КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/631/2023 Постанова винесена суддею Дідиком М.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисника Слабоуса Є.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Слабоуса Є.А. на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2022 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з вищою освітою, неодруженої, непрацюючої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Згідно з постановою суду, 27 вересня 2022 року о 23 год. 30 хв. по вул. Васильківська, 53, корп. 1 в м. Києві ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Пежо», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовилася, що зафіксовано на нагрудну камеру поліцейського, чим порушила п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Слабоус Є.А., вважаючи постанову суду незаконною через невідповідність викладених у ній висновків дійсним обставинам справи та її винесення з грубим порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, якщо при порушенні п. 2.5 ПДР України є факт відмови водія від проходження на вимогу поліцейського у встановленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то мається на увазі, що факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не встановлено, а має місце лише відмова, тому у протоколі повинна міститься тільки дана фабула правопорушення.

Разом з тим, у складеному протоколі вказані дві взаємовиключні фабули подій, які підпадають під різні пункти порушення ПДР України, тому не розкрито суть та ознаки складу вчиненого адміністративного правопорушення та помилково вказано статтю ПДР України, яку, на думку поліцейського, було порушено.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 керувала власним транспортним засобом. Зокрема, з відеозапису, вбачається, що ані момент зупинки транспортного засобу, яким за словами поліцейських керувала ОСОБА_1 , ані сам факт керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом поліцейськими взагалі не зафіксовано. Відеозапис починається вже з того моменту, коли наряд поліції зупиняється біля автомобіля ОСОБА_1 , який не рухається, та стоїть припаркований вздовж дороги з увімкненим сигналом аварійної зупинки, оскільки транспортний засіб останньої видавав помилку в роботі. При цьому ОСОБА_1 , перебуваючи на місці водія, намагалась зрозуміти причини несправності автомобіля. Безпосередньо керував автомобілем ОСОБА_1 її сусід ОСОБА_2 , який під час спілкування з поліцейськими повідомив, що був за кермом вказаного автомобіля та «всю дорогу збивав check». Зазначені обставини свідок ОСОБА_2 підтвердив безпосередньо і в суді першої інстанції та надав відповідні письмові пояснення.

При цьому суд в своїй постанові також підтверджує той факт, що авто ОСОБА_1 не рухалось, зокрема зазначає, що «... в момент під`їзду працівників поліції, автомобіль стояв з правої сторони проїзної частини, капот в нього був закритий, а всі три особи сиділи в автомобілі...».

Також твердження суду про те, що ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими не заперечувала факт керування транспортним засобом, а лише просила не вилучати в неї посвідчення водія є передчасним, оскільки ОСОБА_1 говорила лише про те, що шкодує, що порушила режим комендантської години, і тим самим боялась, що поліція через цю обставину забере у неї посвідчення водія. Мова про керування власним транспортним засобом взагалі не йшла.

Крім того, судом залишено без уваги той факт, що в матеріалах справи відсутнє відповідне письмове направлення водія, яким запропоновано пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, що свідчить про те, що у встановлений законом спосіб водій не направлявся у заклад охорони здоров`я для визначення стану наркотичного сп`яніння.

При цьому, зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення від 27.09.2022 року не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Більше того, під час спілкування поліцейськими з ОСОБА_1 , останній жодного разу не було сказано, що вона має ознаки наркотичного сп`яніння, які пізніше було перелічено в протоколі. Навпаки, ОСОБА_1 поводить себе спокійно та ввічливо, мова чітка, жодних ознак наркотичного сп`яніння, про які йдеться в протоколі, поліцейськими встановлено не було, що підтверджується долученим до протоколу відеозаписом. Поліцейські навіть не були до кінця впевнені, чи будуть вони оформлювати протокол про адміністративне правопорушення. Основна претензія до ОСОБА_1 полягала в тому, що в багажнику її авто було знайдено стартовий пістолет та пакетик з невідомою речовиною.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а також до матеріалів справи не долучено ані акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, ані розписки ОСОБА_1 про те, що її відсторонено від керування, ані розписки іншої особи, якій передано керування вищевказаним транспортним засобом.

