ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 Справа №607/20728/23

Провадження №3/607/8556/2023

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Делікатна Л.В. розглянувши в м. Тернополі матеріали, які надійшли із Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №630219, 23 жовтня 2023 року о 08 год. 54 хв. у м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 29 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП місце події залишив. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не визнав та суду пояснив, що 23 жовтня 2023 року о 08 год. 54 хв. в м. Тернополі по вул. Л. Українки, 29, він, керуючи автомобілем Daewoo Lanos н.з. НОМЕР_1 , не бачив, що зачепив інший транспортний засіб, оскільки не відчув удару.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення, обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно п. 2.10 (а) ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

В якості доказів, на підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу серії ААД №630219 долучено:

- схему місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 жовтня 2023 року о 08 год. 54 хв. в м. Тернопіль по вул. Л. Українки, 29, на якій зафіксовано координати зіткнення транспортних засобів, їх розташування, а також напрямок їх руху;

- протокол огляду транспортного засобу від 23 жовтня 2023 року, згідно якого на автомобілі Daewoo Lanos н.з. НОМЕР_1 виявлено механічні ушкодження, а саме: деформація переднього номерного знаку;

- письмові поясненнями ОСОБА_2 від 23 жовтня 2023 року, в яких описано обставини вчинення ДТП;

- копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №630345 відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП від 23 жовтня 2023 року.

- рапорт інспектора взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції Колодій В.В. від 23 жовтня 2023 року, який узгоджується з іншими матеріалами справи.

Вказані докази не спростовують пояснення ОСОБА_1 , та не підтверджують наявність в його діях умислу на залишення місця ДТП.

Із досліджених доказів, беручи до уваги характер пошкодження транспортних засобівDaewoo Lanos н.з. НОМЕР_1 та Renault Megane д.н.з. НОМЕР_2 , суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 міг не бачити, що був учасником дорожньо-транспортної пригоди 23 жовтня 2023 року, оскільки не відчув удару, у зв`язку з чим він не порушив п. 2.10 (а) ПДР, про що йдеться у протоколі серії ААД №630219.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

З огляду на зазначене, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол.

Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 122-4, 247, 283, 284, 285 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяЛ. В. Делікатна