Справа № 289/204/23
Номер провадження 3/289/187/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Кириленко О.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , непрацюючого,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

16.01.2023 о 13:10 год. по вул. Центральна с. Заболоть Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ГАЗ-2410», державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», результат тесту 0,44 проміле, тест №178. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України.

22.03.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свою заяву обґрунтовує тим, що на відео не зафіксовано ознаки його алкогольного сп`яніння, а відео не є безперервним та в протоколі не зазначено модель, серію і номер засобу відеофіксації. До того ж, вказує, що працівники поліції здійснювали щодо нього психологічний тиск та не відсторонили його від керування транспортним засобом, не доставили до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з тим, що він не погодився з результатом тесту, не роз`яснили права та порядок проходження огляду. Окрім того, звертає увагу суду, що показник алкоголю у повітрі, що видихається із ротової порожнини 0,44 проміле є меншим за мінімально допустимий 0,5 проміле згідно з Віденською Конвенцією.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується його клопотанням від 10.05.2023 (а.с. 32). Причини своєї неявки ОСОБА_1 не повідомив, а тому, відповідно до ст. 268 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності, оскільки, згідно вказаної статті 268 КУпАП, його участь під час розгляду даної справи не є обов`язковою.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

10.05.2023 на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому просить суд відкласти судове засідання з метою забезпечення його участі в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу "Електронний суд" з користувачем ОСОБА_2 , а у разі неможливості забезпечення відеоконференції провести її з Дніпровським апеляційним судом. До вказаного клопотання долучено копію договору про надання юридичних послуг від 08.05.2023, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 05.05.2021, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ДП №4636 від 23.01.2020.

Вказану заяву суд до уваги не приймає з наступних підстав.

20.01.2023 до Радомишльського районного суду Житомирської області надійшли вказані адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

22.02.2023 було задоволено клопотання ОСОБА_1 та відкладено розгляд справи на 23.03.2023 о 13:30 год.

23.03.2023 справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню №289/2042/20 та призначено до розгляду на 11.05.2023 о 09:00 год.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд розцінює дії ОСОБА_1 як зловживання своїми процесуальними правами та затягування розгляду справи, оскільки жодних поважних причин для відкладення розгляду справи, а також доказів на їх підтвердження причини суду не надано.

Суд вважає, що причина неявки ОСОБА_1 в судове засідання не є поважною, заявлення повторного клопотання про відкладення розгляду справи містить ознаки зловживання процесуальними правами, спробою уникнути відповідальності за правопорушення, шляхом затягування строків розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні наведеного адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 079148 від 16.01.2023, чеком тесту № 178 приладу «Drager Alcotest 6820» та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно яких проба огляду на стан сп`яніння позитивна та становить 0,44 проміле, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №100090 від 16.01.2023, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 5 ст. 121 КУпАП, а також відеозаписами з яких вбачається, що 16.01.2023 о 13:10 год. працівниками поліції було зупинено транспортний засіб марки «ГАЗ-2410» під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку порушенням останнім правил користування ременями безпеки та в подальшому погодився пройти огляд за допомогою алкотестера «Alcotest Drager» на місці зупинки, після продування вказаного приладу ознайомився з результатом, який становив 0,44 проміле та погодився з ним, після чого поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 права, свідоцтвом про повірку газоаналізатора Alcotest 6820, номер приладу ARFK-0001, яке чинне до 11.11.2023, сертифікатом відповідності цього приладу та декларацією про відповідність вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції чинився психологічний тиск. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) суду не надано.

Доводи ОСОБА_1 про те, що поліцейські не відсторонили його від керування транспортним засобом та не роз`яснили йому права, суд вважає неспроможними, оскільки спростовуються дослідженим відеозаписом.

Стосовно тверджень ОСОБА_1 про те, що відеозаписи є недопустимими доказами, так як не зазначено яким приладом здійснювалася відеофіксація, суд звертає увагу на таке.

Право поліцейського на фото та відео фіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст. 31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за №28/32999.

Суд вважає відеозапис відповідним п. 5 розділу ІІ вказаної Інструкції, зокрема відеозапис є чітким, послідовним, фактично повно відтворює весь перебіг подій, всіх відповідних учасників цих подій, як і їх дії. Підстав стверджувати, що цей доказ є недопустимим доказом у справі, судом не встановлено.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на Віденську конвенцію про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, в якості підстави підтвердження того, що ступінь алкогольного сп`яніння, виявлений у нього під час огляду, не перевищує допустиму норму та визначений рівень, суд вважає це безпідставним, оскільки відповідно до «Віденської конвенції про дорожній рух» від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Україною, у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках і у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря що видихається (0,25 проміле).

Згідно пункту 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле.

Судом встановлено, що цифровий показник тесту із використанням приладу «Драгер» у ОСОБА_1 складав 0,44 проміле у повітрі, що видихається, що відповідно перевищує і міжнародну норму природного вмісту алкоголю у повітрі, що видихається - 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів і не висловив своєї незгоди з його результатами, правових підстав для проведення огляду в закладі охорони здоров`я не було.

Таким чином, суд, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд не вбачає.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Ruiz Torija проти Іспанії» суд зазначив, що метою мотивування є показати сторонам, що їх почули і, таким чином, це сприятиме тому, щоб вони погодились із рішенням. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватись прав сторони захисту. Проте, обсяг обов`язку мотивування може змінюватися залежно від характеру рішення і має аналізуватись у світлі обставин справи.

Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання («Van de Hurk проти Нідерландів» §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені («Boldea проти Румунії» §30).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Так, у справі «О`Галлоран та Фанціс проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та керування автомобілем потенційно може завдати серйозної шкоди і ті, хто реалізували таке право, тим самим погодились нести відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Відповідно до довідки працівника ЖРУП ГУНП в Житомирській області в Житомирській області, ОСОБА_1 має посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Згідно з вимогами ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення суддею враховуються обставини справи, характер правопорушення, особа правопорушника, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність, тому суд дійшов висновку, що до правопорушника слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки на нього судом накладено адміністративне стягнення.

Таким чином, керуючись ст. ст. 33-35, 40-1, 130 ч. 1, 252, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Штраф належить стягнути на рахунок: Отримувач: ГУК у м. Житомирській обл. / Житомир. 21081300; Код отримувача (ЄДРПОУ): 37976485; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; р/р: UA0006001, код класифікації доходів бюджету: 21081300, призначення платежу: «Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

У разі несплати добровільно штрафу протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, при примусовому виконанні постанови суду згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 гривень на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ 22030106, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: судовий збір).

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом 10 діб з моменту її винесення.

Строк пред`явлення постанови суду до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя О. О. Кириленко