Номер провадження: 33/813/1829/23
Номер справи місцевого суду: 514/309/23
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., Пічутави С.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 10 березня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, -

встановив:

Постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 10 березня 2023 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

З вказаної постанови вбачається, що 17 год 15 хв 08.03.2023 року прикордонним нарядом «Контрольний пост» на південній околиці населеного пункту смт. Тарутине на відстані 3000 метрів від лінії державного кордону в районі прикордонного знаку 0732, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 спільно з громадянином України ОСОБА_2 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 10 березня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)Висновок суду першої інстанції ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах справи;

2)Судом першої інстанції не було повідомлено ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавлено його можливості надавати пояснення, а саме про те чи було насправді затримання, та якою посадовою особою, під яким привідом було підписано заяви. Пояснення про те, чи не обмежувались права чи дотримувались посадові особи діючого законодавства при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення та інш.

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення Пічутави, який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції виходив із того, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності, згідно ст. 251 КУпАП: протоколом про адміністративне правопорушення, рапортами, письмовими поясненнями правопорушника та іншими матеріалами справи

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №299325 від 08 березня 2023 року з якого вбачається, що 08.03.2023 року о 17:15 год., прикордонним нарядом «Контрольний пост» на південній околиці населеного пункту смт. Тарутине на відстані 3000 метрів від лінії державного кордону в районі прикордонного знаку 0732, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 спільно з громадянином України ОСОБА_2 , які прямували в населений пункт Тарутине, щоб в подальшому незаконно перетнути державний кордон з України в Молдову, чим порушив ст. 9 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП;

-рапорт помічника начальника відділу-начальник кінологічного відділення прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з якого вбачається, що під час виконання наказу на охорону державного кордону України в прикордонному наряді «Старшого зміни прикордонних нарядів», 08.03.2023 року о 17:15 год. на південній околиці с. Тарутине, було виявлено двох громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які прямували в населений пункт Тарутине, щоб в подальшому незаконно перетнути державний кордон з України в Республіку Молдова;

-рапорт інспектора прикордонної служби 1 категорії-технік відділення зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » штаб-сержанта з якого вбачається, що під час виконання наказу на охорону державного кордону України в прикордонному наряді «Контрольний пост», на південній околиці с. Тарутине, в район прикордонного знаку №0732 на відстані 3000 метрів від лінії державного кордону України, 08.03.2023 року о 17:15 год. було виявлено двох громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які прямували в населений пункт Тарутине, щоб в подальшому незаконно перетнути державний кордон з України в Республіку Молдова поза пунктом пропуску, чим порушив ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП;

-паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ;

-пояснювальна ОСОБА_1 з якої вбачається, що він 08.03.2023 року приблизно о 13:00 год. виїхав із м. Одеса та направився до населеного пункту ОСОБА_3 для того, щоб в подальшому незаконного перетнути державний кордон, але приблизно о 17:15 год. він приїхав до населеного пункту ОСОБА_3 та при перевірці законних підстав проїзду в населений пункт ОСОБА_3 , він пояснив що мав намір незаконно перетнути державний кордон України;

Суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Однак, суд першої інстанції проігнорував вищезазначені норми закону та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, що 08.03.2023 року о 17:15 год. прикордонним нарядом «Контрольний пост» на південній околиці населеного пункту смт. Тарутине на відстані 3000 метрів до лінії державного кордону в районі прикордонного знаку 0732 було виявлено та затримано групу осіб чоловічої статті у кількості двох осіб, громадян України, в тому числі ОСОБА_1 , які мали намір незаконно перетнути Державний кордон з України в Республіку Молдова, чим порушили вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року. За цим фактом на ОСОБА_1 було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204 КУпАП.

Частина 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно ст.9 Закону України « Про Державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Однак, матеріали справи не містять схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, не вказані свідки, які могли б підтвердити чи спростувати факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до інкримінованого йому правопорушення.

Одеський апеляційний суд зазначає, що наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення факт перетинання кордону ОСОБА_1 не зафіксовано, і у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, які б беззаперечно вказували на те, що було вчинено адміністративне правопорушення та ОСОБА_1 винний в його вчиненні.

Відповідно до п. 8, 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення від 09.12.2020 року затверджену Міністерством юстиції України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, що передбачає відповідальність за це правопорушення; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, адреса місця проживання або перебування, місце роботи, посада, реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія (за наявності) паспорта для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті громадянина України); інформація про роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її прав і обов`язків, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу; прізвища, імена, по батькові, адреси місця проживання або перебування свідків, прізвище викривача (за його письмовою згодою) (якщо такі є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Особа, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які вносяться до протоколу і засвідчуються підписом зазначеної особи. Пояснення може додаватись до протоколу окремо, про що робиться запис у протоколі.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №299325 від 08 березня 2023 року не конкретизовано, в чому саме полягає спроба незаконного перетину державного кордону ОСОБА_1 , не зазначено місце та спосіб у який він намагався перетнути кордон, не місять пояснень іншої особи - ОСОБА_2 з яким ОСОБА_1 нібито намагався перетнути кордон.

Протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки за своєю суттю протокол є процесуальним документом, який складений уповноваженим органом щодо вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП та який є підставою для подальшого провадження у справі. Обставини, викладені в протоколі, підлягають перевірці та оцінці за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

Крім того, допитаний ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він дійсно направлявся до державного кордону України, щоб легально його перетнути, для цього у нього були із собою всі необхідні документи. Однак, його було зупинено працівниками СБУ спільно із працівниками поліції, не на кордоні, а лише коли вони до нього їхали. Потім відвезли їх до відділку, де тримали довгий час, тому ОСОБА_1 вирішив написати те, що від нього вимагали, оскільки розумів, що у суді зможе надати свої пояснення по суті справи. Також до матеріалів справи приєднано постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 21 березня 2023 року (справа №514310/23) якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.204-1 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Суд першої інстанції в обґрунтування постанови зазначив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», оскільки матеріали даної справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що громадянин України ОСОБА_2 намагався незаконно перетнути державний кордон.

Апеляційний суд звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №299325 від 08 березня 2023 року працівником прикордонної служби не була розкрита об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 .

Отже, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, а тому всі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення повинні тлумачитися на її користь.

Отже, об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 у складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 намагався незаконно поза пунктом пропуску перетнути кордон з України в Республіку Молдову, як про те зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ № 299325 від 08 березня 2023 року, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні діяння, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно якого «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, не взяв до уваги наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 , яка не була підтверджена належними і допустимими доказами, чим порушив вимоги норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 10 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 1204-1 КУпАП, закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова