Справа № 344/6414/23
Провадження № 33/4808/588/23
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю потерпілої ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2023 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі закрити за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2023 о 19:30 год. в АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме надсилав їй повідомлення на телефон з погрозами, принижував, залякував нецензурними словами, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-3 КУпАП.

ОСОБА_2 , не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду протиправною, постановленою за неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що не погоджується із висновками суду та вважає, що у суду немає повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження в справі про адміністративні правопорушення.

Вважає, що під час закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. передбачених ст.38 КУпАП, вина особи не встановлюється, внаслідок чого судом було ухвалено незаконне рішення у справі, оскільки останнього при закритті провадження на підставі закінчення строків накладення адміністративного стягнення, безпідставно було визнано винним у вчиненні правопорушення.

Відповідно є незаконною оскаржувана постанова і в частині стягнення з нього судового збору.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що судом неправильно встановлено обставини справи, а саме: зазначено про вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_3 , що не відповідає дійсності. Зазначає, що станом на 04.03.2023 року вони були подружжям, прізвище дружини ОСОБА_4 , а не ОСОБА_5 , як це вказано в оскаржуваній постанові.

Наголошує, що в постанові суду судом невірно зазначено дату його народження.

Просить оскаржувану постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та повідомив про небажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_2 .

Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечила проти задоволення апеляційної скарги , оскільки вважала, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Стверджувала, що суд правильно встановив фактичні обставини, оскільки її колишній чоловік дійсно 04.03.2023 надсилав їй повідомлення на телефон з погрозами, принижував та залякував її намагаючись змусити відмовитись від своїх вимог щодо стягнення аліментів на дитину.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення потерпілої ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, апеляційний суд звертає увагу, що в своїх доводах ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, оскільки вважає, що у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції не повинен був закрити провадження по справі без встановлення вини у вчиненні правопорушення.

Таким чином, зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що апелянт не спростовує правильність встановлених судом фактичних обставин, вчиненого правопорушення, оскільки вважає, що таке рішення виходить за межі повноважень суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 784155 від 02.04.2023 року, ОСОБА_2 04.04.2023 о 19:30 год. в АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , насильство в сім`ї психологічного характеру відносно колишньої дружини, а саме надсилав їй повідомлення на телефон з погрозами, принижував, залякував, ображав нецензурними словами, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-3 КУпАП.

В протоколі зазначено, що потерпілою від вказаного правопорушення є ОСОБА_1 та стверджується про відсутність матеріальної шкоди заподіяної правопорушенням.

ОСОБА_2 під його власноручний підпис при оформленні протоколу ознайомлено із його правами та обов`язками відповідно до ст.268 КУпАП та ст..ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Зазначено, що ОСОБА_2 відмовився надати пояснення по суті вчиненого правопорушення відповідно до ст..63 Конституції України.

В протоколі містяться дані про отримання ОСОБА_2 копії протоколу 02.04.2023 року, про що свідчить власноручний підпис правопорушника в протоколі, що свідчить про ознайомлення ОСОБА_2 зі змістом висунутого обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення суду прийнято за відсутності правопорушника. Так, в мотивувальній частині постанови, судом зазначено, що ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У постанові суду звернуто увагу на те, що у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, та максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зокрема, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (пункт 69).

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Судом в рішенні суду обґрунтовано зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді й утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені Законом для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, суд, вирішуючи питання про розгляд справи без участі особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення врахував, що протокол був складений у присутності ОСОБА_2 , тобто з моменту його складення він знав про наявність даної справи, був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак не прибув в судове засідання та про причини неприбуття суд не повідомив. Хоча при розгляді справ за ст. 173-2 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є обов`язковою, однак з урахуванням того, що є дані про своєчасне сповіщення ОСОБА_2 про місце і час розгляду справи та від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а тому суд вважав за необхідне справу розглянути у відсутності останнього.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, виходячи з наступного.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали справи про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП надійшли до Рожнятівського районного суду 21.06.2023 року (а.с.17).

В матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_2 від 28.06.2023 р. (а.с.18), в якому останній вказав, що вину у вчиненні правопорушення не визнає, одночасно за наявності підстав для закриття провадження у справі, просив закрити провадження у справі на підставі закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.2 ст.38 КУпАП.

Вищевказане клопотання за своїм правовим змістом аналогічне доводам апеляційної скарги, що свідчить про те, що вищевказане питання про закриття кримінального провадження вже розглядалось судом першої інстанції.

В матеріалах справи міститься довідка начальника відділу превенції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (а.с.2) про те, що 15.03.2023 року до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла письмова заява від ОСОБА_1 на її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який надсилав на мобільний телефон заявниці повідомлення з погрозами, залякування, щ метою, щоб ОСОБА_1 забрала з суду позовну заяву про розлучення та стягнення аліментів. Даний факт зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» під №7184 від 15.03.2023 року, вхідний №3350.

Зазначено, що опитана ОСОБА_1 сказала, що проживає в АДРЕСА_2 , та в період часу з 04.03.2023 року по 05.03.2023 року на її мобільний телефон надходили повідомлення від ОСОБА_1 на її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який надсилав на мобільний телефон заявниці повідомлення з погрозами, залякування, щ метою, щоб ОСОБА_1 забрала з суду позовну заяву про розлучення та стягнення аліментів.

ОСОБА_2 згідно ст..63 Конституції України відмовився надати пояснення.

На ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

До матеріалів справи долучено супровідний лист про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку із цим внести відповідну інформацію до ЄРДР, а тому матеріали були надіслані до начальника ВП №2 смт. Рожнятів Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області для їх розгляду в порядку КУпАП (а.с.6).

У відповідності до заяви ОСОБА_1 до начальника ВП №2 смт. Рожнятів (а.с.8) та пояснення (а.с.9), надані нею 05.03.2023 року, остання просила вжити заходів до її чоловіка ОСОБА_2 , який з 04.03.2023 року по 05.03.2023 року надсилає їй повідомлення на мобільний телефон на вайбер повідомлення з шантажем, погрозами, приниженням, залякуванням та вимагав, щоб вона забрала позовну заяву з суду про розлучення та стягнення аліментів. Зазначено, що вона перелякана за своє та дітей здоров`я та безпеку. Вказала, що проживає у батьків, раніше проживала у батьків чоловіка. Заява написана ОСОБА_1 власноручно, в чому вона розписалася.

В матеріалах справи наявні дані про те, що 02.04.2023 року ОСОБА_2 відмовився надати пояснення згідно ст..63 Конституції України (а.с.10).

Долучено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства кривдника ОСОБА_2 (а.с.11).

У відповідності до рапорту старшого інспектора СПДН відділу превенції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області 15.03.2023 року (а.с.12) надійшла заява ОСОБА_1 зі скаргою на колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який в період з 04.03.2023 року по 05.03.2023 року надсилав заявниці на мобільний телефон повідомлення з погрозами, залякуваннями з метою, щоб остання забрала позовну заяву про розлучення та стягнення аліментів. Зазначено, що даний факт зареєстрований в журналі єдиного обліку №7184 від 15.03.2023 року. Встановлено, що в діях ОСОБА_4 вбачається адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 173-2 КУпАП.

До матеріалів справи під час розгляду справи в суді долучено роздруковані знімки екрану телефону (скріншоти) повідомлень між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та фотознімки сторінки в соціальної мережі Фейсбук (а.с.20-45), які повністю узгоджуються із поясненнями потерпілою про вчинення неправомірних дій стосовно неї.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 дала аналогічні пояснення та стверджувала, що дійсно її колишній чоловік 04.03.2023 надсилав їй повідомлення на телефон з погрозами, принижував та залякував її намагаючись змусити відмовитись від своїх вимог щодо стягнення аліментів на дитину. Скріншоти вищевказаних повідомлень вона долучила до матеріалів справи з метою доведення правдивості своїх пояснень.

В матеріалах справи також наявні психологічні характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.46-49) та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.50-53).

З змісту доводів потерпілої ОСОБА_1 вищевказані психологічні характеристики підтверджують, що неправомірні дії ОСОБА_2 негативно вплинули на психологічний стан дітей.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення , його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України")

Складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №784155 від 02.04.2023 року щодо ОСОБА_8 , з додержанням вимог КУпАП, містить суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин, містить зазначення порушення ОСОБА_2 , за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, достовірність даних, викладених в протоколі та правдивість показань, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а тому в даному випадку, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, так як у суду немає повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження в справі про адміністративні правопорушення, є безпідставними.

Так, ОСОБА_2 посилається на те, що під час закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. передбачених ст.38 КУпАП, вина особи не встановлюється, внаслідок чого судом було ухвалено незаконне рішення у справі, оскільки при закритті провадження на підставі закінчення строків накладення адміністративного стягнення, його безпідставно було визнано винним у вчиненні правопорушення.

Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи, загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий КУпАП не містить поняття давності притягнення до відповідальності, яке пов`язано із часом набуття законної сили відповідним рішенням суду, а містить тільки посилання на час накладення адміністративного стягнення.

Зокрема, строк давності притягнення до відповідальності, це передбачений законом певний проміжок часу з дня вчинення правопорушення і до дня набрання відповідним рішенням законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка від відповідальності.

Апеляційний суд неодноразово вказував у своїх рішеннях, що у тому випадку коли на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд у відповідності до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП повинен в повному обсязі дослідити всі обставини справи, встановити, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього правопорушення, чи винна вона в його вчиненні. Після цього, у разі доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, суд у відповідності до вимог п.7 ст.247 КУпАП повинен закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі також звертається увага на те, що судом неправильно встановлено обставини справи, а саме: зазначено про вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_3 , що не відповідає дійсності. ОСОБА_2 зазначає, що станом на 04.03.2023 року вони були подружжям, прізвище дружини ОСОБА_4 , а не ОСОБА_5 , як це вказано в оскаржуваній постанові. Наголошує, що в постанові суду судом невірно зазначено дату його народження.

Так, в матеріалах справи наявна постанова суду від 24.07.2023 року (а.с.58), відповідно до якої судом постановлено «виправити описки у постанові Рожнятівського районного суду від 05.07.2023 року по справі 344/6414/23 номер провадження 3/350/330/2023 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП правильно вказавши дату народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та вважати вірним прізвище потерпілої ОСОБА_1 ».

Апеляційний суд вважає, що вищевказані описки у постанові суду обґрунтовано виправлені судом з власної ініціативи, оскільки мали суто технічний характер і не впливали на зміст судового рішення.

З огляду а викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поза розумним сумнівом прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись п.7 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2023 року щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв