Справа № 352/2064/22
Провадження № 33/4808/204/23
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисників адвокатів Помазановської О.І., Калинюка Р.С., а також представника потерпілого адвоката Геника А.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн; стягнуто 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. судового збору, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 11.11.2022 о 12 год 30 хв на а/д Н-09 Мукачево-Львів поблизу с. Стебник Івано-Франківського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки «Audi A5», д.н.з. НОМЕР_1 , під час обгону не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушувала. Дотримуючись вимог п.11.3 ПДР України ОСОБА_1 розпочала обгін вантажного автомобіля, з-заді якого їхав автомобіль «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , якого остання також взяла на обгін і, коли автомобіль під керуванням ОСОБА_1 вже був на рівні автомобіля «Volkswagen Caddy», він теж вирішив брати на обгін вантажний автомобіль і вдарив автомобіль ОСОБА_1 в праве заднє крило. Саме маневр водія автомобіля «Volkswagen Caddy», на переконання апелянта, призвів до пошкодження правого заднього крила та задньої правої дверки автомобіля ОСОБА_1 «Audi A5», д.н.з. НОМЕР_1 , та пошкодження лівого переднього крила та лівого дзеркала автомобіля «Volkswagen Caddy», як і зазначено в схемі місця ДТП.

Таким чином, апелянт переконує, що саме водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Caddy» порушив вимоги п.13.1 ПДР України (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу) та вимоги п.2.3(б) ПДР України (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), що і спричинило пошкодження транспортних засобів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Апелянт наголошує, що ОСОБА_1 , рухаючись позаду автомобіля «Volkswagen Caddy» та вантажного автомобіля, розпочала маневр обгону, для виконання якого виїхала на смугу зустрічного руху, при цьому остання стверджує, що дотримувалась вимог п.11.3 ПДР України.

Звертає увагу суду на те, що, враховуючи розташування пошкоджень автомобілів «Audi A5», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , зафіксованих на Схемі ДТП, які ніким не оскаржуються, саме водій транспортного засобу «Volkswagen Caddy» ОСОБА_2 намагався розпочати маневр обгону вантажного автомобіля та при цьому порушив вимоги п.п. 14.2, 14.6 ПДР, що, на думку апелянта, і призвело до зіткнення та пошкоджень указаних автомобілів.

На думку апелянта, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Посилаючись на норми вітчизняного та європейського законодавства, апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисники адвокати Помазановська О.І. та Калинюк Р.С. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній мотивів з огляду на відсутність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Представник потерпілого ОСОБА_2 адвоката Геника А.В. проти доводів апеляційної скарги заперечив. Просив відмовити в її задоволенні з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки саме водій ОСОБА_1 порушила вимоги п.13.3 Правил дорожнього руху, в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Адвокат Геник А.В. ствердив, що його підзахисний обізнаний про розгляд справи апеляційним судом, повністю довіряє йому представництво його інтересів в суді та не заперечує щодо розгляду справи за відсутності потерпілого.

Крім того, представника потерпілого адвокатом Геник А.В. подані письмові пояснення, які за своїм правовим змістом є запереченнями на апеляційну скаргу та в якій він просить залишити постанову суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, хоча в установленому законом порядку був повідомлений про розгляд провадження.

Апеляційний суд враховує, що потерпілий самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність потерпілого під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що потерпілий ОСОБА_2 не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомили про бажання приймати безпосередню участь у судовому засіданні, враховуючи, що його участь в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілого.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_1 та її захисників адвокатів Помазановської О.І., Калинюка Р.С. , представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Геника А.В., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судове рішення повинно бути ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови повинен обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності конкретними доказами та вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого правопорушення.

Так, в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки вона вимог п. 13.3 Правил дорожнього руху не порушувала, а дорожньо-транспортна пригода 11.11.2022 трапилась саме з вини водія транспортного засобу «Volkswagen Caddy» ОСОБА_2 , який порушив вимоги п.п. 14.2, 14.6 ПДР, намагаючись розпочати маневр обгону.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані доводи не були належним чином перевірені судом першої інстанції, який обмежився тільки посиланням на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення, повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 118952 від 11.11.2022; схемою місця ДТП від 11.11.2022, на якій відображена дорожня обстановка, що транспортні засоби розміщені на узбіччі, та їх механічні пошкодження; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , іншими матеріалами справи.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України")

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив грубе порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки не мотивував належним чином свої висновки в частині доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, не навів зміст досліджених ним доказів, не проаналізував їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, не встановив фактичні обставини вчинених правопорушень та не навів мотиви на спростування доводів щодо невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважав за необхідне перевірити доводи апеляції та в повному обсязі повторно дослідити наявні в матеріалах провадження докази.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 118952 від 11.11.2022, ОСОБА_1 11.11.2022 о 12 год 30 хв на а/д Н-09 Мукачево-Львів поблизу с. Стебник Івано-Франківського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки «Audi A5», д.н.з. НОМЕР_1 , під час обгону не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою поліцейським СРПП ВП №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП старшим сержантом поліції Човган В.І. із заповненням всіх передбачених граф протоколу та у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395. Протокол підписано вповноваженою на те особою та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 (а.с. 1).

Посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось, тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами не видавався, про що у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення остання ствердила власноручним підписом.

В протоколі зазначено свідка ОСОБА_2 (водія автомобіля марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , іншого учасника ДТП 11.11.2022).

У відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, оскільки конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення у зв`язку з чим встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що надані обвинуваченому дані, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом марки «Audi A5», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 під час обгону не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_1 , є конкретним.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 в сукупності з іншими, наявними в матеріалах провадження документарними даними, на думку апеляційного суду, містить достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів у відповідності до приписів законодавства.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи представника потерпілого адвоката Геника А.В., стосовно того, що водій ОСОБА_1 також було допущено порушення вимог п.2.3, 10.1, п.122.1 та п.14.2 ПДР України, оскільки суд розглядає провадження тільки в межах висунутого обвинувачення, відповідно до якого ОСОБА_1 звинувачується в тому, що в порушення вимог п. 13.3 Правил дорожнього руху, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

За таких обставин, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо невинуватості ОСОБА_1 у скоєнні ДТП 11.11.2022 та законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, в судовому засіданні апеляційної інстанції, на переконання апеляційного суду, необхідно встановити, чи дійсно ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом 11.11.2022, порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху, що поставлено їй у вину відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, та чи наявні поза розумним сумнівом в її діях склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За даними матеріалів провадження встановлено, що 11.11.2022 о 12 год 30 хв на автодорозі Н-09 Мукачево-Львів поблизу с. Стебник Івано-Франківського району Івано-Франківської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме: автомобіля марки «Audi A5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про ОСОБА_1 та автомобіля марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

При цьому, стосовно ОСОБА_1 поліцейським СРПП ВП №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП старшим сержантом поліції Човган В.І. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 118952 від 11.11.2022 за ст. 124 КУпАП (а.с. 1), а стосовно ОСОБА_2 , який є потерпілим в рамках даного провадження, цим же працівником поліції 11.11.2022 також було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД N118951 за ст. 124 КУпАП (а.с. 5 копія протоколу).

Вищевказані обставини свідчать про те, що особа, яка була уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не встановила повною мірою фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди та склала протоколи про адміністративне правопорушення стосовно кожного із учасників дорожньо-транспортної пригоди, які за своїм змістом суперечать один одному, оскільки вказують на різні взаємовиключні обставини за яких було вчинено дорожньо-транспортну пригоду.

За даними указаних вище протоколів про адміністративні правопорушення, у вину ОСОБА_1 поставлено порушення пункту 13.3 ПДР України («Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху») (а.с. 1), у вину ОСОБА_2 поставлено порушення пунктів 14.2 та 14.6 ПДР України щодо правил обгону (а.с. 5).

Встановлено, що внаслідок ДТП транспортні засоби ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Апеляційний суд наголошує, що при розгляді вказаної справи суд, констатуючи всю сукупність наявної в матеріалах провадження інформації та встановлюючи, чи доведена вина ОСОБА_1 особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 118952 від 11.11.2022 (а.с. 1) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не встановлює винуватість, чи невинуватість інших учасників дорожньо-транспортної пригоди у її вчиненні та не має права надавати правову оцінку діям потерпілого ОСОБА_2 , з огляду на наявну в матеріалах справи копію протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, серії ААД N118951 від 11.11.2022 за ст. 124 КУпАП (а.с. 5).

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Апеляційний суд розглядає справу тільки в межах обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і не надає правову оцінку діям іншим учасників дорожньо-транспортної пригоди, які не притягуються до адміністративної відповідальності в рамках даної адміністративної справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під аварійною обстановкою необхідно розуміти ситуацію, за якої інші учасники дорожнього руху були змушені різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення учасників ДТП від 11.11.2022.

Так, згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих 11.11.2022 після ДТП працівнику поліції, остання ствердила, що обганяла вантажний автомобіль та з-заді їхав автомобіль «Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , якого взяла на обгін і вже була на рівні автомобіля «Caddy», як він теж вирішив брати на обгін вантажний автомобіль і вдарив автомобіль ОСОБА_1 в праве заднє крило. ОСОБА_1 висловила думку, що водій автомобіля «Caddy» не бачив автомобіль під керуванням ОСОБА_1 через можливу «мертву зону» в дзеркалі або через те, що взагалі не дивився в дзеркало. Письмові пояснення ОСОБА_1 стверджені власноручним підписом останньої (а.с. 3).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 надала пояснення, які аналогічні за змістом вищевказаним письмовим поясненням, та стверджувала, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_2 , який розпочав обгін вантажного автомобіля не переконавшись в тому, що цей маневр буде безпечним, оскільки в цей час вона вже виконувала обгін транспортного засобу під його керуванням.

За змістом долученої до матеріалів провадження копії письмових пояснень ОСОБА_2 , 11.11.2022 останній їхав з Івано-Франківська і попереду його автомобіля їхав вантажний автомобіль (Камаз). Автомобіль ОСОБА_2 почала обганяти ОСОБА_1 , однак попереду у зустрічному напрямку рухався інший автомобіль і водію ОСОБА_1 не було куди діватись, тому і вдарила автомобіль під керуванням ОСОБА_2 з лівої сторони. Пояснення підписані ОСОБА_2 власноручно.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_2 не був допитаний судом першої інстанції та не з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції. Разом з тим, представник потерпілого адвокат Геник А.В. стверджував, що вищевказані письмові пояснення повністю підтверджуються потерпілим та відповідають фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у долученій до протоколу про адміністративне правопорушення копії Схеми місця ДТП від 11.11.2022, складеній о 12 год 45 хв. (а.с.2), зафіксоване розташування транспортних засобів «Audi A5», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, вищевказане розташування транспортних засобів не дозволяє встановити механізм дорожньо-транспортної пригоди, оскільки зі змісту доводів сторін вбачається, після зіткнення транспортних засобів, водії вищевказаних автомобілів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зупинились на місці події, а продовжили рух транспортних засобів та зупинились на узбіччі на певній відставні від місця дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема, зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що після того, як вона почула звук зіткнення з транспортним засобом під керуванням подія ОСОБА_2 , то продовжила обгін вантажного автомобіля, обігнала його та зупинилась на узбіччі.

Разом з тим, зі змісту пояснень представника потерпілого адвоката Геника А.В., вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 , після зіткнення транспортних засобів продовжив рух свого автомобіля, оскільки вважав, що водій ОСОБА_1 намагається залишити місце події та уникнути відповідальності, продовжив її переслідування, наздогнав та зупинився попереду неї на узбіччі.

Сторони не заперечують, що саме автомобіль марки «Audi A5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 пішов на обгін автомобіля марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та вантажного автомобіля (дані про який в матеріалах відсутні, однак доводяться тотожними поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), які рухалися в попутному напрямку попереду автомобіля марки «Audi A5» під керуванням ОСОБА_1 .

За даними Схеми місця ДТП від 11.11.2022, підписаної та погодженої усіма учасниками ДТП, після ДТП автомобілі марки «Audi A5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 отримали механічні пошкодження, а саме: пошкоджено праве заднє крило та задня права дверка автомобіля ОСОБА_1 «Audi A5»; пошкоджено ліве переднє крило та ліве дзеркало автомобіля ОСОБА_2 «Volkswagen Caddy», що не заперечується учасниками ДТП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди носять взаємовиключний характер та вказують на різні обставини за яких відбулось зіткнення транспортних засобів.

Разом з тим, вищевказані пояснення, які були надані ОСОБА_1 не суперечать даним, які зазначені в переліку видимих пошкоджень транспортних засобів, оскільки остання стверджує, що автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , намагаючись розпочати обгін, вдарив своєю лівою передній частиною її транспортний засіб в задню праву дверку та праве задне крило в той час коли вона вже виконувала обгін та рухалась по зустрічній смузі руху у попутному напрямку.

Зі змісту доводів сторін та наявних у справі доказів, вбачається, що після ДТП автомобілі продовжили рух до повної їх зупинки на узбіччі правої смуги руху в напрямку м. Богородчани, при цьому автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 зупинився попереду автомобіля марки «Audi A5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що учасники ДТП, яка мала місце 11.11.2022, повністю погодились з даними, які були встановлені під час складання Схеми місця ДТП працівником поліції, зафіксовані в ній, та які дозволяють встановити розташування транспортних засобів на момент її складання (а.с. 2 зворот).

На а.с 28 міститься фототаблиця, яка підтверджує дорожню обстановку на місці події після ДТП, що повністю узгоджується з даними щодо розташування транспортних засобів після ДТП.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що схема дорожньо-транспортної пригоди не містить даних, які дозволяють встановити місце зіткнення транспортних засобів та механізм дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що долучені в якості доказів протокол про адміністративне правопорушення, Схема місця ДТП та фотознімок лише фіксують наслідки дорожньо-транспортної пригоди і не дають можливості встановити обставини за яких було вчинено дорожньо-транспортну пригоду.

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, які дозволяють суду встановити місце зіткнення транспортних засобів, механізм дорожньо-транспортної пригоди, взаємне розташування транспортних засобів під час зіткнення та причинно-наслідковий зв`язок між діями водіїв та настанням ДТП.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно з приписами п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

За змістом п. 13.1 Правил дорожнього руху України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

З технічної точки зору, водії повинні керуватися вимогами пунктів 12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху України в частині визначення поняття «небезпека для руху» і виконання його вимог.

Приписами п. 13.3 ПДР України встановлено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно до ст.7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судове рішення про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За обставин викладених вище, апеляційний суд вважає недоведеним вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

Апеляційного суду О.П. Васильєв