Тобто, у випадку наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, останню мали б відсторонити від керування транспортним засобом, виписати направлення на відповідний огляд та скласти рапорт, в якому зафіксувати все вище описане, чого зроблено не було.

Проте суд вище описані факти проігнорував, не навівши при цьому достатніх обґрунтувань, з яких зазначені аргументи ОСОБА_1 , не взято до уваги.

Таким чином, вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є передчасним.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Слабоуса Є.А. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та й самою ОСОБА_1 без будь-яких зауважень, а також відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

При цьому факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування нею транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння через наявність таких його ознак, що зазначені у протоколі, та її відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, працівники поліції, проїжджаючи повз автомобіль, який стояв з ввімкненою аварійною світловою сигналізацією, зупинились, так як була вже комендантська година, та запитали у жінки, яка перебувала за кермом даного автомобіля, що трапилося. Жінка відповіла, що зламалась машина, тому вони затримались на СТО та їдуть так пізно додому у Голосіївський район. В автомобілі, окрім жінки (як з`ясувалось пізніше ОСОБА_1 ), яка сиділа за кермом, перебувало ще двоє чоловіків, один з яких сидів на передньому пасажирському сидінні (як з`ясувалось пізніше свідок ОСОБА_2 ), а інший позаду водія. Працівники поліції попросили надати документи та запитали, чи є у них при собі заборонені речі, на що всі повідомили про відсутність таких, і надалі працівники поліції попросили всіх вийти з автомобіля. При поверхневому огляді ОСОБА_1 у кармані кофти, в яку вона була одягнена, було виявлено пакетик з рослинною речовиною у невеликій кількості, як повідомила остання - це була «п`ятка», яку їй поклав в карман знайомий і вона про неї забулась. На запитання працівника поліції, чи вживала вона сьогодні наркотичні засоби, остання повідомила, що курила травку 2-3 години тому, у зв`язку з чим їй було запропоновано проїхати на огляд до лікаря-нарколога, але вона, категорично відмовившись від проходження огляду, вказала, що працює водієм з доставки, тому її не можна позбавляти прав, так як з тимчасовим талоном її не допустять до роботи та просила «порішати все по нормальному», без складання протоколу, у зв`язку з чим працівники поліції склали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та її захисник не заперечували того, що ОСОБА_1 дійсно відмовилася від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки вона автомобілем не керувала, а коли з`явилися працівники поліції та підійшли до автомобіля, то вона лише сиділа на водійському сидінні припаркованого на узбіччі дороги автомобіля, який був на аварійці, так як зламався, а до того автомобілем керував ОСОБА_2 , який пересів на пасажирське переднє сидіння та збивав «чек».

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 та її захисника на те, що ОСОБА_1 не керувала автомобілем, а автомобілем керував саме ОСОБА_2 , та, що у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є безпідставними та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечувала факт керування нею автомобілем, що також не заперечували і пасажири, які перебували разом з нею в автомобілі, в тому числі і ОСОБА_2 , а лише намагалася у позапроцесуальний спосіб (як-то не складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, щоб не вилучили у неї посвідчення водія) вирішити питання з працівником поліції.

Щодо наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_2 , який зазначив, що ОСОБА_1 приїхала до них на СТО в с. Чабани - Новосілки на діагностику автомобіля, так як горів «чек» і автомобіль періодично глохнув. Після ремонту автомобіля, це було десь за 23 год., ОСОБА_1 запропонувала підвезти його та його напарника ОСОБА_3 додому. Він сів за кермо і вони поїхали до Києва, але біля ВДНХ автомобіль почав глохнути, він зупинився на узбіччі, щоб подивитись, що трапилося, вийшов з автомобіля, відкрив капот та намагався виявити поламку, а ОСОБА_4 посадив за кермо, щоб вона допомагала натискати педалі. Так як це вже була комендантська година, в цей час до них під`їхали працівники поліції та почали з`ясовувати, що трапилось. При цьому зазначив, що він не пам`ятає, чи казав він працівникам поліції, що за кермом був саме він, а не ОСОБА_4 , але вважає, що працівники поліції і так це могли бачити, оскільки за 15-30 хв. до того як автомобіль почав глохнути і вони зупинились на узбіччі, вони проїжджали повз цих працівників поліції. Також і під час оформлення матеріалів працівники поліції не запитували у них, хто саме був за кермом, а складали матеріали на ОСОБА_4 , так як вона була власником автомобіля. Після цього приїхало ще два патруля, так як у ОСОБА_4 було знайдено «п`ятку» та пістолет, і всіх їх забрали до райвідділу. Він разом з ОСОБА_4 і напарником ОСОБА_3 їхали в автомобілі ОСОБА_4 , який завівся та поїхав, так як весь цей час, поки оформлювалися матеріали, він його ремонтував. За кермом автомобіля їхала вже ОСОБА_4 . Працівники поліції не пропонували йому або його напарнику ОСОБА_3 , який також знаходився з ними в автомобілі, сісти за кермо. До райвідділу зайшла тільки ОСОБА_4 , і після того як її відпустили, ОСОБА_4 сіла за кермо та вони поїхали додому, то суд апеляційної інстанції відноситься до них критично, оскільки вказані пояснення спростовуються вищенаведеними доказами.

Зокрема з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції вбачається, що в момент під`їзду працівників поліції, автомобіль стояв на аварійці з правої сторони проїзної частини дороги, капот у нього був закритий, а всі три особи сиділи в автомобілі. При цьому ОСОБА_1 сиділа за кермом, а ОСОБА_2 , який нібито допомагав з ремонтом автомобіля, сидів з права від неї на пасажирському сидінні, і аж ніяк не знаходився біля двигуна автомобіля з відкритим капотом, ремонтуючи його. Окрім цього, ОСОБА_2 , перебуваючи постійно на місці пригоди та дивлячись на те, що відносно ОСОБА_1 складають матеріали за ст. 130 КУпАП, жодного разу не повідомив працівникам поліції, що керував автомобілем саме він, а не ОСОБА_1 , він навіть не намагався цього зробити, а лише спостерігав за подіями, які там відбувалися, як пасажир.

А тому доводи ОСОБА_1 та її захисника під час апеляційного розгляду про те, що на момент, коли під`їхали працівники поліції, ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом, не відповідають дійсності і розцінюються судом апеляційної інстанції як спосіб захисту та намагання ОСОБА_1 ухилитися від відповідальності за вчинене.

Твердження захисника про те, що в матеріалах справи відсутні докази зупинки транспортного засобу працівниками поліції, жодним чином не впливають на правильність постановленого рішення у межах даної справи та не доводять відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів захисника про те, що у матеріалах справи відсутнє відповідне письмове направлення водія, яким запропоновано пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, що свідчить про те, що у встановлений законом спосіб водій не направлявся у заклад охорони здоров`я для визначення стану наркотичного сп`яніння, то вони є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на такий огляд.

Не заслуговують на увагуі посилання захисника на те, що, згідно з протоколом, жодної ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 виявлено не було і на відео також відсутні ознаки наркотичного сп`яніння у неї, оскільки пунктом 2 Розділу І Інструкціїпро порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Тобто за змістом цієї норми поліцейський, як посадова особа, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І Інструкції. Жодним законом або підзаконним актом не передбачено обов`язковість проведення певних маніпуляцій для доказування наявності цих ознак. А обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння обумовлюється не діями поліцейського, а вимогами п. 2.5 Правил дорожнього руху, яким визначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відсутність у провадженні доказів щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не є безумовною підставою для скасування постанови і закриття провадження у справі, адже зазначена обставина не вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги захисникапро те, що протокол не відповідає диспозиції ст. 130 КУпАП, так як містить одразу два правопорушення (керування та відмову), з огляду на наступне.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, в тому числі, за відмову особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, за вимогами ст. 130 КУпАП, огляд проводиться саме з метою виявлення у особи, яка керує транспортним засобом, алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, та всупереч доводам апелянта, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, з наведених обставин вбачається, що складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства.

Будь-яких порушень з боку працівників поліції при вчиненні вказаних дій матеріали справи не містять.

За викладеним, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки її притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга захисника Слабоуса Є.А. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Слабоуса Є.А. залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.