Справа № 642/3512/23
провадження №3/642/1728/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Пашнєв В.Г., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративні правопорушення від 21.06.23 р. №0019320, 21.06.23 р. о 12-30 год. ОСОБА_1 , у м. Харків, по вул. Полтавський Шлях, 140А, здійснював провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів транспортним засобом Ford, д.н.з. НОМЕР_2 за маршрутом «Дніпро-Харків» без державної реєстрації та без отримання ліцензії на такий вид діяльності.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.164 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився. Пояснив, що перевезення пасажирів він не здійснював, а просто «підкинув» людей. Провину не визнає.

Від представника, адвоката Ольховик-Красільнікової Л.П. надійшло клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про здійснення ним господарської діяльності з наданням платних послуг з перевезення громадян, наявних порушень процедури складення протоколу, що свідчить про суто формальний підхід поліцейських під час складення протоколу. Відсутні докази про систематичність таких перевезень, він не є суб`єктом інкримінованого правопорушення, не має доказів отримання за такі перевезення винагороди.

Відповідно до ст. 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із Законом.

На підставі положень ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою ст. 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Отже, диспозиція ч.1ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за дії, які полягають у провадженні господарської діяльності: без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування.

Суб`єктом відповідальності в даному випадку є суб`єкт господарювання.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Відповідно до ч. 2ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю в ст. 3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п. 14.1.36 Податкового Кодексу України,ст.14 Господарського Кодексу України, господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором.

Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

Відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху.

Відповідно до п. 24ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VIII, перевезення пасажирів потребує ліцензуванню.

Відповідно до ч.5ст.1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Статтею 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, в тому числі на такий вид робіт як надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі або надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що до персоналу автомобільного транспорту належать працівники, які безпосередньо надають послуги з перевезення пасажирів чи вантажів, виконують роботи з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів, надають допоміжні послуги, пов`язані з перевезеннями.

Трудові відносини персоналу автомобільного транспорту регулюються трудовим законодавством, у тому числі положенням про дисципліну та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Стаття 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Вказана стаття передбачає вичерпний перелік документів на підставі яких виконуються пасажирські перевезення

Ураховуючи вищенаведене, на такий вид господарської діяльності як надання послуг з перевезення пасажирів чинне законодавство передбачає надання даної послуги: 1) суб`єктом господарювання та 2) обов`язкове ліцензування даної діяльності. При цьому на перевізника покладається обов`язок пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, перелік документів, який передбачений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Судом були досліджені надані докази:

- протокол про адміністративне правопорушення, в якому поліцейським викладені фактичні обставини та суть інкримінованого правопорушення;

- пояснення ОСОБА_1 ;

- диски з відеозаписами;

Підстави ставити під сумнів зазначені докази відсутні, оскільки в суді не спростовані наведені докази.

Беручи до уваги вищенаведене, доводи захисника про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення не можна визнати обґрунтованими, та суд розцінює їх - як спробу уникнути відповідальності ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що прихована підприємницька діяльність, без реєстрації у якості СПД, без отримання у відповідних випадках ліцензії досягла в Україні кризового явища. У таких випадках особи отримуючи дохід не сплачують податки, що враховуючі загальні масштаби такого явища є небезпечним для фінансового становища країни. В наслідок недоотримання податків бюджетом, страждають в першу чергу більш незахищені верстви населення, пенсіонери, інваліди та інші категорії громадян, які потребують піклування з боку Держави, не виконуються заплановані соціальні програми.

За таких обставин, оцінивши наведені докази в сукупності, беручи до уваги заперечення захисника, які не є обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, вбачається про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.164 КУпАП, та доведеність його вини поза розумним сумнівом.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов до висновку, що необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу.

При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами, суд вважає за необхідне накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог ст. 40-1КУпАП у провадженні по справі про адміністративні правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.40-1,164,284,287,288 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , у дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

На підставі ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до вимогст.308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред`явлення до виконання постанови в частині стягнення штрафу 3 місяці.

Строк пред`явлення до виконання постанови в частині стягнення судового збору 3 місяці.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя