Номер провадження: 33/813/1980/23
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

осіб, що з`явилися до судового засідання: Кунчева Д.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2023 року визнано винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Не погоджуючись з такою постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2023 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши уважно матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з підстав, зазначених у цій постанові.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи на нього відповідне адміністративне стягнення, районний суд виходив з того, що вина останнього підтверджується належними, достатніми та достовірними доказами, що наявні в матеріалах справи, з чим апеляційний суд повністю погоджується.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 089012 від 13.08.2023 року, відповідно якого водій ОСОБА_1 13 серпня 2023 року о 20 годині 37 хвилин, керував транспортним засобом Mercedes-Benz C220, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Високий провулок в м.Одесі, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням приладу газоаналізатор «Drager» Alcotest 7510 ARMF-0288, результат позитивний та склав 1.03 проміле. Подія зафіксована на портативний відеореєстратор №474939; №475768; №471836. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- роздруківка (чек) тестування на алкоголь за допомогою газоаналізатора «Drager» Alcotest 7510, прилад № ARMF-0288, принтер № ARMD-0528 від 13.08.2023 року, відповідно якої у видихаємому повітрі водія ОСОБА_1 встановлено 1,03% проміле алкоголю. При цьому, як вбачається з роздруківки, датою останнього градуювання приладу є 07.09.2022 року, що свідчить про те, що огляд проводився в межах повірочного строку;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд водія ОСОБА_1 проводився за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest ARMF-0288 у зв`язку з виявленими у водія ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода, результат огляду на стан сп`яніння позитивний та склав 1,03% проміле;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно яких він просив суд суворо його не карати та на підставі ст.3 Конституції України звільнити його від вилучення водійських прав, оскільки вилучення прав унеможливить його повноцінного проходити службу в ЗСУ, виконувати логістичні завдання та виконувати бойові та спеціальні задачі в зоні бойових дій та поза ними, спрямованих на захист України від російської агресії, а також виконувати накази щодо термінового прибуття на місце служби в денний та комендантський час.

При цьому пояснював, що з 18.03.2022 року проходить службу в ЗСУ на посаді водія, має нагороди за старанність і якісне виконання військового обов`язку, зразкову військову дисципліну, високі успіхи у бойовій підготовці. 13 серпня 2023 року був у звільненні після 2-х добового наряду, залишив місце розташування несення служби з дозволу командира по особистих справах з обов`язковим прибуттям на службу наступного дня до 07:50 год. О 20:30 годині йому подзвонив командир з наказом терміново прибути на службу для комплектування мобільної рятівної групи в термін 10 хвилин. На час надходження наказу він вже випив пива, приблизно 1 літр та сідати за кермо не планував. За відсутності варіантів таксі та послуг «тверезий водій», прийняв рішення сісти за кермо транспортного засобу самостійно та прибути на службу під тиском відповідальності за невиконання наказу. Під час перевірки поліцейськими на їх вимогу ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою Драгеру. Результат огляду 1,03% на його думку був зависокий, але він його не оскаржував. Свою вину у вчиненні правопорушень, а саме керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 визнає та у вчиненому розкаюється. Дане правопорушення вчинив через необхідність виконати службові обов`язки та помилковим рішенням сісти за кермо після вживаного алкоголю. Відповідальності за скоєне не уникає та готовий понести відповідальність у вигляді штрафу та проходження випробного терміну;

- відеозаписи з портативного відеореєстратора поліцейських, з яких встановлено, що 13 серпня 2023 року о 20 годині 37 хвилин працівниками поліції був зупинений водій на іноземних номерах - ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм та перевірки документів, працівники поліції виявили у ОСОБА_1 запах алкоголю з порожнини рота. На запитання поліцейського, чи ОСОБА_1 щось вживав, останній відповів, що так, випив пива. Разом з тим, працівниками поліції було запропоновано водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер, на що ОСОБА_1 погодився. За результатами такого огляду тест показав в видихаємому повітрі ОСОБА_1 1,03 % проміле алкоголю. Будь-якої незгоди з результатом тестування за допомогою алкотестеру Drager 7510, ОСОБА_1 не висловлював, ніяких зауважень щодо процедури проведення огляду не виражав, підписавши протокол та чек з результатом огляду без будь-яких претензій та заперечень.

Розглядаючи матеріали адміністративного провадження, апеляційний суд виходить із наступного.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, що прямо передбачено п. 1.3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкції), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (розділ 1 п.2, 3).

Відповідно розділу 1, п.6-7 вказаної Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно розділу 2 вказаної Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Таке саме відображення міститься і в ст.. 266 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП за керування водієм транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння належним чином встановлений і доведений. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія, процедура проведення огляду ОСОБА_1 не оскаржувалась, результат тесту щодо виявленого алкоголю у розмірі 1,03% проміле, останнім не заперечувався. Більше того, ОСОБА_1 визнав, що вживав алкогольні напої пиво.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності з метою виконання наказу командира щодо термінового прибуття на службу для комплектування мобільної рятівної групи, є неспроможніми, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо.

Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Таким чином, вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі №686/5225/17.

Апеляційним судом не встановлено, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності та що існувала небезпека/невідворотна шкода, яку мав відвернути правопорушник.

Крім того, доказів, що така небезпека не могла бути усунена іншим шляхом, наприклад викликом служби таксі, товариша або повідомлення командира про свій стан з метою його доставлення чи заміни його на іншу особу, ОСОБА_1 не надано.

Не повідомляв ОСОБА_1 і працівників поліції, що діє у стані крайньої необхідності та не зазначав про це в протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, обставини крайньої необхідності ОСОБА_1 не доведено.

Доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять доказів щодо факту керування транспортним засобом також є безпідставними, оскільки в поясненнях ОСОБА_1 сам зазначає, що їхав випившим за викликом командира та був зупинений працівниками поліції, що спростовує його доводи про недоведеність факту керування в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги, що суд притягуючи його до адміністративної відповідальності застосував занадто суворе покарання у вигляді позбавлення водійських прав, є неспроможніми, оскільки санкція ст..130 ч.1 КУпАП прямо передбачає покарання водіїв у вигляді накладення штрафу з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Тобто накладення на водія штрафу, без позбавлення права його керування не передбачено.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч.1 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе