КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/3096/22
№ апеляційного провадження: 33/824/4338/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Бухуна Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року під головуванням судді Поповича О.В., у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

У С Т А Н О В И Л А :

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

Судом встановлено, що 25 липня 2022 року о 03:30 в м. Василькові по вул. Декабристів водій ОСОБА_1 керував автомобілем Acura TSX, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись з указаною постановою, 25 серпня 2023 року адвокат Бухун Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування вимог зазначав, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з істотним порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені в оскаржуваній постанові висновки не відповідають дійсності.

Адвокат Бухун Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 вказує, що працівниками поліції не було роз`яснено останньому його прав, обов`язків, правових наслідків складання протоколу та наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Вказує, що до матеріалів справи не долучено жодного допустимого, належного та достатнього доказу на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що унеможливлює кваліфікацію його дій за ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що із наявного в матеріалах справи відеозапису взагалі не вбачається факт зупинки транспортного засобу працівниками поліції, а також факт перебування та керування транспортним засобом ОСОБА_2 . Окрім того, відеозапис наданий працівниками Національної поліції не є цільним, тобто переривається.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке мало би бути складене та вручене ОСОБА_1 працівниками поліції.

Однак, суд першої інстанції даним обставинам належної оцінки не надав.

Крім того в апеляційній скарзі адвокат Бухун Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на оскарження, захисник скаржника ОСОБА_3 посилається на те, що ані апелянту, ані представнику апелянта не був відомий той факт, що суддя розглянув справу 19 липня 2023 року, оскільки адвокатом Бухуном Ю.В., було направлено клопотання про відкладення судового засідання через зайнятість в іншому судовому засіданні, а також до суду було направлено клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням на лікуванні. В свою чергу, за допомогою телефонного зв`язку помічником судді Попович О.В. було повідомлено, що справу відклали, але дату та час нам повідомлять пізніше.

21 липня 2023 року адвокат Бухун Ю.В. телефонував до канцелярії суду щоб дізнатися нову дату судового засідання, оскільки на офіційному сайті інформація не змінювалася, на що йому було повідомлено, що суддя Попович О.В. перебуває на лікарняному, а його помічники у відпустці та постанова по справі відсутня. В свою чергу, копія оскаржуваної постанови ані апелянтом, ані представником апелянта не була отримана. З оскаржуваною постановою представник апелянта ознайомився 24 серпня 2023 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Однак, на офіційному сайті «Судова влада України» має статус «призначено до розгляду 19 липня 2023 року 11:00».

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити адвокату Бухуну Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В призначені на 21.09.2023 о 12:00 год., 12.10.20.23 о 12:00 год., 02.11.2023 о 12:30 год. судові засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Бухун Ю.В.не з`явилися, повідомлялися судом у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили.

Апеляційний суд враховує, що сторони самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії). При цьому, обвинувачений може відмовитись від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

На обґрунтування того, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, суд послався на протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмові поясненнями свідків, показання свідків, що надані в судовому засіданні 19 травня 2023 року, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу а також диск із відеозаписами, з якого чітко вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факту керування транспортним засобом, йому повідомлено про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 083774 від 25.07.2023 ОСОБА_1 25 липня 2022 року о 03:30 в м. Василькові по вул. Декабристів водій керував автомобілем Acura TSX, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

З письмових пояснень свідків убачається, що від направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а також із застосуванням приладу газоаналізатору «Аlcotest-6810» ОСОБА_1 відмовився (а.с. 4).

З відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, записаними на DVD диск, який переглянутий судами, зафіксовано, як ОСОБА_1 , спочатку погодився, проте пізніше відмовився проходити будь-який огляд, поводивши при цьому себе зухвало.

Пунктом 2.5. ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 083774 від 25.07.2023 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- письмовими поясненнями свідків, в яких вони зазначили, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 4);

- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції записаними на DVD диск, з якого вбачається, що працівником поліції запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння та огляду за допомогою приладу "Драгер" (а.с. 6);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 3);

- актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с. 5).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

На переконання суду, вказані докази беззаперечно доводять те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких невідповідностей протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_1 вимогам ст. 256 КУпАП судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги стосовно не роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 його прав є голослівними, оскільки з відеозапису нагрудної камери убачається, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що він має ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти огляд, як в медичному закладі так і за допомогою приладу Драгер, проте він відмовився від такого проходження, а також від надання будь-яких заперечень чи пояснень в проколі, який навіть не підписав.

При цьому, безпідставними є й доводи щодо відсутності підтвердження факту керування транспортним засобом, оскільки під час відеофіксації працівником поліції зазначено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений, на що останній не вказав будь-яких заперечень, а також не надав жодних доказів на спростування вказаного доводу, ні підчас судового розгляду в суді першої інстанцій, ані під час апеляційного провадження.

Більше того, намагаючись довести вказаний факт, ОСОБА_1 не з`явився жодного разу в судове засідання апеляційного суду.

Посилання на відсутність в матеріалах справи направлення на огляд до медичного закладу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, апеляційна інстанція відхиляє, оскільки не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність такого направлення в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції не є цільним та переривається, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги з наступних підстав.

Так, відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України N 1026 від 18.12.2018 року, зареєстрованого в МЮ України за N 28/322999 від 11.01.2019 року, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Разом з тим, ані діючим законодавством, ані вищезазначеною Інструкцією не передбачено приєднання до матеріалів адміністративного провадження повного відеозапису з початку виконання службових обов`язків поліцейським. В даному випадку, до матеріалів адміністративного провадження приєднано відеозапис, який стосується безпосередньо обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Тобто, даний відеозапис є належним доказом наявності в діях скаржника складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для їх скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, скаржником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведена матеріалами справи, а в його діях наявний склад вказаного адміністративного правопорушення, а тому апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення, а постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання адвоката Бухуна Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити адвокату Бухуну Юрію Володимировичу в інтересах ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката Бухуна Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Слюсар