Справа № 950/2550/22
Провадження № 3/950/109/23
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року м. Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Косолап В.М., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянка України; проживає: АДРЕСА_1 ; не працює)

за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом Серії ВАВ № 769446 від 21.12.2022, 16.12.2022 о 15 год. 00 хв. ОСОБА_1 вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 сімейну сварку, під час якої виражалась в його адресу нецензурною лайкою, словесно погрожувала фізичною розправою та вигнала з будинку, домашнє насильство вчинила в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення заперечувала, пояснила, що 16.12.2022 її син довго грався на вулиці через що уже був весь мокрий та вона сказала йому зайти в дім, однак він відмовився перевдягатися та побіг на кухню до чоловіка. Чоловік прийшов з кухні і почав влаштовувати сварку з приводу того, що вона кричала на дитину. У подальшому він вийшов надвір, а вона зачинила за ним двері з метою уникнення подальшого конфлікту. Також вказала, що в ході суперечки висловлювалась в адресу чоловіка нецензурною лайкою, а він ображав її у відповідь. Після вказаних подій вона пішла жити до матері.

ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що 16.12.2022 він із сином грав надворі у снігу. Йому потрібно було зайти у дім, поставити запікати гуся, він пішов на кухню, син в цей час залишився надворі. В цей час матір затягнула сина в будинок, він почав плакати. Він вийшов з кухні і заперечив, сказав, що кричати на дитину не можна, а у відповідь почув нецензурну лайку. Щоб уникнути подальшого конфлікту, він вийшов на вулицю, оскільки бачив, що його присутність викликає ще більшу агресію. В цей час ОСОБА_1 зачинила за ним двері та він не міг потрапити у будинок. У подальшому він викликав поліцію, оскільки вважав, що дружина в неадекватному стані залишилась у будинку одна. Вважає себе жертвою домашнього насильства. У заяві, яку він писав зазначив, що його дружина перебувала у п`яному вигляді, однак підтвердити факту сп`яніння не може, написав так тому що йому диктував заяву поліцейський.

Дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. «b» статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами від 11.05.2011 (Стамбульська конвенція) «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Тобто домашнє насильство це вид поведінки (активних дій) відповідно до якої одна особа (кривдник) намагається встановити контроль над іншою особою (жертвою насильства).

При цьому домашнє насильство у формі психологічного насильства передбачає активні дії (словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування тощо) якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення; чи винна особа у його вчиненні; чи підлягає особа адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 16.12.2022 о 15 год. 00 хв. ОСОБА_1 вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 сімейну сварку, під час якої виражалась в його адресу нецензурною лайкою, словесно погрожувала фізичною розправою та вигнала з будинку.

При цьому як встановлено судом із показань потерпілого, він вийшов з будинку для уникнення подальшого конфлікту з дружиною, який виник через непорозуміння з приводу виховання їх спільної дитини.

Слід також зазначити, що протокол від 21.12.2022 не містить посилання на конкретне діяння, що становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру).

Також у протоколі від 21.12.2022 вжито термін «сімейна сварка». Відповідно до Академічного тлумачного словника української мови «сварка» означає гостру суперечку, що супроводиться взаємними докорами, образами.

Тобто сварка є суперечкою двох осіб, які в такому конфлікті є рівними, використовують саме взаємні докори та образи. Натомість домашнє насильство передбачає наявність кривдника та особи, яка потерпає від його насильства жертви такого насильства, і в таких випадках саме жертва насильства потерпає від активних дій кривдника.

ОСОБА_2 вказав, що вважає себе жертвою у конфлікті, який виник між ним та дружиною, що в кінцевому випадку було кваліфіковано працівниками поліції як домашнє насильство.

Зокрема, як пояснили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , конфліктна ситуація між ними виникла з приводу виховання сина, який почав плакати, в той час як мати підвищила на нього голос. Тобто конфлікт виник на побутовому підґрунті, а не із самостійних дій ОСОБА_1 , спрямованих на образу та/або приниження свого чоловіка, або з інших насильницьких міркувань.

При цьому вжите у протоколі формулювання «вигнала з будинку», спростовується показаннями потерпілого, який зазначив, що сам вийшов з будинку.

Крім того, копія заяви ОСОБА_2 від 16.12.2022 не містить даних щодо вчинення відносно нього домашнього насильства, оскільки останній вказує, що ОСОБА_1 , перебуваючи в п`яному вигляді, позбавила його доступу до будинку. Натомість у заяві відсутні посилання на застосування ОСОБА_1 по відношенню до чоловіка словесних образ, погроз, принижень, переслідувань тощо.

Крім того, як пояснив ОСОБА_2 , поліцію він викликав не з метою свого захисту від дружини, а через те, що дружина в неадекватному стані залишилась удома.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 (справа «Кобець проти України» Суд вказав: «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом». Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд вважає, що у діях останньої відсутній склад зазначеного правопорушення, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 130, 247, 266, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Вадим КОСОЛАП