Єдиний унікальний номер 448/1744/23
Провадження № 3/448/986/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2023 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Юрій БІЛОУС, розглянувши матеріали справи, що надійшли з ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , студента Харківського педагогічного фахового коледжу,

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі КУпАП),

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , не з`явився (клопотання),

його захисник-адвокат Дмитро ТИМОШЕНКО, (договір про надання правничої допомоги від 02.11.2023 року), не з`явився, (клопотання),

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

18 жовтня 2023 року о 13:50год., в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині», територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, під час проходження прикордонного контролю на в`їзд в Україну з Республіки Польща була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий на установчі дані ОСОБА_3 . Під час здійснення прикордонного контролю відбулось спрацювання бази даних «Додаткове вивчення». В ході додаткового вивчення встановлено, що даний громадянин 17.05.2023 року здійснював перетинання державного кордону за паспортом громадянина Турецької Республіки серії НОМЕР_2 , виданий на установчі дані BAYRAM ILYAS.

Такими своїми діями гр. України ОСОБА_3 вчинив перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, порушивши вимоги ч.1 статті 2 Закону України «Про громадянство України», ст. 2 та 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», підпункту 1 п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 204-1 КУпАП

ІІ. Пояснення особи, яка бере участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення:

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, однак подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності. У вказаному клопотанні зазначив, що провину у вчиненому визнає. При цьому зазначив, що являється студентом навчального закладу, а також проживає з батьком, котрий є інвалідом за станом здоров`я. Враховуючи наведене ним вище, просив не накладати на нього адміністративне стягнення, обмежившись усним зауваженням.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Тимошенко Д. в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. У вказаній заяві підтримав доводи наведені його підзахисним та просив суд не накладати відносно такого адміністративне стягнення, застосувавши ст.22 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи та подане особою, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4 клопотання про звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

ІІІ. Застосоване судом законодавство, а також оцінка суду щодо фактичних обставин справи:

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено у частинах 1 та 2 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

Відповідно до статті 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За вимогами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд не уповноважений перекладати цей обов`язок на себе.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

Згідно статті 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державний кордон України», особи, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному контролю.

Статтею 12 вищевказаного закону визначається, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами направо в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. Пропуск осіб, які незаконно перетинають державний кордон України з наміром бути визнаними біженцями чи особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, і у яких відсутні документи, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, здійснюється без таких документів.

Відповідно до пп.1,6 п.2 розділу І «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», яка затверджена Наказом МВС України від 19.10.2015 №1261, прикордонними нарядами використовується інформаційно-телекомунікаційні системи для накопичення і обробки інформації.

Положеннями пп.20 п.5 розділу І вказаної Інструкції визначено, перевірка документів- прикордонний наряд у складі одного та більше прикордонників, який призначений для перевірки документів у осіб з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, встановлення законних підстав для перетинання державного кордону України.

Диспозиція частини 1 статті 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП становлять такі альтернативні дії: 1) перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади; або 2) спроба такого перетинання.

Статтею 4 Конституції України проголошено, що в Україні існує єдине громадянство.

Поняття «єдиного громадянства» міститься в Законі України «Про громадянство України», в якому його визначено як один із принципів законодавства України про громадянство. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Статтею 3 даного Закону закріплено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль»:

- перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом;

- початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України;

- пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні;

- прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем;

- прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про прикордонний контроль»:

- паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України, затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).

Відповідно до п.2 вказаних Правил, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним із таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, в тому числі паспорт громадянина України.

Виходячи із принципу єдиного громадянства, виїзд і в`їзд на територію України громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить ст.3 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон в пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язанні керуватись правовою нормою п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в ч.1 ст.3 Європейської конвенції «Про громадянство» - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. На сьогодні наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Регулювання порядку здійснення права громадянами України на перетинання державного кордону здійснює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України встановлюються правила перетинання державного кордону громадянами України. Згідно ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання державного кордону громадянами України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у ст. 2 цього закону, а саме: паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Пункт 2 Правил, визначає, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється за переліком документів що підтверджують громадянство України та надають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Як встановлено судом, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 при перетині кордону 17.05.2023 року не надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а надав паспорт гр. Турецької Республіки для виїзду за кордон.

В`їзд на територію України та виїзд з неї громадянами України за пред`явленням паспортів, виданих на ім`я громадян іноземної держави, суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а тому за наявності підстав тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену статтею 204-1 КУпАП.

Початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документа громадянина іноземної держави кваліфікується як спроба незаконного перетинання державного кордону України, так як даний документ не може вважитися відповідним, тобто адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 204-1КУпАП.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, факт вчинення ОСОБА_4 вищевказаного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серій ЗхРУ №239301 від 18.10.2023р.;

- копією паспорта Турецької Республіки серії НОМЕР_2 , виданий на установчі дані ОСОБА_5 ;

- копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий на установчі дані ОСОБА_3 ;

- витягами з Бази даних «Додаткове вивчення» щодо перетину державного кордону України ОСОБА_4 ;

- рапортом в/с Ендзевич А. від 18.10.2023 року;

- іншими документами, доданими до протоколу.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи не встановлено.

Судом встановлено, що зазначений протокол про адміністративне правопорушення складений та підписаний уповноваженою на те особою.

Судом також враховується те, що ОСОБА_3 дії працівників прикордонної служби щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, - суду не скеровував.

Аналізуючи наведені докази та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходжу до переконання в доведенні винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП перетинання державного кордону України будь-яким способом в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, що передбачено частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

IV. Накладення адміністративного стягнення:

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

За змістом статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинними нормами КУпАП не визначається поняття малозначності вчиненого правопорушення та виключного переліку діянь, які можуть вважатися малозначними. Орган (посадова особа), уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності в кожному випадку окремо, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Положення статті 22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

Таким чином, оцінюючи в сукупності дії, наслідки, обставини, з урахуванням даних, що характеризують особу, котрий щиро розкаявся у вчиненому, вперше притягається до адміністративної відповідальності, приймаючи до уваги те, що від вчинення даного адміністративного правопорушення не настало істотних негативних наслідків, приходжу до висновку про можливість застосування до особи положень ст.22 КУпАП і необхідності звільнення такого від адміністративної відповідальності в зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення та обмежитися усним зауваженням, з наведених вище мотивів та підстав.

Саме усне зауваження, в даному випадку і до даного правопорушника, вважаю об`єктивно достатнім для його виправлення та унеможливлення скоєння ним жодних інших правопорушень.

Згідно частини 2 статті 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведену норму права, приходжу до висновку, що провадження по даній справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю.

V. Вирішення питання щодо долі Судових витрат:

Приймаючи до уваги те, що згідно із ст.40-1 КУпАП та Законом України «Про судовий збір», судовий збір з особи може бути стягнуто у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, суд, звільняючи ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності, вважає що судовий збір у розмірі 536,80 грн. стягненню з особи, яка звільнена від адміністративної відповідальності не підлягає.

Керуючись статтями 1, 9, 22, 23, 33, 34, 40-1, 204 ч.1, 245, 280, 283-285 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и в:

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від адміністративної відповідальності за частиною першою статті 204-1 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 204-1 КУпАП, - закрити.

Попередити ОСОБА_1 про недопустимість в подальшому здійснення подібних правопорушень.

Копію постанови протягом трьох днів вручити або надіслати особі, щодо якої її винесено.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя Юрій БІЛОУС