Справа № 287/1412/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Кононихіна Н.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, посвідчення водія НОМЕР_1 , непрацюючої, проживаючої у АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №087165 від 17.08.2022, водій ОСОБА_2 17.08.2022 о 22 год. 45 хв. в м. Олевськ по вул. Східній, 4, керувала транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Зарицький А.І. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того до суду надійшли письмові пояснення представника Зарицького А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , згідно яких представник вважає, що при складанні зазначеного протоколу та інших адміністративних матеріалів, поліцейські допустили ряд істотних порушень закону. Як наслідок, це призвело до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, які складаються з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №087165 від 17.08.2022 та його копії; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 17.08.2022; копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №5768202; рапорту поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Житомирській області від 17.08.2022; заявки на отримання судових повісток в електронній формі за допомогою смс-повідомлень; копії рішення Олевського районного суду Житомирської області від 30.06.2020; письмових пояснень представника ОСОБА_3 від 17.02.2023; письмових пояснень ОСОБА_4 від 21.02.2023; DVD-R диску з портативного відеореєстратора поліцейського, - суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних мотивів.

Згідно рішення Олевського районного суду Житомирської області по справі №287/630/20 від 30.06.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 14 травня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 28 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено позивачці ОСОБА_2 дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення,відповідно до вимог ст.245, 280 КУпАП суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушеннями винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного наркотичного та іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок такого огляду визначений ст.266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2015 року за №1413/27858.

Обов`язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку є встановлення факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Керування транспортним засобом необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом, чи за допомогою буксирування. При цьому не має значення, де, у якому місці особа керувала транспортом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Розвиваючи наведені гарантії та з метою закріплення належної правової процедури - однієї із найважливіших правових концепцій, законодавцем та іншими уповноваженими органами державної влади регламентовано, з-поміж іншого, процедуру зупинки транспортного засобу та проведення огляду водія на стан сп`яніння, які підлягають обов`язковому дослідженню у даній категорії справ.

Положеннями статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпні підстави для зупинки поліцейським транспортних засобів. Також цією нормою зобов`язано поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Отже, зупинка транспортного засобу за відсутності законної на те причини заборонена, що збалансовує втручання органів державної влади у здійсненні людиною права на повагу до свого приватного життя. Тому свавільне, безпідставне зупинення транспортних засобів є недопустимим.

Дотримуючись «доктрини плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини»; «Тейксейра де Кастро проти Португалії»; «Шабельник проти України»; «Балицький проти України»; «Нечипорук і Йонкало проти України»; «Яременко проти України», вбачається, якщо у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні відомості про порушення водієм таких положень ПДР України, які б відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу, то всі складені процесуальні документи відносно водія не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Такий висновок повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17.

Згідно постанови серії ЕАР №5768202 від 18.08.2022 року вбачається, що розгляд даної справи відбувся 18.08.2022 року о 01 год. 09 хв. і ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме за непред?явленя під час перевірки документів свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 17.08.2022 о 22:45 год. При цьому протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено 17.08.2022 о 23 год. 48 хв., тобто до початку розгляду вищевказаної справи за ч.1 ст. 126 КУпАП і винесення передбаченого даною постановою рішення, а саме - визнання винною особи у порушенні п.2.1 ПДР - у непред`явленні працівнику поліції під час перевірки документів свідоцтва про реєстрацію транспортного.

Проте, зокрема у постанові серії ЕАР №5768202 від 18.08.2022 та інших матеріалах даної справи відсутні відомості про порушення ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , таких положень ПДР України, які б відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку цього автомобіля. У зв`язку з цим, суд вважає, що всі наступні вимоги працівників поліції, зокрема, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а також відмова у його проходженні не створюють підстав для притягнення водія до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту першого розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (в редакції, що діяла на дату складання протоколу) (далі - Інструкція №1395), водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом третім цього розділу Інструкції №1395 закріплено, що направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету. Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі - Порядок №1103).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1103 (в редакції, що діяла на дату складання протоколу), огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Згідно пунктів 2-3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858, огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння здійснюється лише за наявності у нього ознак сп`яніння. Наявність такої передумови, як «за наявності ознак» знову ж таки збалансовує втручання органів державної влади у здійсненні людиною права на повагу до свого приватного життя. Тому недопустимим є свавільне, безпідставне спонукання особи проходити відповідний огляд.

