ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/568/23 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Карапетяна Е.Т.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи захисника яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Карапетяна Е.Т. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як визнав суд, 15 вересня 2023 року о 09.51 год. по вул. Микули нецькій в м. Тернополі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Oktavia д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820, результат якого 0,43% проміле, тест № 1665. Своїми діями ОСОБА_1 . Порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Карапетян Е.Т. вважає, постанову суду першої інстанції незаконною, оскільки вона постановлена за відсутності належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також з грубим порушенням його прав та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій ОСОБА_1 , допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водії не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього (протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліціії) не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що суд у цій справі взяв на себе обов`язок обвинувачення і дійшов висновку не підтвердженого доказами у справі.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 004999 не може бути допустимим та належним доказом винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, а визнання його таким суддею першої інстанції є необґрунтованим та неправомірним.

Вказує, що постанова про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 серії ЕАТ № 7739033 скасована рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.10.2023 року у справі № 607/18128/23.

З огляду на наведене вище, ставить питання про застосування доктрини плодів отруєного дерева, яка означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Карапетяна Е.Т., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову суду першої інстанції від 29 вересня 2023 року та, у зв`язку з відсутністю належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі відносно нього; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , не дотримався.

Як слідує з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зазначив наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 004999 від 15 вересня 2023 року;

- витяг з ІПНП-рапорт помічника чергового ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Голояд О.П. від 15 вересня 2023 року;

- чек приладу Drager Alcotest 6820 №ARLK-0020, щодо виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 від 15 вересня 2023 року, який показав результат -0,43 % проміле;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- копія постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП серії ЕАТ № 7739033 від 15 вересня 2023 року;

-копія декларації про відповідність Alcotest Drager 6820 вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки;

- свідоцтво про повірку газоаналізатора Alcotest 6820 № ARLK-0020 (чинне до 22 червня 2024 року);

- відеоматеріали з нагрудних камер працівників поліції;

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування траспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Як слідує з матеріалів провадження, збір доказів працівниками поліції щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння проводився після встановлення факту порушення ним правил дорожнього руху, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, яке полягало в тому, що керуючи автомобілем Skoda OKtavia, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги п.9.2. (б) ПДР.

Вказані обстави були предметом розгляду Тернопільського міськрайонного суду за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 жовтня 2023 року за результатом розгляду скасовано постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпек дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7739033 від 15 вересня 2023 року і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалюючи вказане рішення, суд встановив, що провина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, що було підставою для його зупинки працівниками поліції та подальшого зібрання доказів щодо правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена.

Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, судом першої інстанції не враховано приписи статті 35 Закону України Про Національну поліцію, якою передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Даний перелік, зокрема, передбачає: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не переміщували в митний режим транзиту.

Проте, аналіз матеріалів провадження судом апеляційної інстанції свідчить про відсутність у працівників поліції підстав, які регламентовані статтею 35 Закону України Про Національну поліцію, щодо зупинки вказаного транспортного засобу, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та судом першої інстанції не наведено належних та допустимих доказів, в контексті положень ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 згідно з приписами ст.35 Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображена у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України» будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Таким чином, не перевіривши належним чином доводи апелянта про відсутність підстав для зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та проведення подальшої перевірки з мотивів порушення водієм Правил дорожнього руху України, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Окрім того, поза увагою місцевого суду та без належної оцінки залишено порядок проведення огляду на стан сп`яніння працівниками поліції, який регламентовано приписами ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, як вбачається з матеріалів відеофіксації, після проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Drager Alcotest 6820 на місці зупинки транспортного засобу, працівник поліції не з`ясував у водія ОСОБА_1 чи погоджується він з результатом огляду і відповідно не роз`яснив йому, що у випадку незгоди з результатом проведеного огляду на стан сп`яніння на місці події, він вправі пройти такий огляд у медичному закладі.

Досліджуючи вказаний доказ, суд першої інстанції не прийняв до уваги положення ст.266 КУпАП, яка регламентує можливість проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння як безпосередньо поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а також, у разі незгоди водія на проведення вказаного огляду поліцейським або в разі незгоди з його результатами, в закладах охорони здоров`я.

Системний аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку, що у випадку проведення огляду на стан сп`яніння безпосередньо поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, останній повинен з`ясувати чи погоджується водій з результатами такого огляду та роз`яснити його право щодо можливості проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я.

Таким чином, не роз`яснивши ОСОБА_1 , що в разі незгоди з результатом огляду на стан сп`яніння проведеним працівником поліції, він вправі пройти огляд в закладі охорони здоров`я, працівник поліції не дотримався порядку проведення огляду, визначеного ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Карапетяна Е.Т. задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя