КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захисника Процика Д.Г. апеляційну скаргу захисника Процика Д.Г. на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а :

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КодексуУкраїни про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 10 травня 2023 року о 01 годині 00 хвилин в м. Києві по вул. Михайла Максимовича, 15 керував транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук та різка зміна забарвлення шкірного покриву. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правилдорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

На думку захисника, суддя першої інстанції не дав оцінку аргументам сторони захисту із наведенням відповідних мотивів їх прийняття та відхилення в частині того, що відеозапис з нагрудної камери працівників поліції жодним чином не підтверджує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом 10 травня 2023 року саме о 01 годині 00 хвилин, внаслідок чого прийшов до хибного рішення.

Так, з відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, на який суддя першої інстанції посилається як на єдиний доказ у справі, слідує, що ОСОБА_1 10 травня 2023 року о 01 годині 00 хвилин не керував автомобілем, а в цей час він вів розмову з працівниками поліції.

В той же час, на вказаному відеозаписі чітко зафіксовано, як працівник поліції підходить до ОСОБА_1 о 00 годині 58 хвилин, де у цей час транспортний засіб перебуває у нерухомому стані, тобто переглянутий у суді відеозапис з боді-камер працівників поліції не підтверджує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом 10 травня 2023 року саме о 01 годині 00 хвилин.

Також, апелянт зазначає, що на відеозаписі так само не зафіксовано, що транспортний засіб було зупинено працівниками поліції саме під час його руху у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», де зазначено вичерпний перелік підстав зупинки поліцейським транспортного засобу.

Так, під час розгляду справи у суді першої інстанції апелянт звертав увагу на те, що протокол не може бути визнаний належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки зазначені у ньому відомості про те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом 10 травня 2023 о 01 годині 00 хвилин по вул. Михайла Максимовича, 15, в м. Києві, суперечать встановленим фактичним обставинам справи та не відповідають дійсності, тобто є недостовірними адже, згідно з відеозаписом з боді-камер працівників поліції видно, що працівники поліції підходить до автомобіля ОСОБА_1 о 00 годині 58 хвилин, а о 01 годині 00 хвилин працівники поліції ведуть розмову з ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що у матеріалах справи докази не підтверджують того факту, що ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, керував ним та/або допустив будь-які порушення Правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, тому, на думку захисника, всі наступні вимоги працівників поліції, зокрема, щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними і допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції апелянт заявляв, що наявне у матеріалах справи направлення ОСОБА_1 до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» є неналежним доказом.

Однак, суддя першої інстанції у постанові відхиляє таку вказівку, мотивуючи тим, що направлення на огляд було складено та видано з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735.

З такими висновками судді захисник не погоджується за наступних обставин:

По-перше, таке направлення ОСОБА_1 не видавалося взагалі. Вказані у направленні відомості є не достовірними, оскільки, аналізуючи відеозапис з боді-камери працівників поліції видно, що працівники поліції жодної претензії щодо ознак зазначених у направлені та у п. 3 розділі І Інструкції ОСОБА_1 пред`явлено не було і такого візуального огляду ОСОБА_1 працівниками поліції також не проводилося.

Тобто, ОСОБА_1 перебував без ознак будь-якого сп`яніння, а тому у працівників поліції не було жодних законних підстав для проведення такого огляду, що ставить під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення нетверезого водія за принципом «плодів отруєного дерева».

По-друге ОСОБА_1 дійсно відмовився від запропонованого працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та лікаря-нарколога біля автомобіля, однак пройти такий огляд у будь-якому закладі охорони здоров`я працівники поліції ОСОБА_1 не пропонували і з такою вимогою до нього не зверталися, що підтверджується відеозаписом нагрудних камер працівників поліції.

За таких обставин сторона захисту вважає, що направлення не може бути належним і допустимим доказом у справі.

Окрім того, захисник вважає, що суддя місцевого суду не надав оцінки та залишив поза увагою твердження захисника Процика Д.Г. щодо визнання протоколу неналежним доказом у справі.

На думку захисника, суддя першої інстанції не дослідив та залишив поза увагою такі твердження захисника Процика Д.Г. і не навів у оскаржуваній постанові мотивів їх прийняття чи відхилення, а разом з тим не здійснив юридичної оцінки фактичних обставин справи та доводів сторони захисту.

Також, апелянт звертає увагу суду на те, що суддею першої інстанції було змінено суть пред`явленого обвинувачення викладеного у протоколі.

Так у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №375576 від 10 травня 2023 року вказано, що 10 травня 2023 року о 01 годині 00 хвилин в м. Київ вул. Михайла Максимовича, 15, водій керував ТЗ HYUNDAI GETZ д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тобто у фабулі протоколу не вказано хто саме був водієм і від якого саме огляду на стан сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) відмовився.

Водночас зміст постанови вже містить наступне, що ОСОБА_1 10 травня 2023 року о 01 годині 00 хвилин в м. Києві по вул. Михайла Максимовича, 15, керував транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук та різка зміна забарвлення шкірного покриву. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тобто опис обставин зазначений у постанові вже містить істотно інший зміст, аніж у протоколі, який за своєю суттю та призначенням представляє собою обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення в межах якого суд здійснює розгляд справи і не має права таке обвинувачення самостійно редагувати.

