Номер провадження: 33/813/464/23
Номер справи місцевого суду: 494/188/23
Головуючий у першій інстанції Панчишин А. Ю.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

адвоката Волкова О.Л.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на постанову Березівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2023року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Березівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2023 року визнано ОСОБА_1 винною у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП, та застосовано щодо неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 536,80 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватою у тому, що 31 січня 2023 року о 10:40 годині в с. Анатолівка по вул. Центральна Березівського району Одеської області водій ОСОБА_1 керувала автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного інтервалу та скоїла наїзд на пішохода гр. ОСОБА_2 , яка рухалась в попутному напрямку, чим порушила п. 2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Крім того, 31.02.2023 року о 10:40 годині в с. Анатолівка по вул. Центральна Березівського району Одеської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , та скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на гр. ОСОБА_2 , місце пригоди покинула, чим порушила вимоги п. 2.10 А Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

За даними фактами були складені протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-4, 124 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 03 березня 2023 року звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що 02 лютого 2023 року заявниця ОСОБА_1 зверталася письмово до Березівського РВП ГУНП в Одеській області з питань перевірки законності складання у відношенні до ОСОБА_1 адміністративного протоколу за ст. 124 КУпАП, але до цього часу не отримала жодної письмової відповіді на її звернення. Оскільки ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнає, а тому вказані обставини у протоколі є недоведеними та підлягають встановленню (доказуванню) під час розгляду справи, а підпис водія у протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом його вини. Вказане підтверджується Постановою ВС/КАС № 757/2757/16-а від 22.07.2019. В силу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, мають трактуватися на її не користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Крім того, Верховний Суд у справі № 338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення, а тому матеріалами справи не доведено наявність в діях ОСОБА_1 діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник адвокат Волков О.Л. підтримали доводи апеляційної скарги.

Від потерпілої ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 066921 від 31 січня 2023 року, протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 170191 від 31 січня 2023 року, вбачається, що складені вони за обставин того, що 31 січня 2023 року о 10:40 годині в с. Анатолівка по вул. Центральна Березівського району Одеської області водій ОСОБА_1 керувала автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного інтервалу та скоїла наїзд на пішохода гр. ОСОБА_2 , яка рухалась в попутному напрямку, чим порушила п. 2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, а також що 31 січня 2023 року о 10:40 годині в с. Анатолівка по вул. Центральна Березівського району Одеської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , та скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на гр. ОСОБА_2 , місце пригоди покинула, чим порушила вимоги п. 2.10 А Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до п. 2.3б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 13.1 ПДР встановлено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Згідно із п. 2.10 а ПДР, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з наступних підстав.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктом правопорушення за ст. 124 КУпАП є суспільні відносини в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Проте, оскільки об`єктивна сторона даного правопорушення передбачає обов`язкове спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого чужого майна, то додатковим обов`язковим об`єктом даного виду правопорушення є також суспільні відносини у сфері власності.

Таким чином, особа несе відповідальність за ст. 124 КУпАП не просто за будь-яке порушення правил дорожнього руху, а лише коли таке порушення посягнуло на суспільні відносини у сфері власності.

«Наїзд на пішохода», про який йдеться у протоколі серії ААД № 066921, не охоплюється диспозицією вказаної норми.

Механічні пошкодження транспортних засобів, інші об`єкти не отримали, матеріальних збитків внаслідок ДТП іншим особам завдано не було, чуже майно не пошкоджено.

Відповідно до проекту Закону України "Про внесення змін до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності водіїв транспортних засобів за спричинення шкоди здоров`ю потерпілого" необхідність прийняття проекту прийняття цього Закону зумовлено відсутністю нормативно-правового регулювання відповідальності у разі, коли порушення правил дорожнього руху учасниками дорожнього руху спричинило заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я або незначну втрату працездатності.

Наразі таке не знайшло свого втілення у формі закону.

