ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/169/23 Головуючий суддя І інстанції Шиховцова А.О.
Апеляційне провадження № 33/818/682/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря Вакули Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Слинька В.В. на постанову судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 червня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08.06.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого як фізична особа-підприємець, волонтера Благодійної організації «Благодійний фонд Флагман Допомоги», неодруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Постановою встановлено, що 01 січня 2023 року о 23год 20хв за адресою: м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, буд.19-А, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме виражений запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода нечітка мова під час комендантської години на місці зупинки транспортного засобу відмовився від проходження на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД».

Діями ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №285391 від 01.01.2023, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Слинько В.В. просить скасувати постанову судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08.06.2023 року та закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу та адміністративного правопорушення.

Свої апеляційній вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки наявні у справі докази не підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його зупинки працівниками поліції.

Крім того, апелянт посилається на те, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а судом першої інстанції не взято до уваги, що працівниками поліції не було залучено двох свідків при складанні ними адміністративного матеріалу стосовно його підзахисного.

В судове засідання, яке призначалося судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та його захисник Слинько В.В. не з`явилися, але вони особисто 29.09.2023 року повідомлялися телефонограмою на мобільні номери телефону, що містяться в матеріалах справи, про місце та час судового засідання, що було відкладено на 16 год. 15 хв. 16.10.2023 року.

Крім того, згідно довідки про доставку повідомлення у додатку «Viber», 29.09.2023 року судова повістка сформована в електронному вигляді і доставлена на номер мобільного телефону ОСОБА_1 та захисника Слинька В.В., що відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.

До початку апеляційного розгляду захисник Слинько В.В. направив на адресу Харківського апеляційного суду письмову заяву, в якій просив провадити апеляційний розгляд за його відсутності та ОСОБА_1 .

В своїй заяві від 16.10.2023 року захисник Слинько В.В. також зазначив, що подану ним апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

При цьому належить врахувати, що саме захисник Слинько В.В. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08.06.2023 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а неявка цієї особи в судове засідання, за умови, якщо вона була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не є перешкоджає судовому розгляду.

Отже, враховуючи зазначені обставини та наявність письмової заяви захисника Слинька В.В., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі апелянта та ОСОБА_1 , які були належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи та надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, враховуючи наявні відомості у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Слинька В.В. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості відеозапису, а також інші докази, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема, з відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №285391 від 01.01.2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 01.01.2023 року о 23 год. 20 хв. керував у комендантську годину транспортним засобом Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах виражений запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода нечітка мова. У встановленому законом порядку на місці зупинки автомобіля водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Drager Alkotest 6820 та в закладі охорони здоров`я, але водій від проходження такого огляду відмовився (а.с. 1).

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі у відповідних графах.

Крім того, зі змісту цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 не оспорював факт керування ним його транспортним засобом, а лише зазначив, що з протоколом не згоден (арк. 1).

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не скористалися своїм процесуальним правом і не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, сторона захисту не зверталася із позовом до суду в порядку КАСУ на дії працівників поліції, а також з відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації матеріалів цієї справи, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності.

В матеріалах справи також міститься DVD-диску з відеозаписом події за участю ОСОБА_1 (а.с.7). Відповідно до відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівниками поліції виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останньому було запропоновано в присутності двох свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest та у медичному закладі, але водій відмовився від проходження відповідно огляду.

Крім того, з відеозапису (а.с.7) вбачається, що під час цього спілкування працівники поліції повідомили ОСОБА_1 причину його зупинку, а саме порушення комендантської години, з чим він був згоден. Також, працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме те, що він має право пройти огляд на місці її зупинки з використанням газоаналізатору Drager або пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Будь-яких зауважень з боку ОСОБА_1 до працівників поліції не надходило, а саме те, що він не керував транспортним засобом Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 . Працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_1 його права та обовязки, а також зміст складеного ними протоколу.

Крім того, з цього відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 особисто зазначив працівникам поліції, що він проїхав лише пару метрів та те, що саме він керував транспортним засобом. Також ОСОБА_1 просив поліцейських після того, як відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відігнати свій автомобіль у двір (файл «export-jaddo», починаючи з 08 хв., з 17 хв. та з 30 хв.).

Суд також бере до уваги, що транспортний засіб Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 , належить саме ОСОБА_1 та апелянтом не наведено в своїй апеляційній скарзі будь-яких обґрунтувань щодо керування 01.01.2023 року о 23 год. 20 хв. року цим автомобілем іншою особою.

Крім того, стороною захисту не заявлено клопотань про допит свідків, які могли підтвердити, що 01.01.2023 року о 23 год. 20 хв. за адресою: м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, буд.19-А, автомобілем Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_1 , керували інша особа, а ні ОСОБА_1 .

Визначення терміну «керуванняя транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

З урахуванням відомостей відеозапису камер працівників поліції, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги захисника про те, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, в матеріалах справи є достатні та належні докази, які за своїм змістом є логічними й послідовними, та такими що підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №285391 від 01.01.2023 року.

Матеріали справи також містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 01.01.2023 року, з відомостей якого вбачається, що поліцейським встановлено особу водія ОСОБА_1 , наявність ознаки алкогольного сп`яніння у цієї особи: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка мова, у зв`язку з чим водія направлено на огляд у заклад охорони здоров`я, але останній відмовився від проходження цього огляду в КНП ХОР «ОНД» (а.с.4).

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 21.03.2004 року внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України (а.с.2), тобто ним було складено іспит на знання вимог ПДР України.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорував вимоги ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім цього, відповідно до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому до матеріалів справи був долучений відеозапис події за участю ОСОБА_1 , який містить відомості про: роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав та обов`язків; встановлення у водія ознак алкогольного сп`яніння; підтвердження ОСОБА_1 факту його керування транспортним засобом; відмова останнього від проходження огляду на стан алкогольного спяніння за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД», а тому, враховуючи наявність цього відеозапису, залучення працівниками поліції свідків при проведенні огляду було необов`язковим.

Крім того, події за участі ОСОБА_1 відбувалися у комендантську годину, що об`єктивно унеможливлює залучення свідків під час проведення огляду особи на стан сп`яніння.

Інші апеляційні доводи захисника Слинька В.В. є суб`єктивними та необґрунтованими, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Слинька В.В. залишити без задоволення, а постанову судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08 червня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков