Справа № 206/3897/23
Провадження № 3/206/1926/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

06.10.2023року м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого суді Нестеренко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Бублейник В.В.,

особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро, справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого директором ПБП «ЕНЕРГО-ІМПЕКС», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.163-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська Нестеренко Т.В. 23.08.2023 надійшов адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.163-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу № 27057/04-36-04-06/13419447 від 20.07.2023 ОСОБА_1 директор ПБП «ЕНЕРГО-ІМПЕКС» вчинив правопорушення: несвоєчасної сплати угодженої суми грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2 квартал 2022 року по строку сплати 19.07.2022, 30.07.2022, чим порушено п.п.266.10.1 п.266.10 ст. 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), ч.1 ст. 163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами та доповненнями), що підтверджено актом камеральної перевірки № 21396/04-36-04-06/13419447 від 13.06.2023, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.163-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав у повному обсязі, 04.09.2023 подав письмові заперечення, які обґрунтовано тим, що в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться справа № 206/3897/23, в рамках якої вирішується питання стосовно притягнення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП - неподання або несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів). Користуючись власним правом подавати пояснення щодо інкримінованого відносно нього адміністративного правопорушення, завчасно надав суду даний процесуальний документ, категорично заперечуючи проти притягнення його до адміністративної відповідальності, з огляду на абсолютну безпідставність такого притягнення. В аргументування зазначає наступне: обставини справи: на підставі п. п. 20,1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І. пункту 75.1 статті 75 розділу II чинного Податкового кодексу України (надалі - ПК України), у порядку визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу II Кодексу, головним державним інспектором відділу адміністрування ПДВ управління оподаткування юридичних осіб Головного управління Державної податкової служби (скорочено - ГУ ДПС) у Дніпропетровській області Іриною РОЙ, проведено камеральну перевірку Приватного багатопрофільного підприємства (скорочено - ПБП) «Енерго-Імпекс», , щодо порушення термінів сплати (перерахування) податків, зборів, платежів з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік.

Означеною перевіркою термінів сплати (перерахування) податків, зборів, платежів з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік встановлено порушення вимог, визначених п. 266.10 ст. 266 Кодексу, в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з юридичних осіб згідно відповідних документів та розрахунку, що фігурує у Акті від 13.06.2023 р. за № 21396/04-36-04-06/13419447 щодо результатів камеральної перевірки щодо порушень термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (копія міститься в матеріалах справи).

За цим розрахунком ПБП «Енерго-Імпекс» необхідно було сплатити узгоджене податкове зобов`язання до 19.07.2022 р. та до 30.07.2022 р., втім в повному обсязі цього зроблено не було й в підприємства утворився податковий борг у загальній сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень, 00 (нуль) копійок (гранична дата сплати - 19.07.2022 р.; фактична - 09.11.2022 р.; кількість днів прострочення - 114, сума грошового боргу - 2 000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок; гранична дата сплати - 19.07.2022 р.; фактична - 21,11.2022 р.; кількість днів прострочення - 126, сума грошового боргу - 7 709 (сім тисяч сімсот тридцять дев`ять) гривень 37 (тридцять сім) копійок; гранична дата сплати - 30.07.2022 р.: фактична - 21.11.2022 р.; кількість днів прострочення - 115, сума грошового боргу - 2 290 (дві тисячі двісті дев`яносто) гривень 63 (шістдесят три) копійки).

Використовуючи під час проведення камеральної перевірки інформаційні бази даних (при цьому не надавши витягу з них!) уповноважена особа ГУ ДПС у Дніпропетровській області встановила, що керівником (директором) ПБП «Енерго-Імпекс», рівно як й головним бухгалтером даного підприємства, виступає ОСОБА_1 , який й набуває статусу суб`єкта адміністративного правопорушення. В результаті, уповноважена особа ГУ ДПС у Дніпропетровській області побачила ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП (несвоєчасна сплата узгодженої суми грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості), саме в діях зазначеної особи та направила на юридичну адресу підприємства (!) запрошення з`явитися за певною адресою для складання та підписання протоколу про адміністративне правопорушення. До речі, відповідне запрошення підписано Уповноваженою особою ГУ ДПС у Дніпропетровській області Юлією Кирпою, але при цьому не містить а ні номеру, а ні дати складання.

Враховуючи об`єктивну завантаженість ОСОБА_1 , а також очевидні порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності ініціатором такого притягнення, останній не зміг з`явитися до податкового органу за адресою: м. Дніпро, вул. Театральна, 1а, каб. 220 для складання та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, про що неодноразово намагався повідомити уповноважених осіб шляхом телефонних дзвінків, які залишалися без відповіді.

За таких умов було складено протокол про адміністративне правопорушення № 27057/04-36-04-06/13419447 від 20.07.2023 р. за відсутності ОСОБА_1 та направлено його до суду, аби останній розглянув відповідну справу та виніс постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Цією ж датою оформлено й Акт № 27050/04-36-04-06/13419447 щодо неявки посадових осіб суб`єкта господарювання для складання та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, підписаний, окрім ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Разом з тим означений протокол про адміністративне правопорушення та документи, що його супроводжують, як-от акт неявки, не були направлені безпосередньо ОСОБА_1 , всупереч законодавчим вимогам, внаслідок чого останньому довелося ознайомлюватися з протоколом вже у суді шляхом подання заяви про ознайомлення зі справою.

Побачивши, як саме складений протокол та проаналізувавши всі обставини, що стосуються даної справи, ОСОБА_1 висловлює впевненість, що протокол про адміністративне правопорушення складений із серйозними порушеннями та має низку недоліків, а в діях підвладного суб`єкта відсутній склад правопорушення. З огляду на це, а також враховуючи об`єктивну дійсність та, насамперед, законодавчі положення, в суду немає жодних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. На підтвердження даної заяви наводжу такі факти:

Аргументи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо безпідставності такого притягнення:

По-перше, щодо грубих порушень вимог ст. 256 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Центральним нормативно-правовим актом в сфері адміністративних правопорушень та адміністративно-правової відповідальності за ці правопорушення є КУпАП (Кодекс України про адміністративні правопорушення). В свою чергу основоположним документом під час притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення слід визнати адміністративний протокол, особливості складання якого вкупі зі специфікою змісту для документу такого роду передбачені ст. 256 вищезгаданого Кодексу. Аксіоматично відомо, що протокол про адміністративне правопорушення повинен містити всю необхідну інформацію щодо неправомірних дій чи бездіяльності особи, що забезпечить їх правильну кваліфікацію та притягнення особи до відповідальності за належною статтею Кодексу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Також важливо, що згідно із ч. 2 означеної статті протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання (ч. З ст. 256 КУпАП). А, крім того, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 268 нього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі (ч, 4 ст. 256 КУпАП).

Водночас порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах доходів і зборів, а також процедура складання протоколів про адміністративні правопорушення, розгляду справ про адміністративні правопорушення органами доходів і зборів, ведення діловодства у справах про адміністративні правопорушення, а також забезпечення належного розгляду скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення має низку особливостей, які прямо закріплені в Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства Фінансів України № 566 від 02 липня 2016 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 липня 2016 року за № 1046/29176 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 6 розділу II Інструкції, у протоколі під час його складання обов`язково зазначається стаття КУпАП, згідно з якою передбачено адміністративну відповідальність. При викладенні обставин правопорушення у Протоколі вказуються місце та час його вчинення, суть правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається Протокол, та які положення законодавства порушено. Якщо є свідки правопорушення та потерпілі, до Протоколу вносяться їх прізвища, імена та по батькові, а також місце проживання. Тобто, Інструкція дещо розширює положення Кодексу щодо змісту адміністративного протоколу та демонструє, що посадова (уповноважена) особа, яка реалізує притягнення порушника до адміністративної відповідальності, повинна вказати не тільки місце, час та суть адміністративного порушення, що ставиться людині в провину, а й відмітити безпосередньо які саме протиправні дії чи бездіяльність нею були вчинені.