Проте, досліджуючи складені адміністративні матеріали, неможливо встановити наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які зазначені у протоколі серії ААД №087165 та направленні на огляд водія транспортного засобу від 17.08.2022, а саме, зокрема, порушення мови та вираженого тремтіння пальців рук.

Отже, такі посилання поліцейського у зазначених документах є надуманими, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Більше того, із наявних у матеріалах справи відеозаписів вбачається, що поліцейські жодного разу не вказали, які саме ознаки алкогольного сп`яніння наявні у невстановленої особи, чим порушили її право, гарантоване статтею 6 Конвенції, знати характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї. Можливість застосування Конвенції до адміністративних проваджень підтверджена висновками Європейського суду з прав людини у справах «Надточій проти України», «Лучанінова проти України», який з-поміж іншого визнав, що ці провадження є кримінальними для цілей застосування Конвенції.

Так, стаття 6 § 3 а) Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього, і на яких грунтується обвинувачення, а також про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів («Mattoccia проти Італії», §59; «Penev проти Болгарії», §§33 і 42).

Обов`язок повідомити обвинуваченого повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, створюючи інформацію і не повідомляючи про це сторону захисту («Mattoccia проти Італії», §65; «Chichlian and Ekindjian проти Франції», звіт Комісії, § 71).

Аналізуючи наведенні норми, суд вважає, що неповідомлення ознак алкогольного сп`яніння прямо впливає на правові наслідки відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння. Якщо вимоги поліцейських зумовлені їх суб`єктивним бажанням, а не наявністю об`єктивних для цього причин - ознак алкогольного сп`яніння, то відмова особи від проходження такого огляду не тягне за собою адміністративної відповідальності.

Більше того, поліцейські не роз`яснили наслідки відмови особи від проходження огляду, що неодмінно могло б призвести до її самообмови. Пересічній особі, яка не є фахівцем у галузі права, не просто змоделювати, що внаслідок її відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння настає адміністративна відповідальність, зважаючи на те, що кожна особа вважається такою, що не перебуває у стані сп`яніння, доки наявність такого сп`яніння не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених законодавством. Керуючись саме цим принципом, законодавець і розділив диспозицію частини 1 статті 130 КУпАП на дві окремих частини: керування транспортними засобами у стані сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння особою, що керує транспортним засобом.

Також суд зазначає, що пояснення та дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту нею своїх інтересів, тому вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Неприпустимим є притягнення особи до адміністративної відповідальності у разі її обмови чи самообмови, а також за відсутності доказів її винуватості. У першу чергу це стосується, коли особа надає свої пояснення за відсутності захисника (постанова Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №487/4245/18).

За змістом частини другої статті 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, Міністерством внутрішніх справ України встановлено певний порядок застосування вищевказаних технічних засобів відеозапису.

Так, пунктом 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року №1026 (далі - Інструкція №1026), включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, із відеофайлу із назвою «vіdео_2022-08-18 10-18-41», тривалістю 00:01:17 год., неможливо встановити наявності підстав для законної зупинки транспортного засобу, ні особи, яка керувала ним.

Із іншого відеофайлу із назвою «ехроrt-hjh7j», тривалістю 00:09:29 год. також неможливо встановити особу, яка фігурує на відео та якій пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. На даному відеозаписі майже не зафіксовано учасників події, яка на ньому відображена. При цьому, на цю обставину вказує і сам поліцейський (05 хв. 06 сек. відеозапису), посилаючись, що особа-порушник не пред`явила документів.

Дослідивши цей відеофайл, суд приходить до висновку, що він складається із двох відеозаписів, здійснених портативними відеореєстраторами №475042 (з початку відео і до 05 хв. 16 сек.) та №475517 (з 05 хв. 16 сек. і до завершення відео). Проте, одночасний запис відео двома окремими портативними відеореєстраторами в один відеофайл технічно неможливий. За таких обставин приходжу до висновку, що вищевказані відеозаписи зазнали обробки шляхом їх злиття (монтажу) в один відеофайл, що є грубим порушенням пункту 9 розділу VIII «Загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів» Інструкції №1026.

