Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/39/23 Головуючий у суді І-ї інстанції Загреба І. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Гончар В. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2023 року. Суддя Кропивницького апеляційного суду Гончар В.М., розглянув у порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ПП НОМЕР_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнено судовий збір в розмірі 496,20 грн. на користь держави

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 05.11.2022 о 02.19 год., керуючи з ознаками алкогольного сп`яніння транспортним засобом автомобілем «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_2 по просп. Винниченка, 1 в м.Кропивницький, у порушення п.2.5 ПДР України, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується: - протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №380565 від 05.11.2022; - актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; - направленням на огляд водія; - довідкою про отримання посвідчення водія; - рапортом; - відеозаписами.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції від 12.12.2022, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом справа розглянута неповно та односторонньо. Жодних доказів саме керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння співробітниками поліції не надано та останніми він під час керування автомобілем не зупинявся. В свою чергу суд не конкретизував, що саме було відтворено на відеозапису події і чи підтверджується факт керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, оскільки він вжив пиво вже після паркування автомобіля біля будинку не маючи намір продовжити рух. За вказаних обставин він не зобов`язаний був виконувати вимогу працівника поліції про проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що йому пропонувалося пройти огляд в медичному закладі, також він не був відсторонений від керуванням автомобілем.
В поданому до суду клопотанні ОСОБА_1 просив розглянути справу за його відсутності, так як перебуває на військовій службі про що надав довідку відповідної військової частини.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, перевіривши апеляційні доводи вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити, за таких обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вимогами ст. 245 КУпАП, визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП регламентовано, що оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак вказаних вимог закону суддею суду першої інстанції не було дотримано в повному обсязі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 380565 від 05.11.2022, ОСОБА_1 05.11.2022 о 02.19 год в м. Кропивницькому по пр. Вінніченка,1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, забарвлення шкіряного покрову обличчя). Від проходження на визначення стану алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку на місці зупинки та в закладі охорони здоровя відмовився чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Згідно положень ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність, як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми обєктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані спяніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку.

При цьому основною ознакою субєкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом. Зазначена обставина обовязково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли особа почала рухатись.
Проте, як убачається із апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує факт зупинки його автомобіля працівниками поліції, а відмову від проходження огляду на стан сп`яніння мотивує тим, що на момент такої пропозиції зі сторони працівника поліції він не керував автомобілем та який вже стояв в подвір`ї біля будинку його місця проживання.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно п.2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» є вичерпним, а під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 цього Закону). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною.
Проте, інспектор патрульної поліції належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факту невиконання водієм будь-яких вимог ПДР України.
Так із переглянутого апеляційним судом відеозапису долученого до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається рух про дорозі автомобіля поліцейських на якому ввімкнений проблисковий маячок синього кольору та який вимог про зупинку будь-якому транспортному засобу за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу чи гучномовного пристрою, як передбачено п.8.9 ПДР України, не подає. Вказаний автомобіль поліцейських заїхав в двір до багатоповерхового будинку де вже стоїть автомобіль в якому знаходиться як потім зясовано ОСОБА_1 . Працівник поліції підходить до автомобіля в якому знаходиться ОСОБА_1 та в подальшій бесіді пропонує йому пройти огляд на стан сп`яніння. На вказану пропозицію ОСОБА_1 відмовляється пояснюючи відсутністю факту зупинки його автомобіля та що на момент такої пропозиції він вже не керував автомобілем.
Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 під час керування ним автомобілем, а тому і не було законних підстав у ОСОБА_1 як водія на пропозицію працівника поліції проходити в законному порядку огляд на стан сп`яніння.

Крім того, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду, що в даному випадку відсутнє.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Вищенаведені факти, що встановлені апеляційним судом, у відповідності до ст.62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 оскільки дії останнього не підтверджуються як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність працівниками поліції факту зупинки (в тому числі і законної) транспортного засобу під час керування ним ОСОБА_1 відповідно до положень п.8.9 ПДР України, ч.1 та 2 ст.35 Закону України «Про національну поліцію», та безпідставної відмови останнього від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, як то передбачено вимогами зазначеного вище законодавства, а тому слід вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, постанову суду першої інстанції від 12.12.2022 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_1 скасувати, провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду В.М. Гончар