Справа №443/478/23
Провадження №3/443/226/23
ПОСТАНОВА

іменем України

28 березня 2023 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши матеріали, які надійшли із Відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУНП України у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючу,

за частиною 2 статті 178 КУпАП,

встановив:

Неповнолітня ОСОБА_1 20.12.2022 близько 20 год 00 хв знаходилася у м.Львів по вул. Зелена, 214 на зупинці громадського транспорту в стані алкогольного сп`яніння (хиталась, падала), чим принижувала людську гідність і громадську мораль, вчинивши правопорушення, передбачене частиною 1 статті 178 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на виклик суду не з`явилася, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Вирішуючи питання щодо можливості проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім цього, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд зауважує, що ОСОБА_1 не подавала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 28.03.2023 та не повідомляла суд про причини неприбуття на виклик суду, а також не подавала інших клопотань щодо вжиття судом певних процесуальних дій, зокрема: про витребування доказів, виклик свідків тощо. Крім цього, матеріали справи не містять фактичних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 висловлював усно або у письмовій формі аргументи щодо незаконності дій працівників поліції та складеного на нього протоколу.

З огляду на викладене, беручи до уваги належне і своєчасне повідомлення особи про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить такого висновку.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 178 КУпАП адміністративним правопорушенням є розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

Відповідно до диспозиції частини 2 статті 178 КУпАП адміністративним правопорушенням є ті самі дії, вчинені повторно протягом року після застосування заходів адміністративного стягнення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 178 КУпАП, суду надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №780477 від 14.03.2023, згідно з яким неповнолітня ОСОБА_1 20.12.2022 близько 20 год 00 хв знаходилася у м.Львів по вул. Зелена, 214 на зупинці громадського транспорту в стані алкогольного сп`яніння (хиталась, падала), чим принижувала людську гідність і громадську мораль, у зв`язку з чим її дії кваліфіковано як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 178 КУпАП (а.с.4);

свідоцтво про народження ОСОБА_1 від 17.05.2006, відповідно до якого вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5);

рапорт від 20.12.2022, у якому зафіксовано повідомлення зі служби 102 про виявлення 20.12.2023 у м. Львів на АС №5 дівчини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з гострим алкогольним отруєнням (а.с.9);

письмові пояснення ОСОБА_1 , які узгоджуються з викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення обставинами (а.с.10).

Крім цього, до протоколу про адміністративне правопорушення додано постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 07.07.2022, яка набрала законної сили, згідно з якою ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.178 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито (а.с.6-7).

Суд зауважує, що згадана постанова Жидачівського районного суду Львівської області підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 07.06.2022 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП, та визнання її винною у його вчиненні. Однак, відповідно до цієї ж станови ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 178 КУпАП, обмежившись усним зауваженням та закрито провадження у справі.

Інших доказів вчинення ОСОБА_1 протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП, та застосування до неї за це заходів адміністративного стягнення матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 178 КУпАП, є ті самі дії (тобто дії, передбачені частиною 1 статті 178 КУпАП), вчинені повторно протягом року після застосування заходів адміністративного стягнення (тобто накладення одного з адміністративних стягнень, передбачених частиною 1 статті 178 КУпАП попередження або штрафу).

Таким чином, з огляду на відсутність інших доказів повторності вчинення ОСОБА_1 тих самих дій протягом року після застосування заходів адміністративного стягнення, суд доходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 178 КУпАП.

Водночас, наявні у матеріалах справи безпосередньо досліджені судом докази (письмові докази) беззаперечно свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП.

Суд зауважує, що одним із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначених у статті 1 КУпАП, є відповідальність перед суспільством.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають визначення меж судового розгляду, зокрема права суду змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення. Однак, відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Європейський Суд з прав людини у пункті 55 справи «Гурепка проти України» вказав, що «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції (див. Engel and others v. the Netherlands, judgment of 8 June 1976, Series A no. 22, параграфи 82-83; Ozturk v. Germany, judgment of 21 February 1984, Series A no. 73, параграфи 48-50; Escoubetv. Belgium judgment [GC], no.26780/95, параграф 32, ECHR 1999-VII; Ezeh and Connors v. the United Kingdom [GC], nos.39665/98 and 40086/98, ECHR 2003-X).

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, зокрема щодо врегулювання визначення меж судового розгляду в частині права суду змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення. Проте діючий Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає відповідну статтю, а тому у цьому випадку слід застосувати аналогію права.

Так, відповідно до частини 3 статті 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За наведених вище обставин, з метою виконання завдання КУпАП та недопущення уникнення винною особою встановленої законом відповідальності, суд доходить переконання, що слід вийти за межі висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 178 КУпАП, та змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення з частини 2 статті 178 КУпАП на частину 1 статті 178 КУпАП. Зміна правової кваліфікації судом покращує становище ОСОБА_1 та узгоджується із завданнями КУпАП.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним факт появи ОСОБА_2 у громадському місці у п`яному вигляді, тобто вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП.

Водночас, суд зазначає, що згідно з вимогами частини 2 статті 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до положень пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З аналізу матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 ставиться в вину вчинення нею правопорушення 20.12.2022. Матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 надійшли до суду 23.03.2023. Станом на день надходження справи до суду (23.03.2023) та розгляду цієї справи у суді (28.03.2023) закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, тому суд вважає, що розпочате провадження у справі стосовно ОСОБА_2 за частиною 1 статті 178 КУпАП слід закрити.

Керуючись статтями 38, 247, 283, 284, 294 КУпАП,

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 178 КУпАП закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.І. Павлів