Справа № 442/1873/22
Провадження №3/442/49/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2023 року Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Нагірна О.Б., ознайомившись з матеріалами, які надійшли з Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ОБ № 044983, 13.04.2022 о 10.00 год. в с. Рихтичі по вул. Дрогобицькій, 9, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки „Isuzu Trooper н.з. НОМЕР_1 , не був уважний не стежив за дорожньою обстановкою відповідно не реагував на зміну перед початком обгону не переконався що водій транспортного засобу „KIA Sportage н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду по тій самій смузі не подав сигналу про намір повороту перестроювання ліворуч здійснював обгін транспортного засобу на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом „KIA Sportage, який попереду виконував маневр ліворуч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. п. 2.3в, 14.2б, 14.6 г, 10.1 ПДР.

Перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих унаслідок ДТП, викладений на зворотному боці схеми місця ДТП, долученої до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив 13.04.2022 о 10. 00 год. рухався в с. Рихтичі в напрямку м. Дрогобича хотів повернути вліво, включивши покажчик повороту став виконував маневр вліво під час чого сталася ДТП.

Постановою від 01.06.2022 у справі призначено авто-технічну експертизу, проведення якої за матеріалами справи про адміністративне правопорушення доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення авто-технічної експертизи поставлено наступні питання:

- Як в даній дорожній ситуації повинні були діяти водії автомобілів марки: „Isuzu Trooper н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 та „KIA Sportage н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 згідно вимог ПДР України?

- Чи перебувають у причинному зв`язку дії водіїв автомобілів марки: „Isuzu Trooper н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 та „KIA Sportage н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 з настанням даної ДТП?

- Що з технічної точки зору стало причиною даної ДТП?

- Чи мав технічну можливість водій автомобіля „KIA Sportage н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 запобігти зіткненню автомобілів „Isuzu Trooper н.з. НОМЕР_1 та „KIA Sportage н.з. НОМЕР_2 шляхом тормозіння та маневру вліво при швидкості 50 км/год?

- чи є забороненим обгін на даній ділянці дороги?

08.02.2023 до суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення інженерно-транспортної експертизи від 30.01.2023 № 1808-Е, згідно якого причиною настання зіткнення автомобілів «Isuzu Trooper» під керуванням водія ОСОБА_1 та «КІА Sportage під керуванням водія ОСОБА_2 , з технічної точки зору, є:

- при Варіанті №1, згідно показань водія автомобіля «КІА Sportage», ОСОБА_2 : однією із причин настання даної ДТП є невідповідність дій водія автомобіля «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимогам п.п. 1.10 (в частині значення терміну «дати дорогу»); 10.1ПДР України, при цьому по вказаному варіанту встановити чи перебувають дії водія ОСОБА_1 в причинному зв`язку із настанням даної ДТП не видається за можливе, оскільки по причинам вказаним в дослідницькій частині неможливо було встановити мав чи не мав ОСОБА_1 технічну можливість уникнути зіткнення;

- при Варіанті №2, згідно показань водія автомобіля «Isuzu Trooper», ОСОБА_1 : причиною настання даної ДТП є невідповідність дій водія автомобіля «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимогам п.п. 1.10 (в частині значення терміну «дати дорогу»); 9.4; 10.1 та 14.3 ПДР України.

Суд, враховуючи пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди дослідивши матеріали справи, висновки експерта приходить до висновку, що у даній дорожній ситуації однією із причин настання даної ДТП наявний факт невідповідності дій водія автомобіля «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимогам п.п. 1.10 (в частині значення терміну «дати дорогу»); 9.4; 10.1 та 14.3 ПДР України і ця невідповідність перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із фактом даної ДТП.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами, якими відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта та інші.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням того, що учасниками ДТП були надані суперечливі пояснення щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди, свідки події відсутні, відеозапис не здійснювався, з огляду на заперечення водієм ОСОБА_1 вини та відсутності достатніх доказів на підтвердження його вини, враховуючи висновок експерта № 1808-Е від 30.01.223, яким встановлено, що у даній дорожній ситуації причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимогам п.п. 1.10 (в частині значення терміну «дати дорогу»); 9.4; 10.1 та 14.3 ПДР України суддею не встановлено причинного зв`язку між діями водія автомобіля марки «Isuzu Trooper» під керуванням водія ОСОБА_1 та ДТП, що сталася 13.04.2022 за його участі, а отже, і неможливості встановлення його вини.

У даній ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишають місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Враховуючи наведене, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а отже протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП складено безпідставно.

Ч. 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), справа «Малофєєва проти Росії» ( заява №36673/04). справа «Карелін проти Росії» (заява №926/08. рішення від 20.09.2016 р.).

Відповідно до положень пункту третього частини другої ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому, покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,- суди застосовують при розгляді справ «Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод» і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обгрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), n. 161, SeriesА заява № 25).

Крім того, у справі «Paul andAudreyEdwardsv. theUnitedKingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необгрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки, доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. Також, відповідно усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, висновок суду не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У даній ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишають місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Тим самим, з огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких умов, на думку суду, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ст. 124 КУпАП є сумнівними, що є не прийнятним, та не кореспондується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, а тому, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1) ч. 1 ст. 247 наведеного Кодексу.

Керуючись ст. 124, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и в :

справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.

Суддя Нагірна О.Б.