В протоколі про адміністративне правопорушення № 27057/04-36-04-06/13419447 від 20.07.2023 р. не вказано в чому конкретно полягало порушення податкового законодавства ОСОБА_1 „ а саме не зазначено суті конкретних дій або бездіяльності, які призвели до порушень термінів сплати узгодженої СУМИ грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Виявлені при перевірці ПБП «Енерго-Імпекс» порушення не можуть автоматично, без зазначення конкретних дій, що до цього призвели, ставитись як провина директору (керівнику). Не зазначено суті конкретних дій або бездіяльності й в Акті камеральної перевірки, який взагалі не містить жодних документальних підтверджень обставин, які в ньому викладені, а відтак даний Акт не може бути покладений в основу визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Іншими словами, уповноважені особи ДПС не змогли повно викласти об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення (діяння, його наслідки та причинний зв`язок між ними, місце, час (конкретний час, а не абстрактний діапазон всього робочого дня), спосіб і засоби вчинення правопорушення). На відмічені аспекти вказує й сучасна судова практика. В якості зразка можна навести Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда по справі № 405/1147/21 від 22.03.2021 р.

Важливо, щоб суб`єкт притягнення особи до адміністративної відповідальності досконало розбирався в подіях, які зумовили настання/вчинення адміністративного правопорушення. В досліджуваному випадку, інспектор ДПС повинна була визначити, чому саме не було сплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості; було це зроблено цілеспрямовано або підприємство не мало вільних коштів; які дії вчинив керівник, аби не передати платіжне доручення на перерахування суми заздалегідь узгоджених грошових зобов`язань та чи взагалі узгоджувалися такі зобов`язання тощо.

Не менш важливим вбачається й те, що для адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 передбачений спеціальний суб`єкт вчинення відповідного правопорушення - керівник підприємства (головний бухгалтер). Поряд з цим в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 працює на посаді керівника (головного бухгалтера) ПБП «Енерго-Імпекс» та відсутні докази, які б вказували на те, що саме до його повноважень належить подання платіжних доручень до установ банків на сплату податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Зокрема, відсутні наказ про прийняття на роботу, посадова інструкція тощо. Виходить, що адміністративний протокол та документи додані до нього унеможливлюють встановлення того чи є ОСОБА_1 суб`єктом інкримінованого відносно нього адміністративного правопорушення чи ні, а досліджувати дане питання самостійно суд не вправі (під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - Постанова Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/1226/20 від 31.03.2020 р.). Аспект стосовно доказування того, що суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення обіймав відповідну посаду в юридичній особі також добре проілюстрований та проаналізований у Постанові Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/4443/211 від 13.08.2021 р.

Привертає увагу й п. 12 розділу II Інструкції, згідно із яким, у разі неможливості складання Протоколу за місцем вчинення адміністративного правопорушення протокол складається в органі доходів і зборів. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, запрошується до органу доходів і зборів для складання та підписання протоколу. У запрошенні зазначаються дата, час та місце складання протоколу. Запрошення вважається належним чином врученим, якщо воно надіслано за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручено особисто такій особі.

Відповідно до п. п. 15, 16 розділу II Інструкції, до протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, та документи, що можуть свідчити про обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність особи (за наявності). Кожний документ повинен мати свої реквізити (дату, назву, підписи тощо), містити достовірну інформацію та відповідати вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення.

