Справа № 482/1348/22
Номер провадження 3/482/209/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м.Нова Одеса

Суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області Сергієнко С.А. в присутності ОСОБА_1 розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , за скоєння правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу серії ВАВ №619129 від 29.11.2022 року, « 29 листопада 2022 року о 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за місцем проживання в п`яному вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру що полягало у висловлюванні у її сторону нецензурною лайкою, на законну вимогу поліцейського СРПП ВП №6 Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області Шарта А.А. припинити адміністративне правопорушення, а саме образи погрози у бік ОСОБА_2 не відреагував при цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських, погрожував фізичною розправою та намагався вчинити бійку, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП»

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злісної непокори розпорядженню або вимозі працівників поліції заперечив. Вказав, що 29 листопада 2022 року о 19 год. 30 хв. він перебував за місцем спільного проживання зі своєю дружною ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , сварки не вчиняв, ОСОБА_2 не погрожував, не ображав її і не виражався нецензурною лайкою і не розуміє чому було викликано наряд поліції. Ніяких неправомірних дій до працівників поліції не вчиняв, не ображав їх, не погрожував їм та не намагався затіяти бійку.

Захисником Вавілова В.М., адвокатом Козирєвою Т.О. подано письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення ВАВ №619129 від 29.11.2022 року, у яких захисник вказувала, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять доказів того, що ОСОБА_1 працівниками поліції було адресовано наполегливі не одноразово повторені законні вимоги, а ОСОБА_1 у свою чергу їх не виконав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, є не доведеною.

Так ст. 185 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, а також у сфері державного управління. Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків. Правопорушення вважається закінченим з моменту виникнення злісної непокори законним розпорядженням або вимогам поліцейського. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 року за №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово непокора означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.» Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.1992 року, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Отже злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 працівниками поліції було адресовано такі наполегливі не одноразово повторені вимоги.

Надаючи оцінку рапортам працівників поліції доданим до протоколу, суддя звертає увагу на те, що візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення (постанова Верховного суду № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року).

Також згідно сталої практики Верховного Суду рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (постанови № 524/5741/16-а від 20.05.2020 р., №524/4668/17 від 28 травня 2020 року тощо) оскільки він є документом що фіксує обставини які стали об`єктом візуального спостереження працівником поліції, а сам працівник поліції є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.

Хоча працівники поліції наділені повноваженнями і мають відповідні технічні засоби для відео фіксації неправомірних дій осіб підчас адміністративного затримання, проте таких доказів суду надано не було.

Вищевказане поряд із версією подій ОСОБА_1 приводить до висновку про недоведеність вини останнього поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З огляду на вищевказане провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу вказаного правопорушення.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 18, 247, 251, 252, 254, 256, 280, 283-285 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області.

Суддя: Сергієнко С.А.