначено марку та номер технічного засобу, яким проводилась відеофіксація, є необгрунтованим, відповідно до ст. 31 Закону України Про Національну поліцію, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Зазначений долучений відеозапис відповідає зазначеним вимогам та положенням ст. 251 КУпАП та про нього зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Не можуть бути визнані спроможними й доводи апелянта про те, що працівниками поліції не були зафіксовані відповідні ознаки алкогольного сп`яніння, які інкримінують ОСОБА_1 , з огляду на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №263363 зазначені наступні явні ознаки алкогольного сп`яніння : запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Разом з цим, не можна не зауважити, що ОСОБА_1 визнано винним за порушення, п. 2.5 ПДР, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке також тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КупАП.

Надаючи оцінку запереченням захисника з приводу того, що долучені до матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть бути належними та допустимими доказами у справі, суд виходить з того, що рапорт працівника поліції дійсно не визначений статтею 251 КУпАП як джерело доказів у справі про адміністративне правопорушення на відміну від протоколу про адміністративне правопорушення. До того ж, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, з урахуванням того, що обставини, які підлягають доказуванню у справі з достатньою повнотою зафіксовані на дослідженому судом відеозаписі з нагрудних камер працівників патрульної поліції, зазначені апелянтом докази самі по собі на результат розгляду справи не впливають і відповідні заперечення захисника судом відхиляються.

Що стосується призначення ОСОБА_1 покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд наклав на останнього правомірне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, у строк, передбачений ст.38 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку немає.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення. Натомість винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року). Тож, місцевим судом було прийнято правильне та обґрунтоване рішення стосовно винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Андрієнка С.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко