Єдиний унікальний номер 722/2263/23
Номер провадження 3/722/869/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м.Сокиряни

Суддя Сокирянського районного суду Чернівецької області Унгурян С.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділення поліції №1 (м.Сокиряни) Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21.10.2023 року о 12 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив словесну суперечку із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_2 2006 року народження, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї. Внаслідок чого своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин та у відповідності до вимог ч.1 ст.268 КУпАП розгляд справи судом здійснювався за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до вимог ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Згідно вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Стаття 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення особою домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Зі змісту даної статті випливає, що протиправні дії особи повинні нести фізичний, психологічний чи економічний характер, а їх результатом є настання шкоди психічному або фізичному здоров`ю іншої особи.

Об`єктивна сторона ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі умислу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, працівниками поліції долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №139801 від 24.10.2023 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення;

-рапорт начальнику ВП №1 Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області від 21.10.2023 року, згідно з яким 21.10.2023 року о 16 год. 16 хв. надійшла заява ОСОБА_2 про те, що 21.10.2023 року близько 16 год. 15 хв. за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , його батько ОСОБА_1 , який має психічні розлади здійснює насилля;

-письмові поясненнями ОСОБА_2 від 24.10.2023 року, згідно яких останній пояснив, що на ґрунті існуючих неприязних відносин між ним та його батьком ОСОБА_1 , 21.10.2023 року виникла словесна суперечка в ході якої його батько погрожував йому фізичною розправою, але реальних дій для здійснення своїх намірів не робив.

Крім того, суд враховує, що до протоколу про адміністративне правопорушення додані пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Згідно яких 21.10.2023 року ОСОБА_1 перебував на полі та в цей час до нього прийшов його неповнолітній син ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Тоді ОСОБА_1 зробив сину зауваження та враховуючи його стан, не допустив його до керування трактором, одразу після цього син пішов у невідомому напрямку.

Вказані пояснення повністю узгоджуються з поясненнями ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи та згідно яких 21.10.2023 року її чоловік ОСОБА_1 під час того, як виявив, що їхній неповнолітній син ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не допустив його до керування трактором, внаслідок чого між ними виникла словесна суперечка. Крім того, зазначила, що ОСОБА_1 мав намір просто поговорити з сином про його вчинок, однак син втік до свого друга.

Отже, як вбачається з письмових пояснень, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнає, а тому відповідно її винуватість має бути доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено презумпцію невинуватості. Обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Оскільки вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

З аналізу наданих доказів неможливо однозначно дійти висновку, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно свого неповнолітнього сина, яке завдало шкоди його психічному здоров`ю. При цьому, сам по собі складений протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом його вини.

Суддя звертає увагу, що насильство в родині будь-якого характеру відрізняється від конфліктних ситуацій тим, що при домашньому насильстві дії кривдника завжди умисні, з наміром досягти бажаного результату; тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; є значна перевага сил (фізичних, психологічних тощо) того, хто чинить насильство. Тобто, домашнє насильство передбачає домінування кривдника над постраждалою особою. Якщо в діях особи немає хоча б однієї з чотирьох ознак, вони не є насильством.

Водночас, матеріали справи не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення насильства в сім`ї, що призвело до настання психологічної шкоди у ОСОБА_2 .

За відсутності належних та допустимих доказів провини ОСОБА_1 , суддя дійшов до висновку про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 33, 40-1, 221, п.1 ч.1 ст. 247, 283, ст. 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд.

Суддя С.В.Унгурян