Отже, на жодному із відеозаписів не зафіксовано моменту порушення ПДР України, які б зумовлювали виникнення у поліцейських права законно зупинити транспортний засіб, моменту встановлення особи водія цього транспортного засобу та виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння. При цьому, з відео видно, що особа, яка фігурує на ньому, постійно заперечувала факт керування нею транспортним засобом.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про неналежність та недопустимість цих доказів (відеозаписів) та унеможливлюють їх використання в якості доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні нею інкримінованого їй правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, частина 5 ст. 266 КУпАП зазначає, що огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Порушення початкової процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння працівником поліції, як того вимагає закон, є прямим порушенням норм складання протоколу, тому згідно ч.5 ст.266 КУпАП даний протокол не може бути законною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також суд звертає увагу на те, що зупинка транспортного засобу чи вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння не можуть бути окремо оскаржені у судовому порядку, оскільки вони є процесуальними діями, а не рішеннями суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення. Тому, відповідно до положень статті 251 КУпАП вони (дії) є предметом оцінки суду в якості доказів вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (постанова Верховного Суду від 30.04.2021 у справі №686/4562/18).

При цьому, матеріали справи не містять жодного письмового пояснення, ні ОСОБА_1 , ні свідків події, які могли б бути залучені працівниками поліції.

Також суд звертає увагу, що долучений до матеріалів справи рапорт поліцейського не може бути доказом вини ОСОБА_1 , оскільки працівник поліції є зацікавленою особою, а сам рапорт є документом внутрішнього користування, зміст якого полягає в тому, що працівник поліції інформує начальника ВП про правомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу.

Аналогічну позицію висловив ВАС ВС по справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020.

Крім того, долучене до матеріалів справи «направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 17.08.2022, видане працівником поліції на ім`я ОСОБА_2 , не може засвідчувати факту перебування її в стані алкогольного сп`яніння під час вищевказаної події, оскільки огляд у закладі охорони здоров`я згідно розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України від 09.11.2015 №1452/735, не проводився.

Слід також зазначити, що наявна в матеріалах справи копія постанови серії ЕАР №5768202 від року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП не підтверджує факт керування нею транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, у поясненнях свідка ОСОБА_4 вказано, що під час події 17.08.2022 о 22:45 год. на вимогу поліцейського Михайленко ( ОСОБА_2 ) пред`явила через додаток «Дія» посвідчення водія. При цьому, в її присутності поліцейський не пропонував проходити медичне обстеження на наявність алкоголю. Вона вважає, що у поліцейських не було підстав застосовувати до ОСОБА_1 засоби адміністративного впливу, оскільки ні вона, ні її сестра алкоголь не вживали і ПДР не порушували.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №087165 від 17.08.2022 року не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Процедура притягнення до адміністративної відповідальності, ґрунтується, в тому числі, і на закріпленій у статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Обов`язок доводити вину, як складова презумпції невинуватості, покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі.

Із врахуванням положень і тлумачень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з частиною 2 статті 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Будь-які інші докази, передбачені ст.251 КУпАП, які підтверджували б обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в матеріалах справи відсутні, а тому суд позбавлений можливості перевірити обставини справи в частині того, чи дійсно ОСОБА_1 керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння 17.08.2022 о 22:45 год. в м. Олевськ по вул. Східній, 4.

У справі «Надточій проти України» (§21) Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

При цьому у справі «Коробов проти України» (§65), вказано, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo проти Іспанії» (§146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Отже, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, оскільки в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Крім того, недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення міжнародних стандартів - права на справедливий суд, яке гарантовано статтею 6 Конвенції.

Згідно п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд закриває провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.2 ст.284 КУпАП, постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247 п. 1, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне порушення правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на користь держави за розгляд судом справи про адміністративне правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Н. Ю. Кононихіна