П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 рокум. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Балацька Г.О. за участю:

особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне

правопорушення, - ОСОБА_1 ,

захисника особи, стосовно якої складено протокол про

адміністративне правопорушення, - Дзюбенко О.В.,

потерпілого - ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, що міститься в апеляційній скарзі та апеляційну скаргу на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170.00 грн., в дохід держави.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Постановою суду визнано доведеним те, що 03.07.2023 о 19:30 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 відносно свого зятя - ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство в сім`ї фізичного та економічного характеру, погрожував сокирою, фізичною розправою, пошкодив електронний кабель у будинку, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі першочергово поставив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, який пропущений з поважних причин, оскільки його належним чином не було повідомлено про розгляд справи, а оскаржувану постанову було отримано лише 27.07.2023

Що стосується постанови суду першої інстанції, то ОСОБА_1 просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що судом недостовірно, неповно, необґрунтовано, не всебічно були з`ясовані обставини у даному адміністративному правопорушенні, а тому постанова є незаконною, необґрунтованою і підлягає скасуванню.

Звертає увагу, що він має проблеми від сім`ї зятя - ОСОБА_2 , який постійно вчиняє домашнє насильство відносно нього - ОСОБА_1 відмовляється повернути житлову кімнату.

Зауважує, що не може захиститися від фізичного насильства ОСОБА_3 , неодноразово отримував стусани, тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та в його інтересах захисника Дзюбенко О.В. на підтримку в повному обсязі доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводів апеляційної скарги про закриття провадження в справі, пояснення потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, опитавши працівника поліції ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, слід дійти наступних висновків.

Згідно зі ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

На виконання вимог ст. 278 КУпАП, при підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду, орган (посадова особа) вирішує, зокрема, питання щодо належного сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Як регламентують положення ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.

Дані вимоги закону під час судового провадження справи за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції у повній мірі не дотримані.

Так, зі змісту постанови випливає, що ОСОБА_1 в судовому засіданні присутнім не був.

Матеріали справи також не містять судової повістки про виклик в судове засідання ОСОБА_1 .

Не вбачається з матеріалів справи і виконання судом вимог ст. 285 КУпАП щодо направлення копії постанови Святошинського районного суду міста Києва від 17.07.2023 ОСОБА_1 .

Натомість, в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 від 28.07.2023 про отримання ним копії оскаржуваної постанови (а.с. 16).

За викладеним та тим, що лише 28.07.2023 ОСОБА_1 була отримана копія постанови, а подана апеляційна скарга - 07.08.2023 (а.с. 18), слід дійти висновку про необхідність задоволення його клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 17.07.2023 стосовно нього.

Апеляційний суд переглядає справу в межах обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та визнані судом доведеними, за доводами апеляційної скарги//її доповненнями, підтриманими в суді апеляційними інстанції, як указано в ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об?єктивне з?ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов?язаний, зокрема, з?ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону судом першої інстанції в повній мірі не дотримані.

А саме, за визначенням ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці правопорушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності, як указано в ч. 2 цієї норми закону.

У свою чергу, відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає у разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Суб?єктивна сторона вказаного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Фізичне насильство, згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону, - є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення у небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 260080 від 03.07.2023, в цей день о 19:30 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 відносно свого зятя - ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство в сім`ї фізичного та економічного характеру, погрожував сокирою, фізичною розправою, пошкодив електронний кабель у будинок, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 1).

Предметом розгляду у суді першої інстанції можуть бути обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, яким суд і надає оцінку як таким, що можуть свідчити про вчинення адміністративного правопорушення.

Не є мотивованим в судовому рішенні те, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 стосовно свого зятя учинив насильство, бо зі змісту судового рішення від 17.07.2023 стосовно ОСОБА_1 випливає, що доказом вини останнього є протокол та пояснення потерпілого, без розкриття їх змісту.

Згідно пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, в нього дійсно тривалий конфлікт з зятем своєї доньки - ОСОБА_2 , відносно якого він вже писав заяви до відділку поліції.

03.07.2023 конфлікт виник у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 почав заряджати свій електроавтомобіль, на що він- ОСОБА_1 був проти, оскільки за електроенергію платить він.

Дійсно, в день конфлікту відключив провід від рубильника.

ОСОБА_2 через 5 хвилин приєднав назад.

ОСОБА_5 пояснив суду апеляційної інстанції, що дійсно з ОСОБА_1 у них виникають постійно конфлікти.

Відключення електроенергії від ОСОБА_1 відбувається постійно.

03.07.2023 після відключення світла під'єднав провід назад.

Ніякі служби не викликали.

На виклик, до Київського апеляційного суду з`явився інспектор поліції ОСОБА_4 , який складав протокол та пояснив наступне.

Дійсно 03.07.2023 був виклик від жінки, яка пояснила, що батько погрожував зарубати її чоловіка.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неприязні стосунки.

ОСОБА_1 відмовився спілкуватись з працівниками поліції.

Люди не могли користуватись електроенергією.

Насильство полягало в словесних образах.

Кабелі були пошкоджені, однак сам він не бачив, чи дійсно вони були пошкоджені.

Світло було від акумулятору.

Ніяких спеціальних служб для відновлення світла не викликали.

Тобто доказів, що ОСОБА_1 погрожував своєму зятю та перерізав електронний кабель матеріали справи про адміністративне правопорушення не містить.

Протокол про притягнення до адміністративної відповідальності в даному випадку не може бути джерелом доказування, тому що складений інспектором поліції, який не був очевидцем подій, лише на підставі даних, вказаних потерпілою, які не підтверджені іншими належними та допустимими доказами.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Насильство у родині, будь-якого характеру, відрізняється тим від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.07.2023 дійсно виник словесний конфлікт, викликаний в тому числі на фоні сумісного проживання в одному будинку, про що свідчать пояснення останніх.

В подальшому, те, що конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 супроводжувався написанням заяви ОСОБА_2 , автоматично не утворює склад правопорушення у виді домашнього насильства психологічного характеру.

Інших будь-яких доказів щоб свідчили про вчинення дій ОСОБА_1 , які за змістом п. 3 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 № 2229-VІІІ, з послідуючими змінами, та диспозиції ч. 1 ст. 173-2КУпАП могли бути розцінити як домашнє насильство, в матеріалах справи відсутні.

За викладеним, у сукупності, слід дійти висновку, що у справі відсутні переконливі докази, якими можуть вказувати на вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України"), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У свою чергу, у рішеннях ЄСПЛ, зокрема в справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 зазначено, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна норма міститься й в ст. 62 Конституції України.

Підводячи підсумки, дослідивши всі докази у провадженні, слід дійти висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, щоб могли бути розцінені як вчинення домашнього насильства, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постановити про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У разі якщо ОСОБА_1 сплачений судовий збір він підлягає поверненню ОСОБА_1

За викладеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року стосовно нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього за цим законом накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. в дохід держави - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У разі сплати ОСОБА_1 судового збору, він підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Г.О.Балацька