КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 33/824/4649/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києвавід 15 вересня 2023 року під головуванням судді Ул`яновської О.В., у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

У С Т А Н О В И Л А :

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києвавід 15 вересня 2023 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10серпня 2023 вбачається, що 10 серпня 2023 о 09 год. 30 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно своєї дружини.

Не погодившись з указаною постановою, 25 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог зазначав, що постанова суду була винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою однобічне та неповне з'ясування судом усіх фактичних обставин справи, та не надання їм належної оцінки, при цьому висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Скаржник зазначає, що фізичне насилля з його сторони про яке йдеться в оскаржуваній постанові є видумкою судді Уль`яновської О.В., адже ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в поясненнях ОСОБА_2 не було жодного слова про фізичне насилля зі сторони ОСОБА_1 .

Вказує, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №260649 від 10 серпня 2023 року ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення умисного діяння психологічного характеру, яке полягає у ображанні нецензурною лайкою, однак матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували образи нецензурною лайкою та завдання шкоди потерпілій зі сторони ОСОБА_1 , вчинені 10 серпня 2023 року о 09 год. 30 хв.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не може бути визнаний належним доказом у даній справі, оскільки за своєю природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Пояснення ОСОБА_2 не є конкретними, містять загальні фрази та не підтверджують об`єктиву сторону викладену у протоколі.

Вказує, що на відеозаписі з бодікамери «Е21В7215» відсутній запис подій о 09 год. 30 хв. 10 серпня 2023 року, а тому даний відеозапис жодним чином не може підтверджувати вчинення адміністративного правопорушення. Вказаний відеозапис містить лише фіксацію складання адміністративних матеріалів.

У запереченні на апеляційну скаргу адвокат Цибрій Т.В. в інтересах ОСОБА_2 вважає вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 безпідставними та просить залишити в силі постанову Святошинського районного суду м. Києвавід 15 вересня 2023 року. Вважає, що ОСОБА_1 має нести відповідальність за свої протиправні дії відносно ОСОБА_2 , тому що персональні жорстокі образи, плювання в обличчя не сумісні з поняттям «сім`я».

Під час апеляційного розгляду суд заслухав пояснення ОСОБА_1 та його захисника Бойка М.Г., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, а також пояснення ОСОБА_2 та її захисниці Цибрій Т.В., які заперечували проти апеляційної скарги, просили відмовити у її задоволенні.

Перевіривши та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Домашнє насильство вчиняється шляхом порушення основних прав та свобод іншого члена сім`ї та призводить або може призвести до заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України, та буде порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.

Зокрема, із змісту протоколу про адміністративні правопорушення серія ВАВ № 260479 від 10.08.2023 ОСОБА_1 10.08.023 09:30 год. по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство стосовно дружини ОСОБА_2 , а саме психологічного характеру, що виражалося в приниженні честі та гідності лайливими словами та нецензурною лайкою, що спричинило шкоду психологічному здоров`ю (а.с. 1).

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на те, що вищевказані дії ОСОБА_1 були вчинені умисно з метою заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого та не зазначено, які наслідки настали чи могли настати для потерпілої ОСОБА_2 у виді шкоди її психічному здоров`ю та в чому конкретно полягає ця шкода.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак домашнього насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 до потерпілої ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство, яке могло завдати чи завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю.

З пояснень ОСОБА_2 наданих працівникам поліції, убачається, що остання попросила свого чоловіка ОСОБА_1 придбати дитині молока, проте він почав скандал, попередньо програвши судове засідання, де звинувачував її у домашньому насиллі стосовно нього. Не може цього пробачити, звинувачує в подружній зраді, нецензурно обзиває, плює в обличчя та лякає своїми діями дитину (а.с. 5).

В своїх поясненнях ОСОБА_1 , вказує, відбувся сімейний конфлікт з дружиною на побутовому рівні, оскільки вона випила все молоко, яке призначалося для дитини, на що їй було зроблено зауваження, на яке вона відреагувала агресивно та почала висловлювати словесні образи та погрози, зазначила, що переріже йому горло та посадить до в`язниці. Вказала, що завдасть сама собі шкоди та буде звинувачувати чоловіка. Крім того зазначив, що таке відбувається не вперше та прямі погрози вбивства його лякають, вона маніпулює фактами і саме він викликав поліцію (а.с. 6).

Разом з тим, з рапорту інспектора поліції Катерини Романенко, убачається, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувся сімейний конфлікт на побутовому підґрунті, у ході якого з`ясувалося, що у подружжя вникла взаємна сварка, де чоловік ображав дружину словесними образами та нецензурною лайкою, а остання в свою чергу висловлювала словесні погрози, зокрема сказала, що «переріже йому горло», що зафіксовано на диктофоні телефону ОСОБА_3 , який він надав поліції, що також зафіксовано на боді камеру (а.с. 3).

При цьому з рапорту працівника поліції встановлено, що у зв`язку з вчиненням ОСОБА_2 протилежного до свого чоловіка, а саме висловлювала погрози, щодо неї також складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП: ВАВ № 260480.

Тобто, з наявних в справі матеріалів вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла взаємна сварка на побутовому підґрунті.

Між тим, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого, наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

В ході розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_1 , направлені на здійснення психологічного насильства, якими він навмисно б спричиняв емоційну невпевненість та міг завдати або завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Більше того, апеляційний суд зауважу, що під час розгляду справи, з`ясовано, що між сторонами спору, неодноразово виникали подібні ситуації та велися судові тяжби з вищевказаних підстав, при цьому подружжя продовжувало проживати разом.

З долучених до справи доказів, убачається, що конфлікті ситуації почали виникати й на фоні судових процесів, які заключаються в періодичних конфліктних побутових ситуаціях, які сторони не можуть вирішити без виклику поліції та складення один на одного протоколів про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість лише ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, враховуючи, що у конфлікті винна й ОСОБА_2 , щодо якої також складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Частиною третьою статті 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" (п. 43) та "Авшар проти Туреччини" (п. 282), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2023 підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Слюсар