ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30 жовтня 2023 рокуСправа №: 695/3112/23
Номер провадження 3/695/2099/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середа Л.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , -

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №309151 від 01.08.2023 р., ОСОБА_1 01.08.2023р. о 19 год. 20 хв. в м. Золотоноша по вул.. Гоголя 39 керував автомобілем Рено Меган , д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер», результат тесту 2.75%.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду матеріалів справи ОСОБА_1 обставини, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення заперечував наполягаючи на тому, що ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не керував автомобілем, а обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності. Так, 01.08.2023р., близько 19 год. 20 хв. ОСОБА_1 разом із своєю дружиною та дітьми їхали до матері дружини та потрапили в дорожньо-транспортну пригоду. ОСОБА_1 розумів, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з його вини, а тому, через сильне хвилювання, очікуючи приїзду працівників поліції, не розуміючи наслідків своїх дій, випив заспокійливий препарат та таблетки від тиску, запивши їх слабоалкогольним енергетичним напоєм. Через деякий час він відчув запаморочення, слабкість та підвищене серцебиття, а тому, коли приїхали працівники поліції він знаходився в автомобілі, а із ними розмовляла дружина. Про відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожнього-транспортної пригоди алкоголю він не знав.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Брус С.М. заперечував вину останнього вказуючи на те, що працівниками поліції неналежно з`ясовано усі обставини правопорушення, невірно кваліфіковані дії ОСОБА_1 , невірно оформлені матеріали справи, а тому провадження по справі необхідно закрити, оскільки матеріалами справи не доведено належним чином склад правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, адвоката Бруса С.М., суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими Доказами, іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують дяння особи як правопорушення.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Також, беручи до уваги статті 9-12, 280 КУпАП, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за нормами КУпАП є встановлення в діянні цієї особи всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП, зокрема об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення. Приймаючи до уваги, що суд здійснює оцінку вже зібраних та наявних в матеріалах справи доказів, зазначення всіх ознак складу правопорушення має бути належним та відображеним у протоколі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 256 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із аналізу наведеної вище статті вбачається, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає для особи, яка керували транспортними засобами, тобто, згідно з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортуй також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 передбачено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись, на що прямо вказував Пленум Верховного Суду України в п.27 Постанови від 23.12.2005 № 14.

У своєму рішенні по справі №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Суд зауважує, що протокол є актом обвинувачення й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи додано: тест освідування ОСОБА_1 приладом Alcotest 6810, який склав 2.75%; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; письмові пояснення дружини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та письмові пояснення ОСОБА_3 від 01.08.2023р.; DWD-RW диск із відеозаписами із нагрудної камери працівника поліції.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_2 , 01.08.2023р. вона та її чоловік разом із двома дітьми їхали на власному автомобілі до її матері. Керував автомобілем ОСОБА_1 , який був без ознак алкогольного сп`яніння, коли вони повертали з вул.. Шевченка на вул.. Гоголя її чоловік допустив бокове зіткнення із іншим автомобілем в наслідок якого ніхто не отримав травм.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_3 , він на власному автомобілі виїжджаючи з подвір`я буд. 50 А. по вул.. Шевченка в м. Золотоноша та на ділянці дороги між буд. 50А та 52 А водій на авто Рено Меган здійснив бокове зіткнення з його автомобілем після чого він звернувся до поліції.

Переглядом DWD-RW диску, який додано до матеріалів справи судом встановлено, що на вказаному диску знаходяться двадцять відео-файлів, що зняті за допомогою нагрудної камери працівника поліції. Відеозапис починається з моменту коли працівники поліції беруть пояснення у ОСОБА_3 як потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді.

На вказаних відеозаписах відображено як працівники поліції відбирають пояснення в дружини ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , підходять до автомобіля в якому знаходиться ОСОБА_1 , пропонують надати йому пояснення на що він не реагує. Із вказаних записів вбачається, що дружина ОСОБА_1 , ОСОБА_2 неодноразово повторює, що не розуміє що відбулося з ОСОБА_1 та чому він перебуває в такому стані. В подальшому працівники поліції проводять освідування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , роз`яснюють останньому його права та складають матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Інші докази в матеріалах справи відсутні.

Вказані обставини співпадають з версією сторони захисту, який не заперечує ні факту дорожньо-транспортної пригоди, ні проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння ні його результату.

Однак, сторона захисту наполягає, що матеріали справи не містять жодного доказу факту керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх взаємозв`язку суд приходить до висновку, що із матеріалів справи не можливо однозначно дійти висновку, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Вказана обставина на доданому до матеріалів справи відео не зафіксована, та не підтверджується жодними поясненнями свідків.

З пояснень свідка ОСОБА_2 , які додані до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем в тверезому стані.

Свідок ОСОБА_3 також не підтверджував факту керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння.

Навпаки, на вказаному вище відеозаписі (четвертий відео-файл під №1371170__0138, 01 хв. 49 сек.) зафіксовано, що працівник поліції складає замість ОСОБА_3 письмові пояснення, у яких вказує, що водій автомобіля Рено керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, однак свідок ОСОБА_3 заперечує таким поясненням та вказує, що таких ознак у водія не бачив, до автомобіля Рено не підходив з водієм не спілкувався, а відразу після ДТП викликав працівників поліції, а тому змусив працівника поліції переписати вказані пояснення.

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

Отже, жодних доказів саме факту керування в стані алкогольного сп`яніння вказаним автомобілем особою, яка притягується до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять.

Наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

При цьому вживання алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду охоплюється ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.10 (є) ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно за ствердженого складу аптечки).

Отже, судом із доданих до матеріалів справи доказів вбачається, що працівники поліції приїхали на місце дорожньо-транспортної пригоди, коли останні приїхали то автомобілем ОСОБА_1 не керував, жоден із свідків не вказує, що ОСОБА_1 саме керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, такий факт не підтверджується жодним доказом.

Таким чином у протоколі сформульована суть правопорушення без врахування доведеності усіх ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу водія, покараного за керування автомобілем у стані сп`яніння, після того, як Європейський суд з прав людини встановив порушення Конвенції Україною, у своїй постанові від 30 серпня 2023 року у справі №208/712/19 зазначила, що уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконує функцію обвинувачення.

Отже, належне формулювання обвинувачення, збирання доказів вини особи покладено саме орган Національної поліції, а суд, зберігаючи об`єктивність та безсторонність перевіряє достатність таких доказів для підтвердження вини особи, належність кваліфікації її дій, визначає міру покарання.

При цьому суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, в тому числі закріплених статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015року №5-рп/2015у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об"єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з"ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Так, у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

При цьому, враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та матеріалах долучених до нього, які були зібрані органом, який склав протокол, та для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, на суд не може бути покладена функція збирання доказів, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності, що відображено також у практиці Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), де зазначалося, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

За таких обставин, враховуючи недоведеність усіх ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення з урахуванням принципу «поза розумним сумнівом», враховуючи, що усі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суддя дійшов висновку, що провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, оскільки достатніх доказів для встановлення вини ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 130, 245, 247, 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л.В. Середа