Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 13.02.2023. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 08.02.2023
Номер судового провадження: 33/818/175/23
ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/175/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 рокум. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2022 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 156 КУпАПта на нього, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. з конфіскацією предметів торгівлі, а саме тютюнових виробів.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що17.12.2021року о 10-30 год. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював роздрібну торгівлю тютюнових виробів, на які відсутні марки акцизного збору, встановленого зразку, чим порушив правила торгівлі тютюновими виробами.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а вилучене майно повернути, посилаючись на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовано «акцизний збір», а у статті закону зафіксовано «акцизний податок», на що суд першої інстанції не звернув уваги. Вказує, що в протоколі не зазначено місце складення цього протоколу, що вказує на порушення працівниками поліції вимог щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення. Вказує, що викликів в суд першої інстанції він не отримував. Зазначає, що під час складення протоколу у нього було вилучено лише тютюнові вироби, а гроші не вилучались. Зазначає, що він не є підприємцем. Вказує. Що він є інвалідом

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2022 року, посилаючись на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції він не приймав участі, про час та місце розгляду справи не повідомлялася належним чином, а копію оскаржуваної постанови отримав поштою лише 20.12.2022 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права оскарження судових рішень, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився.

Проте,в своїйапеляційній скарзі ОСОБА_1 просив розглянутиїї безйого участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушень, передбачених ч.1 ст. 156 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, рапорті працівника поліції, квитанції про отримання на зберігання речей, які були вилучені.

Відповідно до відомостей, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 17.12.2021 року о 10-30 год. ОСОБА_1 за адресою вул. Валентинівська, 38-Б здійснював торгівлю тютюнових виробів, на яких відсутні марки акцизного збору встановленого зразку, чим порушив правила продажу тютюнових виробів.

З відомостями, які зафіксовані працівником поліції у цьому протоколі ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис у цьому протоколі. Також про це свідчить і той факт, що копію цього протоколу ОСОБА_1 отримав особисто, про що свідчить наявність його особистого підпису в графі протоколу «…другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримав..».

Отже, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, а також не звертавсь із відповідними заявами до правоохоронних органів у порядку, передбаченому КПК України, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому ці відомості заслуговують на увагу.

Крім того, ОСОБА_1 під час складення протоколу стосовно нього скористався своїм конституційним правом, яке передбачене ст. 63 Конституції України та відмовився надавати працівникам поліції будь-які пояснення.

Проте в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що немає доказів його торгівлі тютюновими виробами.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у ОСОБА_1 була об`єктивна можливість надати працівникам поліції пояснення, під час складення протоколу, та пояснити, що він не здійснював торгівлю тютюновими виробами, або повідомити хто це робив. Проте, він цього не зробив, а лише скористався своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, що суд розцінює як обраний ним спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Крім того, в протоколі зазначено, що протокол складений 17.12.2021 року у м. Харкові по вул. Валентинівська, 28-Б, що об`єктивно спростовує доводи апелянта про відсутність відомостей в протоколі щодо місця його складення.

Поряд з цим, відповідно до диспозиції ч.1 ст. 156 КУпАП, роздрібна або оптова торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку передбачає адміністративну відповідальність.

Аналізуючи положення цієї статті суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме торгівля, яка зазначена у цій частині статті без наявності відповідного акцизного податку, передбачає адміністративну відповідальність і на кваліфікацію цього адміністративного правопорушення не впливає те, чи здійснювалась роздрібна або оптова торгівля.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість таких апеляційних доводів, а тому суд ставиться до них критично.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 повідомляє, що стосовно нього в суді першої інстанції розглядалось декілька матеріалів, однак суд не об`єднав їх в одне провадження.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що стосовно ОСОБА_1 розглядалось декілька матеріалів про адміністративні правопорушення, а предметом розгляду суду першої інстанції в цій справі був лише один протокол за ч.1 ст. 156 КУпАП серії ВАБ № 707436, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Поряд з цим, апелянт посилається на норми цивільного права, однак справи про адміністративне правопорушення розглядаються відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому до таких доводів суд ставиться критично.

Крім того, апелянт зазначав, що суб`єктами правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП є суб`єкти господарювання, а він таким не є, а тому не є суб`єктом цього правопорушення.

Проте, ст. 156 КУпАП встановлює відповідальність за порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння.

Тобто, аналізуючи положення цієї статті, в тому числі частини першої, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що законодавцем не визначено спеціального суб`єкту, а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.

Також, відповідно до відомостей квитанції про отримання на зберігання речей (арк. 4) вбачається, що у ОСОБА_1 було вилучені тютюнові вироби у кількості 20 пачок, чого останній не заперечує, оскільки в апеляційній скарзі просив їх йому повернути.

Поряд з цим, відповідно дост. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам«Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідність брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини (Проніна проти України, № 63566/00, Параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень нормКУпАПпід час складання протоколів та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 156 КУпАП, а посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Між тим, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надав фотокопію довідки (арк. 42) з відомостей якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Херсонській області як одержувач пенсії соціальна по інвалідності 2 групи загального захворювання, з 20.09.2001 року довічно.

Відповідно до вимог ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі, особи з інвалідністю I та II груп.

Отже, враховуючи наявність у ОСОБА_1 2 групи інвалідності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що висновки суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору є помилковими, що обумовлюєчасткове задоволенняапеляційної скарги ОСОБА_1 та скасуванняпостанови суддіМосковського районногосуду м.Харкова від15.02.2022року стосовно ОСОБА_1 в частиністягнення зостаннього сумисудового збору.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2022 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2022 року змінити, скасувавши її в частині стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...