Справа № 149/1462/23
Провадження №3/149/655/23
Номер рядка звіту 290
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Павлюк О. О., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань НПУ про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , начальника КП "Архітектурно-проектна майстерня", проживаючого по АДРЕСА_1

за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією № 224 та № 225 від 01.05.2023, ОСОБА_1 , будучи начальником комунального підприємства «Архітектурно-проектна майстерня», являючись відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, та в силу примітки до статті 172-7 КУпАП, також суб`єктом адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена статтею 172-7 КУпАП «Порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів», в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», 15.11.2021 при винесенні та підписанні наказу № 5 від 15.11.2021 «Про преміювання працівників», яким передбачалось виплати премію начальнику КП «АПМ» ОСОБА_1 в розмірі 40%, не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та не пізніше наступного робочого дня (16.11.2021) не повідомив Орган управління (Хмільницьку міську раду) про виникнення реального конфлікту інтересів, тобто суперечності між його приватним інтересом майнового характеру так як премія була нарахована йому особисто та представницькими повноваженням на посаді начальника, які носять дискреційний характер, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, а також вчинив дію (прийняв рішення) в умовах реального конфлікту інтересів, в чому вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, згідно протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією № 226 та № 227 від 01.05.2023, ОСОБА_1 , будучи начальником комунального підприємства «Архітектурно-проектна майстерня», являючись відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, та в силу примітки до статті 172-7 КУпАП, також суб`єктом адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена статтею 172-7 КУпАП «Порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів», в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», 15.12.2021 при винесенні та підписанні наказу № 6 від 15.12.2021 «Про преміювання працівників», яким передбачалось виплати премію начальнику КП «АПМ» ОСОБА_1 в розмірі 50%, не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та не пізніше наступного робочого дня (16.12.2021) не повідомив Орган управління (Хмільницьку міську раду) про виникнення реального конфлікту інтересів, тобто суперечності між його приватним інтересом майнового характеру, так як премія була нарахована йому особисто, та представницькими повноваженням на посаді начальника, які носять дискреційний характер, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, а також вчинив дію (прийняв рішення) в умовах реального конфлікту інтересів, в чому вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, згідно протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією № 228 та № 229 від 01.05.2023 ОСОБА_1 , будучи начальником комунального підприємства «Архітектурно-проектна майстерня», являючись відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, та в силу примітки до статті 172-7 КУпАП, також суб`єктом адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена статтею 172-7 КУпАП «Порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів», в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», 13.01.2022 при винесенні та підписанні наказу № 1.1 від 13.01.2022 «Про преміювання працівників», яким передбачалось виплати премію начальнику КП «АПМ» ОСОБА_1 в розмірі 120%, не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та не пізніше наступного робочого дня (14.01.2022) не повідомив Орган управління (Хмільницьку міську раду) про виникнення реального конфлікту інтересів, тобто суперечності між його приватним інтересом майнового характеру так як премія була нарахована йому особисто та представницькими повноваженням на посаді начальника, які носять дискреційний характер, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, а також вчинив дію (прийняв рішення) в умовах реального конфлікту інтересів, в чому вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Вказані протоколи надійшли до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 08.05.2023 року, відповідно до ст. 36 КУпАП об`єднані в одну справу.

Прокурор в Шевчук П. С. в судовому засіданні вказав на доведеність в діях ОСОБА_1 складів інкримінованих йому адміністративних правопорушень. Просив притягнути останнього до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень не визнав, заперечив наявність ознак корупції при підписанні ним вказаних наказів.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Верещак В. М. в ході розгляду клопотав закрити справу за спливом строків накладення адміністративного стягнення, у судове засідання 07.11.2023 року не з`явився, причини його неприбуття суд визнав неповажними. ОСОБА_1 не заперечив щодо розгляду справи за відсутності його адвоката.

Суддя, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, дійшла наступних висновків.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП).

Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено суддею (судом) протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП.

Відповідальність згідно з ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачена за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою до вказаної статті, суб`єктом правопорушень у ній є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Дія Закону України "Про запобігання корупції" поширюється на осіб, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема посадових осіб юридичних осіб публічного права. ОСОБА_1 є керівником (начальником ) комунального підприємства "Архітектурно-проектна майстерня", тобто посадовою особою юридичної особи публічного права в розумінні ст. 81 ЦК України, з ним укладено відповідний контракт (т. 1 а.с.28-31, 81-82, 124-125, 167-168, 210-211, т. 2, а.с. 6-7). В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що йому відомо про заборони і обмеження, які поширюються на нього в силу вимог Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно зі статтею 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях (ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції").

Приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними. Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, визначають дискреційні повноваження як такі, що може здійснювати адміністративний орган, приймаючи рішення, з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин.

Таким чином, дискреційні повноваження дають змогу на власний розсуд оцінювати певний юридичний факт, а також обирати одну з декількох можливих форм реагування на нього; надають можливість на власний розсуд обирати міру публічно-правового впливу щодо фізичних та юридичних осіб, його вид, розмір, спосіб реалізації; дають змогу особі обрати форму реалізації своїх повноважень; наділяють особу правом повністю або частково визначати порядок здійснення юридично значущих дій, у тому числі строк та послідовність їх здійснення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи бездіяти, а якщо діяти у виборі варіанта рішення чи дії серед варіантів, що прямо чи опосередковано закріплені в законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанта вибору із будь-ким.

Відповідно до контракту від 04.04.2013 року, керівник КП "Архітектурно-проектна майстерня" ОСОБА_1 здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовує його діяльність, забезпечує виконання завдань. Керівник має право в межах своєї компетенції видавати накази (п. 13 Контракту).

Положеннями про оплату праці, стимулювання праці та соціальні гарантії та про преміювання КП "Архітектурно-проектна майстерня", затверджених директором підприємства ОСОБА_1 передбачено надання працівникам підприємства інших заохочувальних та компенсаційних виплат до яких включається премія. Сума премії визначається за результатами роботи за місяць в розмірі до 200% від посадового окладу виходячи із фактично виконаного об`єму робіт та дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

В судовому засіданні було досліджено: наказ начальника КП "АПМ" Неймета В. І. № 5 від 15.11.2021 відповідно до якого останній наказав виплатити собі премію у розмірі 40 % від посадового окладу; наказ № 6 від 15.12.2021, яким наказав виплатити премію інженеру ОСОБА_2 у розмірі 90% від посадового окладу та собі 50% від розміру посадового окладу; наказ № 1.1 від 13.01.2022, яким наказав виплатити премію інженеру ОСОБА_2 у розмірі 112% від посадового окладу та собі 120 % від розміру посадового окладу. В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що вказані суми премії входять до структури його заробітної плати, що не спростовано в ході судового розгляду. При цьому відсутні докази того, що премія ОСОБА_1 нарахована і виплачена у розмірі, що перевищує чи не відповідає умовам його оплати праці як керівника підприємства.

Отже, за встановлених обставин суд не вбачає в діях ОСОБА_1 при підписанні вказаних наказів вчинення таких дій в умовах реального конфлікту інтересів, тобто в умовах суперечності між його приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень. Такий висновок грунтується на тому, що право на отримання премій передбачене колективним договором на підприємстві, розмір премій визначений відповідним положенням, а не визначається керівником підприємства на власний розсуд. Таким чином не доведено, що у ОСОБА_1 при підписанні вказаного наказу існували дискреційні повноваження щодо визначення розміру премії.

Крім того, суд звертає увагу, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 256 КУпАП). Такі пояснення також є джерелом доказів в розумінні ст. 251 КУпАП. В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 був опитаний працівниками УСР 04.04.2023 року, про що складено відповідні пояснення, однак при складанні 01.05.2023 кожного із протоколів про адміністративні правопорушення пояснення у нього не відбиралися, до п`яти протоколів додані копії пояснень від 04.04.2023 року. Зважаючи на те, що в ході судового розгляду ОСОБА_1 не розумів суті інкримінованих йому правопорушень, а після їх роз`яснення судом заперечував свою вину у вчиненні корупціних правопорушень, суд вважає, що такі порушення при складанні протоколів про адміністративні правопорушення (складання протоколів майже через місяць після відібрання пояснень, невідібрання пояснень при складанні кожного із протоколів щодо кожного з інкримінованих правопорушень) істотно вплинула на можливість реалізувати свої права особою на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу і на те, що згідно зі статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суд керується тим, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і особа є винною у вчиненні цього правопорушення. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , діючи умисно і протиправно, приймав рішення в умовах конфлікту інтересів та не повідомив про нього вищестоячий орган. Отже, у діях ОСОБА_1 відсутня вина як обов`язковий елемент складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки не доведено використання ним наданих службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб. Сам по собі факт винесення наказу про виплату премії як керівнику не може безумовно свідчити про порушення вимог антикорупційного законодавства. Відтак суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні склади відповідних інкримінованих йому адміністративних правопорушень по всім епізодам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 172-7, 247, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суду протягом 10-ти днів з дня її винесення.

Суддя: Павлюк О. О.