За таких обставин сторона захисту вважає, що суддя першої інстанції самостійно змінив (редагувала) суть пред`явленого обвинувачення вказаного у протоколі, тим самим не дотримався вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та грубо порушив право ОСОБА_1 на справедливий розгляд справи безстороннім судом.

Заслухавши доповідь судді, захисника Процика Д.Г. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративні правопорушення серії ААД № 375576 від 10 серпня 2023 року, направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 до КНП "КМНКЛ "Соціотерапія" з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписами з бодікамери 475440, 470630.

З наведених документів убачається, що 10 травня 2023 року о 01 годині 00 хвилин в м. Києві по вул. Михайла Максимовича, 15 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому посилання захисника на те, що наявним відеозаписом з нагрудної камери поліцейського не підтверджується керування ОСОБА_1 автомобілем о 01.00 годині 10 травня 2023 року, оскільки о 00 годині 58 хвилин зафіксовано, як працівник поліції підходить до ОСОБА_1 , де у цей час транспортний засіб перебуває у нерухомому стані, не може бути взятим до уваги, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено час вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУПАП, яке полягає не у керування особою транспортним засобом, а у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керувала транспортним засобом, тобто у протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовано не час керування автомобілем, а час, коли водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Твердження захисника про те, що у справі відсутні докази керування ОСОБА_1 автомобілем, оскільки на відеозаписі ОСОБА_1 відсутній відеозапис зупинки транспортного засобу працівниками поліції, а є лише відеозапис. коли працівник поліції підходить до автомобіля, який перебував у нерухомому стані, також не можуть бути взятими до уваги, оскільки із спілкування водія автомобіля ОСОБА_1 з працівниками поліції убачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупиненим працівниками поліції.

При цьому ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції про те, звідки та куди він їде, не заперечував факту керування транспортним засобом.

Твердження захисника про те, що з огляду на те, що ОСОБА_1 не допустив будь-яких порушень правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, в тому числі, і вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, не ґрунтуються на вимогах закону, позаяк незалежно від причини зупинки транспортного засобу, поліцейські, виявивши у водія ознаки сп`яніння чи іншого хворобливого стану, який свідчить про зниження уваги та швидкості реакції водія, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язані вчинити дії по перевірці стану водія на предмет перевірки дотримання водієм вимог підпунктів "а" та "б" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, а водій відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Також не ґрунтується на вимогах закону твердження захисника про те, що за відсутності у працівників поліції причин до зупинки транспортного засобу, всі складені процесуальні документи відносно водія не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вимоги щодо належності та допустимості процесуальних документів містяться у процесуальних нормах Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не зумовлюються причиною зупинки транспортного засобу.

Доводи захисника про те, що працівниками поліції у ОСОБА_1 не було виявлено ознак сп`яніння спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого убачається, що працівник поліції вказав водієві на наявну у нього ознаку алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота.

Посилання захисника на те, що наявне у матеріалах справи направлення ОСОБА_1 до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» є неналежним доказом, оскількине видавалось ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах закону, оскільки таке направлення адресовано закладу охорони здоров`я та ніяким нормативним актом не передбачено вручення такого документу особі, яка направляється для проведення огляду.

При цьому, посилання захисника про те, що працівники поліції не озвучили саме до якого медичного закладу направляється водій ОСОБА_1 не є підставою для визнання направлення неналежним доказом, оскільки у наявному в матеріалах справі направленні зазначено заклад охорони здоров`я, а саме: КНП «КМНКЛ «Соціотерапія».

Окрім того, на думку судді апеляційного суду, у разі відмови особи від проведення огляду, видача направлення до закладу охорони здоров`я не є обов`язковим.

Що стосується доводів захисника про те, що суддею районного суду було змінено суть пред`явленого обвинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки у протоколі не вказано хто саме був водієм і від якого саме огляду на стан сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) відмовився, то такі доводи є надуманими.

Так, протокол про адміністративне правопорушення складено відносно ОСОБА_1 та у протоколі зазначено, що водій відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

У постанові судді районного суду при викладенні обставин, визнаних судом доведеними, зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук та різка зміна забарвлення шкірного покриву. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, обставини вчинення адміністративного правопорушення, викладені у постанові судді районного суду, не суперечать обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення, а та обставина, що у постанові судді зазначено вид сп`яніння, від проходження якого відмовився ОСОБА_1 не свідчить про зміну суті обвинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, як це трактує в апеляції захисник.

Посилання захисника на те, суддя районного суду не дослідив та залишив поза увагою доводи захисника Процика Д.Г. про невинуватість ОСОБА_1 та не навів у оскаржуваній постанові мотивів їх прийняття чи відхилення, а разом з тим не здійснив юридичної оцінки фактичних обставин справи та доводів сторони захисту, є необґрунтованими оскільки у постанові судді викладені висновки про відхилення суддею доводів захисту з наведенням відповідних мотивів, якими керувався при цьому суддя.

При розгляді справи відносно ОСОБА_1 суддя районного суду дотримався вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, постанова судді відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП, а тому посилання апелянта на порушення вимог процесуального закону при розгляді справи, незаконність, необґрунтованість та невмотивованість судового рішення є неспроможними.

Отже, постанова судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Процика Д.Г. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

Справа №752/9704/23

Провадження №33/824/4275/2023

Головуючий у першій інстанції Бондаренко Г.В.

Доповідач Ковальська В.В.