Справа № 304/351/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
26.10.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мельника Я.Ю., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мельника Я. Ю.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працівника магазину «Жжук»,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Відповідно до постанови, 20 вересня 2022 року, приблизно о 23 год 00 хв, по вул. Ужанській у м. Перечин Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Фольцваген Пасат», державний номерний знак НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі адвокат Мельник Я. Ю. вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Зазначає, що місцевий суд не взяв до уваги те, що у матеріалах справи містяться суперечливі відомості, які встановлені постановами місцевого суду, якими матеріали справи відносно ОСОБА_1 неодноразово повертались на доопрацювання. Апелянт зазначає, що його підзахисний підтверджує той факт, що дорожньо-транспортна пригода мала місце за його участі. Під час ДТП ОСОБА_1 отримав травму голови, однак його прохання отримати медичну допомогу працівниками поліції було проігноровано, натомість поліцейські стверджували, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. При цьому зазначає, що ОСОБА_1 у силу обставин, що склалися, змушений був повторити на камеру те, що йому озвучили поліцейські. До того ж, будучи юридично не обізнаним, підписав наявні у справі процесуальні документи, не усвідомлюючи їх зміст. При цьому, зазначає, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан сп`яніння у межах двох годин від моменту складання протоколу, самостійно звернувшись до медичного закладу, результати освідування засвідчили, що ОСОБА_1 був тверезий. Апелянт також зазначає, що пояснення свідків не слід брати до уваги, оскільки громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які також допитувались у судовому засіданні у місцевому суді, не були свідками відмови ОСОБА_1 від проходження освідування, звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано марку, модель та серійний номер газоаналізатору приладу «Драгер», у матеріалах справи відсутні відомості про відеозапис, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація, яка не була безперервною. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
При цьому, адвокат Мельник Я. Ю. 05.10.2023 подав до апеляційного суду заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 6 ст. 38 КУпАП.
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Мельника Я. Ю., який підтримав доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Приймаючи судове рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед низки завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За змістом ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд бере до уваги те, що, відповідно до п.1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі Порядок).
Відповідно до п. п. 2, 3, 6, 7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №027433, 20 вересня 2022 року, приблизно о 23 год 00 хв, по вул. Ужанській у м. Перечин Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Фольцваген Пасат», державний номерний знак НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення. У протоколі ОСОБА_1 своїми підписами засвідчив, що зміст протоколу йому відомий, копію процесуального документу отримав.
У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння зазначено, що ОСОБА_1 поліцейські направляли на освідування до КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ» у зв`язку з наявними у водія ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода.
Поясненнями свідків громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а. с. 3, 4).
У матеріалах справи міститься постанова Перечинського районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 тис грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а. с. 6).
У матеріалах справи наявний відеозапис з місця події, на якому зафіксовано, що працівники поліції діяли чітко у відповідності до вимог Порядку та Інструкції: при наявності у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, запропонували йому пройти огляд на місці зупинки автомобіля, однак ОСОБА_1 відмовився, надалі поліцейські наголосили на тому, що ОСОБА_1 може проїхати до медичного закладу і там пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів відмовою. Відтак, водію роз`яснено, що за відмову від проходження огляду працівники поліції складатимуть відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Кирлик О. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, під час розгляду справи у місцевому суді, а також при розгляді апеляційної скарги не здобуто жодного доказу, який може свідчити про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, що дає підстави для висновку про те, що апелянт погодився із законністю дій працівника поліції.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі наркотичного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Таким чином норми ПДР встановлюють у першу чергу обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.
Відомості, які містяться у матеріалах справи у своїй сукупності підтверджують, що водій ОСОБА_1 своєю поведінкою засвідчив, що не бажає проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку. Тому, доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які беззаперечно можуть слугувати підставою для висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення, є необґрунтованими, тому апеляційним судом такі відхиляються.
Факт вчинення водієм ОСОБА_1 передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків події, направленням на огляд водія ОСОБА_1 від 21.09.2022, відеозаписом з місця події, що у своїй сукупності повністю підтверджують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд не вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи містяться суперечливі відомості, які встановлені постановами місцевого суду, якими матеріали справи відносно ОСОБА_1 неодноразово повертались на доопрацювання. Вказані доводи жодним чином не впливають на правильність та обґрунтованість висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Окрім того, підстав для визнання слушними доводів апеляційної скарги про те, що під час ДТП ОСОБА_1 отримав травму голови, просив про надання йому медичної допомоги, що було проігноровано працівниками поліції, натомість поліцейські своїм упередженим ставленням змусили ОСОБА_1 озвучити на відеокамеру свою відмову від проходження огляду, апеляційним судом не встановлено.
Відхиляючи твердження в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що матеріалами справи підтверджується, що працівники поліції діяли у відповідності до встановлених законом вимог, виявивши у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, направили його на освідування на місці зупинки, а після його відмови, - до закладу охорони здоров`я. При цьому, апеляційний суд не вбачає у діях поліцейських жодних порушень приписів ст. 266 КУпАП.
Окрім того, апеляційний суд розцінює критично доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 підписав наявні у справі процесуальні документи, не усвідомлюючи їх зміст. Твердження у цій частині спростовуються змістом протоколу, у якому чітко зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Вказані обставини підтверджуються дослідженим апеляційним судом відеозаписом, з якого вбачається, що поліцейські роз`яснили водію ОСОБА_1 його права та наслідки відмови від проходження освідування, та поведінку ОСОБА_1 , який у відповідь вказав, що йому все зрозуміло, зауважень відносно того, що за вчинене ним адміністративне правопорушення складатимуть протокол, у нього немає.
Відхиляючи ці твердження, апеляційний суд також бере до уваги те, що матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 з боку працівників поліції було упереджене ставлення. При цьому, жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду) сторона захисту не надала. Будь-яких зауважень щодо неправомірних дій працівників поліції ні ОСОБА_1 , ні його захисник, адвокат Мельник Я. Ю., не заявляли, до суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин не надали.
Щодо того, що ОСОБА_1 самостійно звернувся до медичного закладу, де пройшов огляд на стан сп`яніння, у результаті чого складено висновок про те, що водій ОСОБА_1 був тверезий, апеляційний суд констатує, що вказані обставини жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Визнаючи ці твердження необґрунтованими, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю №643від 21.09.2022, доданий апелянтом до матеріалів справи, ніяк не впливає на висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винуватим у порушенні вимог п. 2.5 ПДР та скоєння ним адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, та не є підставою для скасування судового рішення.
Апеляційним судом визнаються безпідставними і такими, що не впливають на висновки місцевого суду доводи апелянта про те, що пояснення свідків не слід брати до уваги, оскільки громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які також допитувались у судовому засіданні у місцевому суді, не були свідками відмови ОСОБА_1 від проходження освідування. Сукупність належних, достовірних та достатніх письмових а також відео доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння відмовився, що зафіксовано на відеозаписі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Разом з цим, апеляційним судом відхиляються твердження сторони захисту і про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано за допомогою якого приладу здійснювалась відеофіксація, яка не була безперервною.
Відхиляючи твердження адвоката Мельника Я. Ю. у цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що хоч наявні в матеріалах справи відеозаписи і є фрагментарними, водночас на таких зафіксована відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Отже, зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських, які діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який відмовився від проходження освідування.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки місцевого суду і слугували би підставами для зміни або скасування судового рішення.
При розгляді справи щодо ОСОБА_1 порушень процесуального чи матеріального закону, що можуть бути підставою для скасування постанови суду з наведених апелянтом в апеляційній скарзі підстав, допущено не було.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Жодних підстав для задоволення клопотання, яке подав адвокат Мельник Я. Ю. про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 6 ст. 38 КУпАП, апеляційний суд не вбачає, оскільки суд першої інстанції наклав на ОСОБА_6 адміністративне стягнення у межах строку, передбаченого ст. 38 КУпАП. При цьому береться до уваги те, що вказане судове рішення суд апеляційної інстанції залишає без зміни.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану адвокатом Мельником Я. Ю. апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, необхідно залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Мельник Я. Ю., залишити без задоволення.
Постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 серпня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН