Справа №601/233/23
Провадження № 3/601/146/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року м. Кременець

Суддя Кременецького районного суду Тернопільської області Мочальська В.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Сідорової І.А., потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої Медвідь І.А., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Кременецького районного відділу поліції ГУНПУ в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого оператором в Білокриницькій школі, за частиною 1 статті 173-2 КУпАП,-

УСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 280827 від 31 січня 2023 року, ОСОБА_3 27.01.2023 о 15 годині в АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї невістки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав її, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого могла б бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину не визнав та пояснив, що 27.01.2023 разом із своїм сином поїхав до будинку батьків своєї невістки ОСОБА_2 , яка останніх два тижні з невідомих йому причин проживала там разом з його онуком. Він хотів побачити онука, його умови проживання. Привіз продукти харчування. Невістка повідомила, що дитина спить і не дозволила побачити дитину. Дій, які зазначені в протоколі, він не вчиняв, невістку вважає дочкою, дуже любить онука і хоче його бачити.

Захисник Сідорова І.А. в судовому засіданні просила справу закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки її підзахисний ОСОБА_3 ніяких насильницьких дій відносно потерпілої не вчиняв, не виражався в її сторону нецензурною лайкою та не ображав її.

Потерпіла ОСОБА_2 в судому засіданні пояснила, що вона на даний час проживає в квартирі своїх батьків разом із своїм сином ОСОБА_4 . 27.01.2023 до місця проживання її батьків прийшов її чоловік ОСОБА_5 та свекор ОСОБА_3 , які вимагали показати, а згодом віддати дитину. На що вона не погоджувалась і викликала поліцію.

Представник потерпілої адвокат Медвідь І.А. просила притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , який вчинив відносно потерпілої ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком потерпілої. 27.01.2023 до них додому прийшов його зять із своїм батьком, які хотіли побачити дитину, але дочка сказала що онук спить. Між ними виник конфлікт, а тому він попросив зятя та свата вийти з приміщення.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є свекрухою потерпілої та дружиною ОСОБА_3 . Її невістка останніх два тижні проживає в своїх батьків. Чоловік поїхав до неї провідати онука. Там виникла між ними сварка з приводу того, де має проживати вона і дитина.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 27.01.2023 він із свої батьком поїхав до будинку батьків дружини, яка на даний час там проживає разом із їхнім спільним сином. Коли він з батьком зайшли до помешкання і попросили показати їм дитину то ОСОБА_2 їм відмовила. Ні він, а ні його батько нецензурними словами в бік потерпілої не висловлювалися, і не ображали її, вони просто хотіли побачити сина, оскільки мають на це право, а дружина їм чинила перешкоди і викликала поліцію.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини другої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 280827 від 31 січня 2023 року, ОСОБА_3 27.01.2023 о 15 годині в АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї невістки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав її, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого могла б бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення за своїм змістом не містять обов`язкових елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, оскільки невід`ємною складовою цього адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Однак в судовому засіданні ні потерпіла, ні жоден свідок не підтвердив, що ОСОБА_3 27.01.2023 виражався в сторону потерпілої ОСОБА_2 нецензурною лайкою та ображав її. А з досліджених доказів, можна зробити висновок, що в сторін виник конфлікт з приводу місця проживання малолітньої дитини.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено вст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується вст. 251 КУпАП.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції (п.55 рішення у справі «Гурепко проти України»; п.21 рішення у справі «Надточій проти України»).

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Отже, виходячи з вимог Конвенції, практики Європейського суду та положень КУпАП, формулювання неконкретного обвинувачення в адміністративній справі розглядається, як порушення вимог Конвенції.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

З врахуванням викладеного, приходжу до висновку про те, що існує обґрунтований сумнів того, що ОСОБА_3 вчинив відносно ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру. Конфлікт не є домашнім насильством в розумінні ст. 173-2 КУпАП.

Отже, провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 173-2, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу відповідного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом 10 днів.

Суддя