ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Панченко Г. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 23.09.2023 №023403, ОСОБА_1 , за адресою : м. Житомир, майдан Перемоги, 3 здійснював господарську діяльність із перевезення пасажирів на таксі автомобілем «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без державної реєстрації, як суб`єкт господарювання та/або без одержання ліцензії з певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення визнав частково. Пояснив, що порушив коменданську годину, оскільки хотів підзаробити таксуванням, однак клієнтів не було, вподальшому зупинила поліція і він їм розказав все як є.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Частина 1 статті 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Стаття 3 ГК України передбачає, що господарською є діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована, в тому числі, на надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Відповідно до положень ст. 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ч .2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є: господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальніта інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом прядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 25.04.2003 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Обвинувачення у вчиненні зазначеного правопорушення не може ґрунтуватися лише на показаннях особи, що притягається до адміністративної відповідальності про визнання ними своєї вини, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами. Постановою ЄСПЛ у справі «Shlychkov проти Російської Федерації» (заява N 40852/05, рішення від 09.02.2016) прийшов до висновку, що внутрішньодержавні суди прийняли явку заявника з повинною як доказ його провини, і що розгляд у справі заявника було несправедливим незалежно від того, яку доказову цінність мали ці свідчення і від того, наскільки вирішальну роль вони зіграли в засудженні заявника. Таким чином, мало місце порушення статті 3 Конвенції у її процесуальному та матеріально-правовому аспектах, а також порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Спеціальним суб`єктом інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, є безпосередньо суб`єкт господарювання під час провадження господарської діяльності або уповноважені ним, у встановленому законом порядку, особи.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому дій, органом уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення до цього протоколу додано тільки фотознімки припаркованого транспортного засобу, фотознімки посвідчення водія ОСОБА_1 та відеозапис процесу складання на останнього протоколу, інших доказів вчинення інкримінованих йому дій матеріали справи не містять.

За таких обставин належних та достатніх доказів, того, що ОСОБА_1 здійснював як господарську діяльність із перевезення пасажирів на таксі автомобілем «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без державної реєстрації, як суб`єкт господарювання так і того що він здійснював господарську діяльність без одержання ліцензії з певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки суду не надано достатньо належних і допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, провадження по справі необхідно закрити.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Г. В. Панченко

Постанова підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення постанови