Якщо розгляд справ про адміністративне правопорушення віднесено до відання інших органів, належно оформлений Протокол надсилається органу, уповноваженому розглядати адміністративну справу, протягом трьох днів з дня його реєстрації. До Протоколу додаються інші матеріали справи, які є в наявності в органах доходів і зборів та які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Ці вимоги закону ініціатором складення протоколу були грубо порушені. Сам протокол про адміністративне правопорушення № 27057/04-36-04-06/13419447 від 20.07.2023 р. ОСОБА_1 не підписаний, що є свідченням порушення ініціатором складення протоколу вимог ст. 256 КУпАП та прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Неявка порушника, як про це зазначено в Протоколі, для його складання та підписання, не є підставою для визнання факту його складення законним, оскільки законом не передбачено можливості заочного притягнення особи до відповідальності (Постанова Октябрського районного суду м .Полтави по справі № 554/6920/21 від 22.07.2021. Принципового значення набуває той факт, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, запрошується до органу доходів і зборів для складання та підписання протоколу лише в разі неможливості складання протоколу за місцем вчинення адміністративного правопорушення. У Протоколі місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено адресу місцезнаходження юридичної особи ПБП «Енерго-Імпекс»: 49127, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 30. При цьому інспектор ДПС у Дніпропетровській області не надала доказів об`єктивної неможливості складання Протоколу за місцем вчинення адміністративного правопорушення. Також незрозуміло, чому Акт та Запрошення направлялися на адресу ПБП «Енерго-Імпекс», коли до відповідальності притягається не юридична особа, а фізична особа - ОСОБА_1 , який має адресу реєстрації та фактичного проживання відмінну від юридичної адреси ПБП «Енерго- Імпекс». Взагалі дивно, на чому заснована впевненість уповноважених осіб ДПС, що надіслані ними документи повинні були потрапити до ОСОБА_1 вчасно, а не після спливу тієї дати, на яку особа запрошувалася для складання та підписання протоколу про адміністративне правопорушення.

Аргументи, наведені в попередньому абзаці в рівній мірі застосовні й до аспекту нероз`яснення суб`єктом притягнення особи до адміністративної відповідальності прав, які доступні останній, адже, як би протокол складався за місцем вчинення адміністративного правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , ці дії можливо було б виконати, особисто спілкуючись з ОСОБА_1 .. Підстав для складання адміністративного протоколу в органах ДПС не простежується. Не варто забувати й той факт, що адміністративний протокол не було направлено ОСОБА_1 ..

Не можна оминути увагою і ту обставину, що протокол про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення, а тому дотримання правил щодо його складання є обов`язковим. Не менш важливо, що згідно із діючим законодавством обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В свою чергу, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 251 КУпАП). Разом з тим будь-яких допустимих, достатніх та беззаперечних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, ініціатором складення протоколу не надано. Як вбачається із матеріалів справи, вона фактично складається лише із протоколу про адміністративне правопорушення. Також до протоколу не додано жодного доказу, який би свідчив, що мали місце обставини, які зазначені у цьому протоколі. Важливо, що ОСОБА_1 не визнав вину у скоєнні інкримінованого відносно нього адміністративного правопорушення, а суб`єкт притягнення до адміністративної відповідальності не довів наявність відповідної вини. Всі дії останнього по доведенню вини ОСОБА_1 та факту скоєння адміністративного правопорушення звелися виключно до пред`явлення звинувачення у скоєнні правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, як відомо, усі сумніви трактуються на користь осіб, яких притягають до юридичної відповідальності, оскільки ніхто не відміняв конституційного принципу стосовно того, що усі сумніви щодо доведення вини особи, а таких сумнівів в даній справі виникає достатньо багато, повинні тлумачитися на користь тієї особи, яка начебто є винною. Зокрема зазначене підтверджується ст. 62 Конституції України, яка є нормою прямої дії, й відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Таким чином у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази скоєння Позивачем адміністративного правопорушення.

По-друге, щодо відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 ..

У випадку з адміністративними правопорушеннями досить докладно відповідну дефініцію пояснює ч. 1 ст. 9 КУпАП, згідно із якою адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. В свою чергу, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ч. 2 ст. 9 КУпАП).

Як відомо, підставою притягнення особи до будь-якої відповідальності с наявність в її діях (бездіяльності) складу того чи іншого правопорушення. Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення. У разі недоведеності будь-якої з вказаних обставин в діях особи не може бути встановлено склад правопорушення.

Для адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 163-2 КУпАП об`єктом правопорушення виступають суспільні відносини у сфері оподаткування. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у неподанні або несвоєчасному поданні посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів). При цьому порядок подання платіжних доручень на перерахування належних до сплати обов`язкових платежів передбачений у відповідних Інструкціях Національного банку України (скорочено - НБУ). Так, наприклад, п. 1.9. глави І Постанови Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976) говорить про те, що доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках. Таким чином, висвітлюючи об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення суб`єкт притягнення особи до відповідальності повинен був дослідити аспект наявності на грошових рахунках ПБП «Енерго-Імпекс» коштів достатніх для оплати податку на землю.