Тобто, навіть легкі тілесні ушкодження, отримані у разі порушення правил дорожнього руху учасниками дорожнього руху, не охоплені відповідальністю за статями КУпАП.

Суд, як і орган, який складає протоколи про порушення правил безпеки дорожнього руху, не можуть брати на себе функцію законодавця та встановлювати відповідальність за діяння, які не передбачені законодавцем у диспозиції відповідної статті.

Крім того, як зазначено в апеляційній скарзі, а також як пояснили захисник Волков О.Л. та особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судовому засіданні апеляційного суду, то належних доказів її винуватості у наїзді на пішохода та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди немає.

Апеляційний суд погоджується з таким, оскільки само по собі підписання схеми ДТП та протоколів без зауважень жодним чином не свідчить про визнання своєї провини ОСОБА_1 як водієм транспортного засобу, оскільки цього самого дня 31 січня 2023 року під час складення протоколів від неї працівниками поліції було відібрано пояснення, в яких вона зовсім по-іншому, ніж пішохід ОСОБА_2 , пояснювала ситуацію. А саме, що вона, рухаючись на автомобілі до магазину, 31 січня 2023 року о 10.45 год. побачила сусідку ОСОБА_3 , що йшла саме посеред дороги, і ОСОБА_1 пригальмувала та об`їхала ями та пішохода ОСОБА_2 , а вже в магазині вони зустрілися з останньою, та покликала її на вулицю та почала нецензурно кричати, що ОСОБА_1 наїхала на неї, а саме зачепила руку своїм авто і мало не збила її і що вона викличе поліцію.

З наявної в матеріалах справи довідки, виданої медичною сестрою ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , 1959 р., зверталася до Анатоліївського ФП до сімейної медсестри 31.12.2023 з приводу неврозу та підвищеного тиску, була надана мед. допомога (а.с. 27).

В матеріалах справи також відсутні докази і таке не інкримінується ОСОБА_1 чужого майна та завданих матеріальних збитків внаслідок ДТП іншим особам.

Пояснення ОСОБА_2 як особи, потерпілої внаслідок ДТП, про те, що її зачепило по правій руці автомобілем під керуванням ОСОБА_1 під час руху останньої в попутному руху авта напрямку до магазина по справі нічим не підтверджені.

Відповідно до ст. 124 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого цим законом, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Оскільки за даних фактичних обставин справи не було заподіяно шкоди суспільним відносинам у сфері власності, то апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому що в її діях відсутня об`єктивна сторона та подія вказаного правопорушення .

У випадку встановлення шкоди внаслідок заподіяння потерпілій особі тілесних ушкоджень, що виходить за межі об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та не має ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, така шкода може бути відшкодована у порядку цивільного судочинства.

З огляду на презумпцію невинуватості ОСОБА_1 не мала доводити свою невинуватість, проте закон не забороняє їй захищатися від висунутого проти нею звинувачення всіма доступними засобами, тому апеляційний суд бере до уваги нерозглянуте по суті її клопотання від 14 лютого 2023 року про виклик в судове засідання у якості свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із зазначенням адреси та телефону вказаних осіб, які могли дати свідчення стосовно події за її участі для повноти судового розгляду.

Вказане клопотання не знайшло свого процесуального вирушення у справі.

Наразі, як пояснила ОСОБА_1 у судовому засіданні, свідки проходять службу в лавах ЗСУ, і їх допит виглядає вкрай складним та може призвести до невиправданого порушення розгляду справи судом.

Апеляційний суд зазначає, що вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не доведено згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад і подія правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню, а провадження по справі в наведеній частині - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Що стосується інкримінуємої ОСОБА_1 статті 122-4КУпАП, яка встановлює відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, то оскільки апеляційним судом зроблений висновок про доведеність самого факту події ДТП за участю ОСОБА_1 , то таке виключає її відповідальність і за вказаною статтею.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 також відсутній склад і подія правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а тому постанова суду і в цій частині підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 268, 283, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Березівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова