БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/92/23
Провадження № 3/730/84/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2023 р. м. Борзна

08 лютого 2023 року суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від ВП № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Сиволож Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, вдівця, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого не офіційно в м. Києві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у м. Бровари на квартирі, яку знімає,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 13.01.2023 року об 11.00 год. ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не створює належних умов проживання та виховання відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не цікавиться життям та здоров`ям дитини.

Оскільки дії ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість не визнав, зазначив, що протокол складений неправомірно, без належного з`ясування усіх обставин справи, протокол є формальним, оскільки до нього не долучено доказів вчинення ним правопорушення. Не розуміє, що мається на увазі в частині того, що він не створює належних умов проживання та виховання відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_1 , оскільки не зазначено, що він не робить чи не зробив, зазначені лише загальні фрази, без викладу конкретних порушень. Не зрозуміло, як саме було встановлено, що він не цікавиться життям та здоров`ям дитини.

Акцентує увагу суду на те, що до протоколу не додано жодного доказу того, що викладено у протоколі, а долучений лист про надання інформації не зрозуміло кому адресований та у зв`язку з чим взагалі наданий, а також він датований 18.01.2023 року, тобто після складення протоколу. Крім того, до вказаного листа не долучено жодних додатків, які б підтверджували б викладене у листі.

Додатково пояснив, він дійсно зараз проживає та працює у Броварах, Київської області, де працює не офіційно. Із дочкою відносини не складаються, хоча він намагається знайти до дочки підходи, хоче з нею спілкуватися. Спочатку, дочка з ним спілкувалася, підтримувала відносини, але після того, як бабуся ОСОБА_2 програла у суді та їй у 2020 році було відмовлено у позбавленні його батьківських прав малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бабуся почала все більше налаштовувати дочку проти батька. Як з цим боротися, він не знає, з приводу цього звертався до служби у справах дітей, однак там йому не допомогли. Що стосується відвідування школи, де навчається дочка, то він дійсно не відвідує школу, оскільки весь час працює, та, тим більше, дитина майже весь час на дистанційному навчанні, а тому в школу не ходить. Зараз, коли він приходить до дочки на вихідні дні, дочка від нього втікає, він не може з нею навіть поспілкуватися. Така поведінка дочки продиктована виключно налаштуванням її бабусі проти нього. Що стосується умов проживання дитини, то на них вплинути не може, оскільки побутом дитини займається виключно бабуся. Враховуючи таку ситуацію, він може допомагати лише матеріально, а тому, хоча він офіційно не працює, він добровільно все одно кожен місяць сплачує 2000 гривень на утримання дочки, а саме переводить бабусі ОСОБА_2 на банківську карту, про що надав суду відповідні квитанції. Також, він оформив довіреність на ОСОБА_2 , щоб вона отримувала за нього пенсію по втраті годувальника та всі доплати до неї, надав суду її копію. Вказані кошти також йдуть на дитину. Одночасно просить допомогти у ситуації, що виникла, оскільки він не може нормально спілкуватися із дитиною через дії бабусі, а де шукати допомоги, він не знає та йому ніхто не допомагає.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а ст. 245 цього Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4.2 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд, вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення, та безпосередньо його ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьками або особами, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Отже, об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у трьох різних формах: ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя дитини; ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов навчання дитини; ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання дитини.

Як убачається, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, проте, не зазначено, що саме зробив ОСОБА_1 , фабула, викладена у протоколі, не розкриває об`єктивної сторони вказаного правопорушення.

Всупереч вимогам ст. 256, 184 КУпАП, у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, в чому конкретно полягає з його боку ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо неналежного виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки.

Самі по собі наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, не можуть бути достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_1 , як батько, не виконує покладені на нього свої батьківські обов`язки по вихованню дитини.

Стаття 184 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до конкретних норм, що встановлюють обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, порушення вимог яких має бути у причинному зв`язку з їх наслідками.

Також, судом враховується те, що ОСОБА_1 добровільно кожен місяць сплачує 2000 гривень на утримання дочки, що підтверджується відповідними квитанціями.

Крім того, у цій справі суд зазначає ще таке.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається суть адміністративного правопорушення.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

У даній справі винуватість ОСОБА_1 обґрунтовується виключно протоколом про адміністративне правопорушення. Жодних інших доказів суду не надано.

Що стосується долученого листа про надання інформації, то суд погоджується із ОСОБА_1 про те, що не зрозуміло, кому адресований вказаний лист та у зв`язку з чим він взагалі виданий, а також він датований 18.01.2023 року, тобто після складання протоколу, тобто об`єктивно не міг бути підставою для складання протоколу. Крім того, до вказаного листа не долучено жодних додатків, які б підтверджували б викладене у листі, а тому не є зрозумілим, на підставі чого зроблені у листі висновки.

Таким чином, суд не визнає протокол про адміністративне правопорушення як доказ у цій справі, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, без підтвердження його іншими доказами у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, суд, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для нього, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Сам обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проаналізувавши у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібрані ВП, суд установив, що вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим, надані докази в цій справі цим критеріям не відповідають.

Суд зауважує, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

При цьому, слід відмітити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді, і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Не має суд можливості, з огляду на норми КУпАП, і залучати для участі у справах такої категорії прокурорів.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, тим самим не забезпечив розгляд провадження з дотриманням ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Також, враховуючи обставини, зазначені ОСОБА_1 , з метою якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне, про ситуацію, що склалася у родині ОСОБА_3 , повідомити Службу у справах дітей Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області для вжиття відповідних заходів.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 27, 34, 35, 184, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови направити до Служби у справах дітей Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області для відома та вжиття відповідних заходів.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Ріхтер