Провадження № 3/229/3548/2023
ПОСТАНОВА

іменем України

08 листопада 2023 року м. Дружківка

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Рагозіна С.О., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції № 1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 574413 від 18 вересня 2023 року 18 вересня 2023 року о 12:10 год., в м. Дружківка, по вул. Привокзальна, водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом Kinlon д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. В присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому порядку.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений. Надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, а також клопотання про закриття справи.

Дослідивши повно і об`єктивно всі обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що провадження підлягає закриттю, зважаючи на таке.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення повинен містити: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд зазначає, що в супереч положень ст. 256 КУпАП в протоколі чітко не зазначене місце вчинення правопорушення, вказано лише: «в м. Дружківка, по вул. Привокзальна», проте в графі протоколу: «місце складання протоколу» зазначено: «Донецька обл., м. Дружківка, вул. Привокзальна, 2», тобто місце складання протоколу працівники поліції визначили, а місце вчинення правопорушення не є точно встановленим.

В направленні водія на огляд щодо виявлення стану алкогольного сп`яніння зазачено наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук, водночас в протоколі зазначено лише одну ознаку алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота.

Вищезазначене свідчить про те, що в частині виявлених у водія ознак існує невідповідність між протоколом та направленням, що вказує на те, що направлення не відповідає обставинам викладеним до протоколу, чим порушено п. 8 розділу ІІ інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735 в частині форми направлення, де передбачено окрему графу в направленні «у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння:».

Крім того, наведена в направленні ознака як тремтіння кінцівок рук є такою, що не існує взагалі, оскільки пунктом 3 розділу І інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735 передбачено ознаку алкогольного сп`яніння: «виражене тремтіння пальців рук», що взагалі не є тотожними поняттями.

Суд звертає увагу на те, що працівниками поліції під час складання направлення порушено положення інструкції, зокрема зазначено ознаку, якої не існує взагалі.

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_2 18 вересня 2023 року він був запрошений в якості свідка, де в його присутності ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом Kinlon, державний номер НОМЕР_1 «факт вживання пива не заперечував», вину визнав повністю. На вимогу поліцейського продути «Драгер» або пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

Свідок ОСОБА_3 надав аналогічні письмові пояснення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, в своїх письмових поясненнях жоден із свідків не вказав хоча б орієнтовне місце та час керування ОСОБА_1 відповідним транспортним засобом, тому суд критично оцінює пояснення свідків в частині того, що вони спостерігали за тим як ОСОБА_1 керував транспортним засобом та безпосередньо були очевидцями цієї події.

Твердження свідка ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 керуючи мотоциклом Kinlon, державний номер НОМЕР_1 «факт вживання пива не заперечував», вину визнав повністю взагалі не відповідає обставинам справи, оскільки виявлення ознак алкогольного сп`яніння під час керування особою транспортним не передбачено діючою інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735 та не є фізично можливим взагалі.

Верховний Суд в постанові від 29 квітня 2020 року у справі 161/5372/17 зазначив, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Оскільки матеріали справи містять суттєві недоліки в частини викладення обставин правопорушення, окремо отримані поліцейськими пояснення свідків не можуть бути самостійним та достатнім доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення, більш того пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не узгоджуються навіть між собою.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

З дослідженого судом відеозапису доданого до протоколу взагалі не вбачається, що поліцейський під час звернення до ОСОБА_1 назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, тобто не виконав імперативну норму закону, чим порушив її. Таким чином, відеозапис не містить доказів, що розмову із ОСОБА_1 мав саме поліцейський, а не будь-яка інша особа.

Вищезазначеними діями поліцейський порушив ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Поряд з цим, відповідно до п. 2 розділу ІІ інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735 огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Тобто відеозаписом не підтверджується, що поліцейський, який пропонував пройти ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння має спеціальне звання, та яке саме, що свідчить про неправомірність його дій та порушення процедури проведення огляду, визначеної п. 2 розділу ІІ інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735.

На відеозаписі доданому поліцейськими не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 вказаним у протоколі транспортним засобом.

Незважаючи на те, що п. 5 розділу ІІ та п. 2 розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 № 1026 передбачають включення як портативного відеореєстратора, так і відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Так, поліцейськими недотримано положення викладені в п. 5 розділу ІІ та п. 2 розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 № 1026, оскільки на відозаписі не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Поряд з цим, відповідно до статті 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Суд вказує, що відеозаписом не підтверджується факт роз`яснення прав ОСОБА_1 . Тому суд погоджується з доводами ОСОБА_1 в цій частині.

Вищезазначене свідчить про порушення поліцейськими права на захист ОСОБА_1 від пред`явленого обвинувачення.

Суд звертає увагу на те, що, з відеозапису не вбачається, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 був правильно встановлений поліцейськими. А саме, на відеозаписі видно лише фрагмент номеру, повністю номер мотоцикла не відображений. Під час відеофіксації поліцейський навіть не називає державний номерний знак транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 . Замість поліцейського, державний номер транспортно засобу був озвучений на відео самим ОСОБА_1 , що є недопустимим. Крім того, обов`язок щодо встановлення обставин справи покладений на поліцейського, який цього не зробив і жодним чином такий обов`язок не може бути покладений на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд наголошує на тому, що до протоколу не надано жодного документу (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, витяг з бази даних МВС, ТСЦ або інше), яким взагалі підтверджено, що транспортний засіб Kinlon з номерним знаком НОМЕР_1 має пряме відношення до цієї справи.

Тобто, обставини справи як в частині факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 так і конкретного транспортного засобу не доведені як відеозаписом доданим до протоколу, так і матеріалами справи в цілому.

Враховуючи той факт, що під час складання відеозапису поліцейськими порушено:

- статтю 256 КУпАП;

- частину 3 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію»:

- пункт 2 розділу ІІ інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735;

- пункт 5 розділу ІІ та пункт 2 розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 № 1026;

суд визнає протокол про адміністративне правопорушення, направлення водія на огляд, пояснення свідків та відеозапис доданий до протоколу недопустими доказами.

Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не узгоджується з фактичними даними справи, а вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена належними та допустимими доказами, що виключає адміністративну відповідальність останнього за цією статтею.

За змістом ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з пунктом 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 33, 283-284 КпАП України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня постановлення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: С.О. Рагозіна