ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2023 року суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Воронков Д.В., розглянувши матеріали, які надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч.2 ст. 172-15 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

В період з 24.05.2023 р. по 25.05.2023 р. військовослужбовець військової служби за мобілізацією лейтенант ОСОБА_1 в умовах особливого періоду, перебуваючи на посаді заступника командира роти вогневої підтримки з морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 /НОМЕР_5 об ТрО НОМЕР_3 Обр ТрО, в зоні проведення бойових дій, в місці тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , будучи, згідно статей 115, 116 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідальним за організацію і проведення заходів з морально - психологічного забезпечення, за військову дисципліну, морально - психологічний стан, за морально - психологічне забезпечення бойової готовності, повсякденної діяльності особового складу роти, за інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців роти, їх соціальний захист та, будучи прямим начальником усього особового складу роти, маючи обов`язок зосереджувати головні зусилля на індивідуальній роботі з кожним військовослужбовцем, в порушення вимог ст. 116 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не здійснив конкретних заходів щодо зміцнення військової дисципліни та порядку, профілактики правопорушень серед особового складу, не навчив особовий склад роти безконфліктному та нерепресивному спілкуванню і ненасильницькому розв`язанню проблем, які виникають під час служби, та додержання заходів безпеки. Крім того, ОСОБА_1 самоусунувся від виконання своїх обов`язків, не виконав наказ командира роти, а саме, не здійснював контроль наявності особового складу в місцях тимчасового розташування підрозділу, не інформував про заборону вживання алкоголю і наркотиків, не перевіряв дотримання особовим складом військової дисципліни в місцях його розташування (проживання), не довів вимоги заходів безпеки поводження зі зброєю, що призвело до порушення дисципліни особовим складом 25.05.2023 року, а саме, вживання алкоголю військовослужбовцем, який почав вирішувати свої проблеми із застосуванням зброї, що призвело до травмування військовослужбовця.

Своїм недбалим ставленням до військової служби в умовах особливого періоду, ОСОБА_1 допустив невиконання його підрозділом завдання командира роти в/ч НОМЕР_2 в районі бойових завдань 25.05.2023 року, самоусунувся від виконання своїх обов`язків та допустив невиконання своїх посадових обов`язків, визначених ст.ст. 115, 116 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.172-15 ч.2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнав, просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, а також через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказав, що його дії, як заступника командира роти в період з 24.05.2023 р. по 25.05.2023 р., були продиктовані виключними обставинами, пов`язаними з передислокацією підрозділу, а саме тим, що його підрозділ в той час змінював місце тимчасової дислокації, перебував в руховому стані та розміщувався в кількох будівлях і різних місцях. Вказані обставини позбавили його можливості особисто здійснювати контроль підлеглих, окрім як за допомогою телефону.

При цьому, у вказаний період свої обов`язки по організації і проведенню заходів з морально - психологічного забезпечення роти він ні на кого не покладав, оскільки командир взводу та командири відділень виконували свої обов`язки на загальних підставах.

Зазначив, що відразу після отримання інформації про подію за участі солдата ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та вчинив стрільбу, він повідомив безпосередніх командирів у порядку, визначеному наказом Міністерства оборони України №604 від 29.11.2018 р. Було проведено службове розслідування по вказаній події та встановлено вину солдата ОСОБА_2 висновку про його ( ОСОБА_1 ) винуватості результати розслідування не містять. Вважає, що протиправна поведінка солдата ОСОБА_2 є проявом його особистих негативних якостей, які не узгоджуються з вимогами військової дисципліни, а тому, він ( ОСОБА_1 ) не вважає себе винним за вчинені дії вказаного солдата.

Суд, заслухавши пояснення та заперечення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до наступного.

Провина лейтенанта ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, повністю підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНК/Б -2 № 908 від 14.07.2023 року; витягом з наказу № 163 від 04.08.2022 року, яким ОСОБА_1 призначено на посаду заступника командира роти вогневої підтримки з морально - психологічного забезпечення; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; посвідченням офіцера серії НОМЕР_4 ; копією протоколу про адміністративне правопорушення ДНК-2 № 3538 від 26.05.2023 року, згідно якого встановлено, що ОСОБА_3 в умовах особливого періоду виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані; копією доповіді про вчинення кримінального правопорушення; витягом з ЄРДР №0001584, відповідно до якого 26.05.2023 року зареєстровано кримінальне провадження за фактом необережного поводження солдата ОСОБА_3 з автоматом «Калашнікова», через що отримав поранення солдат ОСОБА_4 ;

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП України, є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки відповідно до ст. ст.251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Щодо заперечень ОСОБА_1 про порушення строків складання протоколу про адміністративне правопорушення, про які ОСОБА_1 вкаує у своєму письмовому зверненні від 27.08.2023 року суд зазначає наступне.

Момент виявлення порушення не можна ототожнювати з часом складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній є засобом не виявлення, а фіксації правопорушення. Факт же виявлення порушення - це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення.

У законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 в справі №149/2498/17).

Таким чином суд вважає, що днем виявлення правопорушення, тобто сукупності ознак, які вказують на наявність в діях особи певного складу адміністративного правопорушення, є день з`ясування всіх необхідних обставин у справі та результат їх сукупного аналізу уповноваженою на складання протоколу особою.

Так, до матеріалів справи додано лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 за вих. номером № 6832/1 від 13.07.2023 року про забезпечення прибуття ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу ВСП з метою повної та всебічної перевірки за фактом необережного поводження зі зброєю солдатом ОСОБА_2 .

Таким чином, складений 14.07.2023 року за результатами вищезазначеної перевірки протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд вважає належним доказом , а доводи ОСОБА_1 в цій частині, необґрунтованими.

Не свідчать на користь ОСОБА_1 й його заперечення стосовно того, що керування підрозділом в період з 24.05.2023 р. по 25.05.2023 р. здійснювалося ним за допомогою телефонного зв`язку.

Так, відповідно до положень ст. 115 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» - заступник командира роти з морально-психологічного забезпечення в мирний і воєнний час відповідає за організацію і проведення заходів з морально-психологічного забезпечення, за військову дисципліну, морально-психологічний стан, за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, бойових завдань, повсякденної діяльності особового складу роти, за національно-патріотичну підготовку та інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців роти, їх соціальний захист.

Заступник командира роти з морально-психологічного забезпечення підпорядковується командирові роти і є прямим начальником усього особового складу роти. У заходах з морально-психологічного забезпечення головні зусилля він зосереджує на індивідуальній роботі з кожним військовослужбовцем.

Аналізом вищевказаної правової норми суд набуває висновку, що виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків по організації і проведенню заходів з морально - психологічного забезпечення роти в телефонному режимі, суперечили положенням ст. 115 ЗУ «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», які передбачають індивідуальну роботу заступника командира роти з кожним військовослужбовцем.

Факт вчинення підпорядкованим ОСОБА_1 - військовослужбовцем ОСОБА_2 правопорушення, на думку суду, окремо сам по собі та й у сукупності з іншими доказами, свідчить на користь вищевказаного висновку суду.

Крім того, з наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснень було встановлено, що він свої посадові обов`язки заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення на період часу з 24.05.2023 р. по 25.05.2023 р. за відсутності особистого контролю підлеглих, ні на кого не покладав, тобто, фактично самоусунувся від їх виконання.

Нормативно - правових актів, наказів, розпоряджень, які б дозволяли ОСОБА_1 на період передислокації роти не виконувати покладені на нього законом та наказом № 163 від 04.08.2022 року командира військової частини НОМЕР_2 обов`язки заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення, суду надано не було.

Доводи ОСОБА_1 про те, що згідно акту службового розслідування від 13 червня 2023 року встановлено вину солдата ОСОБА_2 та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16 червня 2023 №282 саме солдата ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та у відношенні остатнього відкрите кримінальне провадження №0001584, не приймаються судом до уваги, як неслушні, оскільки предметом всіх вище перелічених юридичних фактів були дії виключно солдата ОСОБА_2 . При цьому, на думку суду, встановлення фактів порушення вимог закону солдатом ОСОБА_2 не є автоматичним свідченням відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Зважаючи на приписи ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настав з моменту оголошення рішення про мобілізацію ( крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію ( крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове,

зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду.

Разом тим, згідно ч.2 ст. 38 КУпАП вбачається, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНК/Б -2 № 908 від 14.07.2023 року інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення було вчинене 25.05.2023 року, а тому, на момент розгляду справи, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП тримісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності, закінчився.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП України.

За вказаних обставин суд вважає за необхідне провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст.ст.172-15,283,284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів, з дня її проголошення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков