Справа № 597/175/23
Провадження № 3/597/135/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2023 р.

Суддя Заліщицького районного суду Тернопільської області Васильченко В. В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 4 (м. Заліщики) Чортківського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , не одруженого, фізична особа-підприємець,

за ч. 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 118026 від 20.01.2023 року, складеного ДОП ВП № 4 Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області л-том поліції Голоден М. І. зафіксовано, що цього ж дня о 12 год. 20 хв. гр-н ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , вчинив стосовно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та економічного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою, не пускав до дому, погрожував фізичною розправою, також вимагає гроші, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою не визнав та пояснив, що 20.01.2023 року він взагалі не вчиняв нічого подібного, що викладено у протоколі про адміністративне правопорушення, а всі розбіжності, які існують між ним та ОСОБА_2 виникли на підґрунті різних поглядів з приводу способу здійснення приватної підприємницької діяльності.

Потерпіла ОСОБА_2 суду пояснила, що 20.01.2023 року її співмешканець ОСОБА_1 не пускав її до будинку де вони спільно мешкають, також не пускав до магазину та не видав на її вимогу речі необхідні для здійснення підприємницької діяльності, штовхав її, вживав щодо неї нецензурну лайку, чим вважає принижував її гідність та честь.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд прийшов до такого висновку.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

При цьому, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Частиною 1 ст. 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином Законом встановлено, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 1732 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Зокрема, психологічне насильство має місце тоді, коли словесні образи, погрози, приниження тощо викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків у виді шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого або реальної можливості заподіяння такої шкоди, тобто такої, що об`єктивно могла настати, але не настала через незалежні від волі кривдника обставини.

Таким чином, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Так, у справах про психологічне домашнє насильства обов`язково необхідно встановлювати які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.

Сварка, яка до таких наслідків не призвела, не може кваліфікуватись як домашнє насильство.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 118026 від 20.01.2023 року, цього ж дня о 12 год. 20 хв. гр-н ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , вчинив стосовно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та економічного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою, не пускав до дому, погрожував фізичною розправою, також вимагає гроші, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

В обґрунтування доведеності інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, до матеріалів справи долучено виключно такі документи: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 118026 від 20.01.2023 року; терміновий заборонювальний припис серії від 20.01.2023 року; рапорт працівника поліції від 20.01.2023 року; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20.01.2023 року ОСОБА_2 та її пояснення від 20.01.2023 року; довідка-характеристика старости Торського старостинського округу від 23.01.2023 року згідно якої заяв і скарг щодо ОСОБА_1 до старостинського округу не поступало. Разом з цим в матеріалах справи відсутня форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 .

За наслідком аналізу матеріалів справи та встановлених обставин вважаю, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства з огляду на таке.

Так, у протоколі поліцейський зазначив, що ОСОБА_1 психологічне насильство відносно ОСОБА_2 . Проте, дії визначені у п. 14 ч. 1 ст.1 Закону (психологічне насильство) становлять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, лише за умови, що внаслідок їх вчинення така шкода настала (що може підтверджуватись відповідними медичними документами, висновком експерта). В іншому ж випадку (за відсутності таких даних) доказуванню підлягає реальність сприйняття відповідних дій кривдника постраждалою особою як таких, що посягають на їх безпеку чи безпеку третіх осіб, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Ці дані можливо встановити і на підставі пояснень постраждалої особи та кривдника, але вони обов`язково мають бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення (які саме дії, бездіяльність, висловлювання кривдника призвели до яких конкретно наслідків для постраждалої особи).

За відсутності таких даних доведеною вину особи у вчинені домашнього насильства у формі психологічного насильства вважати не можна.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, у протоколі зазначена лише потерпіла ОСОБА_2 і взагалі відсутні буд-які свідки, які б могли підтвердити обставини вчинення цього правопорушення.

Допитаний ОСОБА_1 суду пояснив, що викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини не відповідають дійсності, а таку ситуацію намагалася спровокувати його співмешканка ОСОБА_2 з огляду на розбіжності, які склалися між ними останнього часу на підґрунті різних поглядів з приводу способу здійснення приватної підприємницької діяльності.

Із змісту пояснень ОСОБА_2 вбачається, що заявниця узагальнено вказала про те, що ОСОБА_1 ображав її, однак не зазначено у чому саме такі дії проявлялися і які наслідки настали чи могли настати та які привели до спричиненню шкоди її гідності да честі. При цьому, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі словесні образи, погрози, приниження спрямовані на обмеження волевиявлення особи, викликають у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Рапорт працівника поліції, який не містить фактичних даних на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, сам по собі, в силу положень ст.251 КУпАП не може бути доказом по даній справі.

Інших доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_2 в матеріалах справи немає.

У протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , також стверджується про вчинення ним економічного насильства, щодо потерпілої.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Для визнання факту домашнього насильства необхідна наявність ознак: умисність в намірах досягнення бажаного результату, спричинення шкоду, порушення прав і свобод людини значна перевага сил того, хто чинить насильство.

В ході розгляду справи встановлено, що викладені в протоколі фактичні обставини та додані до нього матеріали не містять ознак того, що ОСОБА_1 , вчиняв наведені дії або переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпіла має передбачене законом право, а також матеріали справи не містять доказів того, що описаними у протоколі його діями могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю ОСОБА_2 .

Так, з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 і ОСОБА_2 під час судового розгляду встановлено, що вони є співмешканцями і спільно проживають в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Зі змісту наданих ними пояснень фактично вбачається наявність спору, пов`язаного із розбіжностями, які склалися між ними на тлі різних поглядів з приводу способу здійснення приватної підприємницької діяльності, тобто господарсько-правові відношення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 7 КУпАП не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та економічного характеру щодо ОСОБА_2 , а протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими доказами, сам по собі не є доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, приходжу до висновку, що адміністративна справа підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя В. В. Васильченко