Суб`єктами правопорушення можуть бути лише посадові особи, а суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. До речі, саме суб`єктивна сторона правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , виглядає найбільш слабко в позиції контролюючого органу, про що мова піде далі.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Водночас ст. 11 означеного нормативно-правового акту каже про те, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити. Поряд з цим в досліджуваних, спірних правовідносинах потенційна адміністративна відповідальність зумовлюється податковим правопорушенням. Безпосередньо податкове законодавство дещо інакше розуміє, як визначення самого правопорушення, так й умисність діяння. Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне діяння платника податку, контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених Кодексом. При цьому згідно з абзацом другим зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Як визначено п. 112.2 ст. 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачено відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності абзац другий наведеної правової норми).

Виходить, що вина як елемент податкового правопорушення розглядається, як форма поведінки особи-порушника. Цим розуміння вини в податковому праві кардинально відрізняється від змісту поняття вини як інституту кримінального права. В кримінальному праві застосовується концепція вини як психічного ставлення особи до протиправного діяння. Ключовим для кримінального права є розуміння того, чи усвідомлювала особа характер свого діяння та чи передбачала або могла передбачити його наслідки. Натомість наявність вини у скоєнні податкового правопорушення встановлюється за зовнішніми ознаками самого діяння і не потребує з`ясування психічного ставлення особи до її діянь. Тобто, аби визнати особу винною, потрібно довести, що вона діяла водночас і нерозумно, і недобросовісно, і без належної обачності, при цьому маючи змогу поводитися належними чином. На відміну від цього, умисна вина наявна в тому разі, коли особа не лише не вжила достатніх заходів для того, аби зберігати належну розумність, добросовісність та обачність, але також і вчинила певні конкретні діяння, спрямовані на невиконання податкового обов`язку. Саме це встановлено абзацом другим п. 109.1 ст. 109 ПК України, згідно з яким умисність діяння полягає в удаваному, цілеспрямованому створенні умов, які не можуть мати іншої мети, крім як порушення податкового законодавства чи іншого законодавства, що контролюється податковими органами. При цьому цілеспрямоване створення умов для невиконання податкових обов`язків за своїм характером має відрізнятися від власне невиконання податкового обов`язку. Іншими словами, не можна визнати вчинене податкове правопорушення умисним лише за наявності самого факту невиконання вимог законодавства.

Примітно, що факт обізнаності платника податків із змістом законодавчих норм і необхідністю їх дотримання сам собою не може вважатися обставиною, що вказує на умисність діяння платника. Це пояснюється тим, що: по-перше, умисел у податковому праві не зводиться до психічного ставлення особи до своєї поведінки, а отже, усвідомлення змісту податкового обов`язку платником податків не свідчить про умисність невиконання такого обов`язку, а, по-друге, умисел на вчинення податкового правопорушення полягає у додатковій поведінці платника податків, спрямованій на створення умов із метою невиконання вимог закону.

Практичне значення наведених висновків можна пояснити на прикладі притягнення платників податків до відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання. За змістом абзацу другого п. 109.1 ст. 109 ПК України платник податків має цілеспрямовано створити умови для несплати або несвоєчасної сплати податків. І саме створення цих умов має призвести до невиконання податкового зобов`язання. Невчинення дії зі сплати податків не вказує на якесь цілеспрямоване створення умов, які не можуть мати іншого наслідку, крім як неналежна сплата суми узгодженого грошового зобов`язання. Натомість, умисел на вчинення відповідного правопорушення буде наявний тоді, коли, наприклад, платник податків намагатиметься уникнути стягнення податкового боргу за рахунок відкриття щоразу нових банківських рахунків, переходячи на розрахунки у не грошовій формі, маючи податковий борг тощо. Якщо ж подібних діянь з боку платника податків немає - відсутні підстави стверджувати, що він не сплачує податки умисно.

Отже, для встановлення умислу в діянні платника податків контролюючий орган має довести: які саме умови створив платник податків для невиконання своїх податкових обов`язків; факт того, що ці умови були результатом цілеспрямованої поведінки платника податків; відсутність у платника податків під час вчинення відповідних діянь іншої мети, крім як невиконання вимог закону.

При цьому доказами умислу мають бути фактичні дані, що підтверджують наявність діяння платника податків, спрямованого на створення умов для невиконання податкових зобов`язань. Необхідність збирання таких доказів свідчить про те, що наявність умисного вчинення податкового правопорушення не може бути встановлена в межах камеральної перевірки платника податків. Це пояснюється тим, що згідно з п. п. 75.1.1 ст. 75 ПК України камеральна перевірка проводиться винятково на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях та даних відповідних електронних систем. А в цих системах не міститься жодних даних, які стосуються будь-яких діянь платника податків, крім власне заповнення податкової звітності. Відповідно, в межах камеральної перевірки встановити обставини, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, неможливо, адже саме собою заповнення податкових декларацій жодним чином не може підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини, а також не свідчить про вчинення діянь, спрямованих на невиконання податкового обов`язку (що необхідно для доказування умислу).

Як розглянули вище, умисел на несплату узгодженої суми податків мас виявлятися в конкретних додаткових діяннях, а установити їх в межах камеральної перевірки неможливо.

Не може йти мова й про необережність в діях ОСОБА_1 , оскільки він не може «легковажно розраховувати» на погашення податкових зобов`язань будь-яким іншим способом, ніж то передбачено законодавством. При цьому, якщо брати до уваги той факт, що несплата податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, була зумовлена відсутністю грошових коштів на розрахунковому рахунку підприємства, наслідки несвоєчасної сплати податкових зобов`язань ОСОБА_1 відвернути будь-яким з дозволених законом способом також не може через ту таки відсутність коштів тощо.

Акумулюючи все вищенаведене, можна сміливо стверджувати, що суб`єкт притягнення особи до адміністративної відповідальності не довів наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, неправильно розуміючи або зовсім ігноруючи важливі складові частини відповідної юридичної конструкції.

По-третє, щодо допустимих строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП імперативно встановлено, що провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Водночас згідно із ч. 2 ст. 38 КУпАП. Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення. Виключення, передбачені ч. ч. 3-6 цієї статті до правовідносин, які стали підставою для подання даних письмових пояснень, не застосовуються, а відтак ми керуємося саме наведеними часовими проміжками.

Таким чином, для більшості правопорушень точкою відліку строку давності притягнення до адміністративної відповідальності є день вчинення правопорушення. При тривалому правопорушенні початок перебігу строку давності визначається дещо по-іншому, точкою відліку тут є момент виявлення проступку.

Із доктринального тлумачення правових норм випливає, що триваюче правопорушення вчинюється протягом біль-менш тривалого часу і характеризується безперервним здійсненням єдиного діяння, в тому числі тривалим безперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Вважається, що триваючі правопорушення припиняються у разі виявлення факту цих правопорушень компетентним органом при проведенні перевірок, в тому числі при виявленні таких проступків, як відсутність обліку доходів та витрат щодо яких встановлена обов`язкова форма обліку, бухгалтерського обліку об`єктів оподаткування, ведення його із порушенням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інші правопорушення, встановити які можливо лише під час проведення документальної перевірки на підставі первинних документів.

До адміністративних правопорушень, які мають разовий характер і не є триваючими, відносяться такі проступки, як несвоєчасна подача декларацій, розрахунків, аудиторських висновків, платіжних доручень на внесення платежів до бюджету та державних цільових фондів тощо. Днем вчинення таких правопорушень є дата порушення граничного строку подачі декларації, про доходи до фіскального органу, порушення граничного строку подачі до закладу банків платіжних документів про оплату податків, зборів тощо.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується несвоєчасне подання платіжного доручення на перерахування належного до сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з граничними термінами 19.07.2022 р. та 30.07.2022 р., який було фактично сплачено 09.11.2022 р. та 21.09.2022 р.

