ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Кифлюк В.Ф., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою адвоката Мар`яна І.С. на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 09.10.2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік 8 місяців 8 днів.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 536,80 гривень.

Згідно постанови суду, 27.08.2023 року о 16.30 год. ОСОБА_1 в м. Чернівці по проспекту Незалежності, буд. №119, керував транспортним засобом «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, розширені зіниці очей, що не реагували на світло, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, адвокат Мар`ян І.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

ЄУНСС 727/9398/23 НП №33/822/676/23 головуючий у 1 інстанції Гавалешко П.С.

При цьому посилався на те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, а керувала його знайома ОСОБА_2 , що підтверджується винесеною

щодо неї постановою та відеозаписами, що наявні в матеріалах справи. Так, на відео видно, що коли працівники поліції зупиняють автомобіль та підходять до нього, за кермом перебуває ОСОБА_2 , яка стверджувала, що саме вона керувала автомобілем. Також час, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та у постанові серії ЕНА №1019248, згідно якої водієм автомобіля «BMW 535 ХL» д.н.з. НОМЕР_1 була ОСОБА_2 , був майже однаковим, що, на його думку, підтверджує те, що ОСОБА_1 фізично не міг керувати автомобілем, оскільки в цей час розглядалась справа щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Наголошує на тому, що жоден фрагмент відео, яке надали працівники поліції, не доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Стверджує, що відео із заправної станції є неналежним та недопустимим доказом, оскільки воно було зняте на телефон та не зазначене в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказував, що на відеозаписі ОСОБА_1 формально підтвердив слова поліцейських, що він керував транспортним засобом, однак це було сказано під тиском, вони не відповідають обставинам справи та не є доказом його вини.

Також посилався на те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінувалось порушення ч.2 ст. 130 КУпАП, а суд першої інстанції, порушуючи норми процесуального права, самостійно перекваліфікував дії ОСОБА_1 на ч. 1 ст. 130 КУпАП, ще й сам визначив інше, не зазначене в ч.1 ст. 130 КУпАП стягнення, а саме позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік 8 місяців 8 днів. Вважає, що оскільки ОСОБА_1 не керував автомобілем, а суд першої інстанції самостійно перекваліфікував частину статті, порушення якої інкримінувалось ОСОБА_1 оскаржувану постанову необхідно скасувати та закрити провадження у справі. Заслухавши адвоката Мар`яна І.С., який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до таких висновків.

З відео файлів, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом апеляційної інстанції, вбачається, що автомобіль «BMW 535 ХL» д.н.з. НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції за порушення водієм п. 8.7.3 ПДР України, а саме порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал світлофора, що забороняє рух і попереджає про наступний. Підійшовши до машини, поліцейські побачили за кермом ОСОБА_2 .

В ході тривалого спілкування з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 останній підтвердив, що він керував автомобілем, а коли машина зупинилась він пересів, оскільки він позбавлений права керування транспортними засобами.

Також на відеозаписі, яке було долучено до матеріалів справи з камер автозаправки працівниками поліції, вбачається, що автомобіль «BMW 535 ХL» д.н.з. НОМЕР_1 знаходився на заправній станції. До водійського місця підійшов чоловік та сів за кермо. Через деякий час підійшла особа жіночої статі та сіла на переднє пасажирське сидіння, після чого автомобіль виїхав із заправної станції. Через 1 хв. 21 с. за вказаним автомобілем проїжджає службовий автомобіль патрульних, який продовжив рух за автомобілем «BMW 535 ХL» та невдовзі його зупинив.

Той факт, що на ОСОБА_2 було складено постанову про порушення ПДР України, не свідчить про те, що остання весь час керувала транспортним засобом, оскільки, як вбачається з відео файлів ОСОБА_2 стверджувала, що саме вона керувала автомобілем, а вже після оформлення постанови щодо неї ОСОБА_1 визнав, що керував автомобілем він.

Що стосується доводів апелянта про вчинення тиску працівниками поліції на ОСОБА_1 щодо вчинення правопорушення, то вони є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні відеозаписами подій того дня.

А тому твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не заслуговують на увагу суду та є нічим іншим, як намаганням уникнення відповідальності особи, інтереси якої представляє адвокат

Що стосується доводів адвоката про незаконну перекваліфікацію дій ОСОБА_1 з ч.2 на ч.1 т. 130 КУпАП, необхідно зазначити наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №444557 від 27.08.2023 року, посадовою особою невірно було кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки з моменту вчинення ним адміністративного правопорушення 13 липня 2022, за яке ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, до часу вчинення аналогічного правопорушення 27 серпня 2023 року минуло більше року, тобто, дії ОСОБА_1 , який керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, не можна визнати такими, які вчинені повторно протягом року та кваліфікувати їх за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, у КУпАП відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому у даному випадку необхідно застосувати аналогію права, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми права, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що суддя першої інстанції правильно перекваліфікував дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки така перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення.

Аналіз вказаних доказів свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

У відповідності до ч.3 ст. 30 КУпАП, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення.

Згідно ч.2 ст. 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, будучи позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 рік, згідно постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.01.2023 року, яка набрала законної сили 14.01.2023 року, суд першої інстанції вірно приєднав до стягнення за вчинення вказаного у постанові суду адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП невідбуту частину стягнення (позбавлення права керування транспортними засобами) за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді 8 місяців 8 днів.

При апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП.

З урахуванням досліджених по справі доказів, вважаю, що прийняте судом рішення є законним та вмотивованим, а тому підстав для скасування постанови суду та закриття провадження немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги адвоката Мар`яна І.С. відмовити, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 09 жовтня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф.Кифлюк

Копія. Згідно з оригіналом: суддя