Справа №461/5294/21
Провадження №3-в/461/84/23
П О С Т А Н О В А

16 листопада 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши заяву заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції М. Венжеги про встановлення або зміну способу або порядку виконання рішення суду,

встановив:

заступник начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції М. Венжега звернувся до суду із заявою про встановлення або зміну способу або порядку виконання рішення суду постанови судді Галицького районного суду міста Львова від 13.07.2021 року про притягнення до відповідальності громадянина ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 470 Митного кодексу України.

Обґрунтовуючи подану заяву, заступник начальника відділу вказує, що на виконані у Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває постанова судді Галицького районного суду міста Львова від 13.07.2021 року про притягнення до відповідальності громадянина ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 470 Митного кодексу України. Даною постановою до ОСОБА_1 застосовано стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «HYUNDAI», модель «ELANTRA», р/н НОМЕР_1 , VIN ? НОМЕР_2 .

В ході виконавчого провадження місце знаходження згаданого транспортного засобу встановлено не було.

Посилаючись на положення Закону України «Про виконавче провадження», Цивільного процесуального кодексу України та Митного кодексу, з огляду на відсутність майна, що підлягає конфіскації, з метою забезпечення виконання рішення суду, заявник просить змінити спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення з боржника суми вартості майна, що підлягає конфіскації у розмірі 2999 євро, що згідно курсу НБУ станом на 26.10.2023 становить 115812,68 грн.

Представник Львівської митниці Державної митної служби України в ході розгляду справи заперечив проти задоволення заяви, вказавши, що матеріали справи та документи долучені до заяви не містять даних на підтвердження того, що постанова про розшук майна боржника була виконана належним чином.

Інші учасники провадження (заінтересовані особи) в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доводи представника митниці, дослідивши заяву та матеріали справи, приходжу до наступного висновку, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ст. 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

В ході розгляду справи встановлено наступне.

Постановою судді Галицького районного суду міста Львова від 13.07.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 Митного кодексу України, та накладено на нього стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «HYUNDAI», модель «ELANTRA», р/н НОМЕР_1 , VIN ? НОМЕР_2 . Вирішено стягнути з ОСОБА_1 у користь держави в особі Державної судової адміністрації України 454,00 гривень судового збору. Вказана постанова набрала законної сили.

Дана постанова була пред`явлена до виконання і на даний час виконавче провадження триває. Зокрема, 21.09.2021 постановою державного виконавця Відділу ДВС у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 05.04.2023 року заступником начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Венжегою Максимом Ростиславовичем прийнято постанову про розшук майна боржника ОСОБА_1 .

До заяви про зміну способу або порядку виконання рішення суду долучено акт заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Венжеги М. Р. від 25.10.2023 про відсутність майна боржника за адресою АДРЕСА_1 .

З наведеного вбачається, що єдиними доказами щодо неможливості виконання постанови суду є акт державного виконавця складений через шість місяців після оголошення у розшук майна боржника про те, що за адресою будинку де проживає ОСОБА_1 не виявлено майна останнього.

Водночас, до заяви не долучено жодних доказів з приводу виклику боржника до виконавчої служби для з`ясування місця знаходження майна та доказів вжиття заходів щодо встановлення місця перебування боржника або його майна, у тому числі того яке підлягає конфіскації. Більше того, матеріали справи не містять жодних доказів з приводу того, що постанова про розшук виконувалась, зокрема скерована до органів поліції або сторонам виконавчого провадження.

Не можна залишити поза увагою і те, що запропонована вартість майна встановлена на підставі лише двох оголошень розміщених на Інтернет ресурсах. При цьому виконавець обґрунтовуючи принцип визначення вартості вказує, що у мережі Інтернет досліджувалось питання вартості аналогічного автомобіля. Натомість, які критерії приймались до уваги або враховувались при визначенні належних Інтернет ресурсів у заяві поданій до суду не наведено.

Вказані обставини свідчать про те, що заява є необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами. Крім того, зміст та обсяг доказів наданих суду свідчить про те, що виконання рішення суду належним чином не здійснюється, а виконавець не проводить відповідний комплекс дій та заходів спрямованих на виконання постанови суду.

Окремої уваги заслуговує той факт, що виконавець, звертаючись до суду щодо вирішення питання пов`язаного з виконанням постанови судді у адміністративній справі (справі про адміністративне правопорушення), посилається на положення Цивільного процесуального кодексу України, який не має жодного відношення до правовідносин у цій справі та виконавчому провадженні.

Також, вважаю за необхідне відзначити наступне.

Як наведено вище, згідно ст. 304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також, враховую і те, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень суду. Властивість судового рішення, як акту правосуддя залежить від набрання ним законної сили. Після набрання судовим рішенням суду законної сили воно починає діяти в повну міру, проявляються всі його правові властивості: загальнообов`язковість, незмінність, неспростовність, виключність, преюдиціальність та реалізованість. Зазначене дозволяє забезпечити захист порушених, оспорених або невизнаних прав, свобод чи інтересів суб`єктів процесу.

Виходячи з наведених вище мотивів, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 304 КУпАП,

постановив:

У задоволенні заяви заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції М. Венгежа про встановлення або зміну способу або порядку виконання рішення суду відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Стрельбицький