Отже, враховуючи вищенаведені норми та положення КУпАП, їх доктринальне тлумачення, інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення не є триваючим, оскільки останньому інкримінується несвоєчасне подання платіжного доручення на перерахування належного до сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а відтак, точкою відліку строку давності притягнення до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення, є день його вчинення, а саме дата порушення граничного строку подання платіжного доручення - 19 липня 2022 року та 30 липня 2022 року. Таким чином, на день розгляду справи в суді сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі слід закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. При цьому, пункт 7 частини 1 статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення (схожі правові умовиводи фігурують у Постанові Жовтневого районного суду м, Дніпропетровська по справі № 201/7579/19 від 03.07.2019 р.).

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Виходить, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, не встановлюється, так як провадження по вказаній справі підлягає закриттю.

Підбиваючи підсумок під всіма наведеними аргументами, враховуючи фактичні обставини справи та вимоги закону, ОСОБА_1 виражає впевненість, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП. Крім того, звертаю увагу, що протокол про адміністративні правопорушення містить грубі порушення та складений з очевидним недотриманням законодавчих вимог, а в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності взагалі відсутній склад правопорушення (п. 1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення).

З огляду на зазначене прошу прийняти до уваги дані письмові пояснення щодо притягнення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності. Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, відсутністю складу адміністративного правопорушення, недоведеністю вини та грубими порушеннями під час складання адміністративного протоколу. Всі судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покласти на суб`єкта притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові пояснення щодо притягнення до адміністративної відповідальності та матеріали адміністративної справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 163-2 КУпАП передбачено відповідальність за неподання або несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 27057/04-36-04-06/13419447 від 20.07.2023 року за місцем його складання ГУ ДПС у Дніпропетровській області, головним державним інспектором зазначено, що посадова особа директор ПБП «ЕНЕРГО-ІМПЕКС», ОСОБА_1 , вчинив правопорушення ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, що призвело до несвоєчасної сплати угодженої суми грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2 квартал 2022 року по строку сплати 19.07.2022, 30.07.2022, чим порушено п.п.266.10.1 п.266.10 ст. 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), ч.1 ст. 163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами та доповненнями), що підтверджено актом камеральної перевірки № 21396/04-36-04-06/13419447 від 13.06.2023.

Відповідно до п.п.266.10.1 п.266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, ст. 266.10. зазначені строки сплати податку. Відповідно до 266.10.1. Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Щодо особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення складено у відношенні директора ПБП «ЕНЕРГО-ІМПЕКС», ОСОБА_1 , при цьому до протоколу не надано жодного доказу, що ОСОБА_1 працює на посаді керівника або головного бухгалтера підприємства ПБП «Енерго-Імпекс». Також відсутні докази, що відповідно своїх функціональних обов`язків саме ОСОБА_1 є відповідальним за подання платіжних доручень, що саме до його повноважень належить подання платіжних доручень до установ банків на сплату податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Але, відповідно до ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Так, підприємство ПБП «ЕНЕРГО-ІМПЕКС», є юридичною особою та повинні були авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним 2 кварталом, зазначеним в протоколі, тобто до 30.07.2022 року повинні були сплатити угоджену суму грошових зобов`язань, але фактично сплатили 21.11.2022 року. Отже, враховуючи вищенаведені норми та положення КУпАП, їх доктринальне тлумачення, інкриміноване ОСОБА_1 , зазначене правопорушення не є триваючим, та починаючи з 30.11.2022 року, не пізніш як через три місяці адміністративне стягнення може бути накладено на посадових осіб підприємства ПБП «ЕНЕРГО-ІМПЕКС», які відповідно своїх функціональних обов`язків відповідальні за подання платіжних доручень.

Матеріали зазначеної адміністративної справи надійшли до суду лише 23.08.2022 року, тобто через сім місяців після строку притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення, а відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, не встановлюється, так як провадження по вказаній справі підлягає закриттю, так як на момент надходження справи до суду, сплили строки притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 38 КУпАП, тобто після спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим суддя вважає за необхідне закрити провадження по справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки з моменту виявлення вказаного правопорушення минуло більш ніж три місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 163-2 ч.1, 283, 284 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Т.В. Нестеренко