ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2192/23 Справа № 204/4801/23 Суддя у 1-й інстанції - Некрасов О. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю адвоката Молчанової Н.В. (в режимі відеоконференції) у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції розглянувши апеляційну скаргу захисника Молчанової Н.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536,80 гривень.

Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 08 березня 2023 року о 21 годині 50 хвилин в м. Покровськ, вул. Севастопольська керував транспортним засобом ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, від проходження на місці запинки транспортного засобу, огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Drager», та від проходження огляду на стан сп`яніння у м закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Молчанова Н.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року, скасувати її та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що :

- постанова по справі про адміністративне правопорушення була прийнята судом першої інстанції 11.09.2023 року, однак текст даної постанови не був проголошений в день її прийняття. З повним текстом даної постанови захисник ознайомилася тільки 19.09.2023 року. Без ознайомлення з повним текстом постанови захисник була позбавлена можливості підготувати апеляційну скаргу;

- в матеріалах справи відсутні докази відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі;

- відеозапис з бодікамер працівників поліції не є безперервним;

- поліцейським 08.03.2023 року о 22:10 годині складено направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до наркологічного диспансеру, тобто, до установи, яка не передбачена Наказом Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації від 27.04.2020 року № 255 та не входить до Переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- відеозапис не містить підтвердження складання направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів;

- протокол про адміністративне правопорушення не містить місця зупинки транспортного засобу із прив`язкою до географічної точки, тобто місця вчинення адміністративного правопорушення;

- ОСОБА_1 не були роз`яснені права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, права надати зауваження та пояснення з приводу адміністративного правопорушення;

- відеозапис не містить інформації щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу, його вручення або його проголошення, та пояснення наслідків його не вручення і відмови від підпису;

- поліцейськими було здійснено зупинку транспортного засобу ОСОБА_1 без чіткого визначення такої причини зупинки, тобто у працівників поліції були відсутні підстави для зупинки даного транспортного засобу;

- як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення ААД №448778 від 08.03.2023 року працівниками поліції у ОСОБА_1 було встановлено наступні ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Разом з тим, з відеозапису з бодікамер поліцейського слідує, що працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 про встановлення в нього лише однієї ознаки сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота.

Суд, вислухавши думку захисника Молчанової Н.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , яка апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи позицію апелянта щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час розгляду апеляційної скарги по суті її вимог звертається увага на те, що орган (посадова особа), відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дані вимоги судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суддя зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з чим погоджується й апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 448778 від 08 березня 2023 року; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 859812 від 08 березня 2023 року; Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозапис DSJ_0000132_00000 від 08 березня 2023 року.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яке керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким, чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КупАП, а посилання апелянта на неповноту дослідження судом доказів є необґрунтованими, носять суб`єктивну оцінку та спростовуються матеріалами провадження та доказами по справі, наведеними вище, в їх сукупності.

Апеляційним переглядом встановлено, що письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено. Крім того, письмові докази цілком узгоджуються з відеозаписом з боді-камери працівників поліції, а тому сумнівів в їх достовірності у апеляційного суду не виникає.

Також апеляційний суд констатує в даному випадку відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження фактів істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, на чому наполягав апелянт у своїй скарзі та в судовому засіданні. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Що стосується доводів апелянта щодо відсутності підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, дійсно, вказаний автомобіль було зупинено через те, що він здійснював рух з технічними несправностями, а саме відсутнім світлом фар, що підтверджується наявним у матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. До того ж, апеляційний суд не може не звернути увагу на те, що підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не впливають на висновки суду щодо доведення вини водія транспортного засобу та мають наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону. Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Не можна не погодитись в даному випадку і з позицією суду першої інстанції в частині безпідставності твердження захисника про не доведеність вини його підзахисного наданим відеозаписом через те, що він не є безперервним, оскільки вказаний відеозапис з бодікамер працівників поліції є належним та допустимим доказом, і на ньому зафіксовано лише ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме підтвердження факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а також роз`яснення поліцейським наслідку такої відмови. На відео працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що водій повідомив, що відмовляється, після цього водієві запропоновано проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду на стан сп`яніння, на що водій також відмовився, сказавши, що нікуди не поїде. Після цього працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що при огляді відеозапису не виникає сумніву у його достовірності,а відсутність в матеріалах справи відомостей, зазначених в апеляційній скарзі, які не стосуються суті складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу, не спростовує факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Твердження апеляційної скарги про те, що працівники поліції не видали ОСОБА_1 відповідне направлення для проходження огляду на стан спяніння у медичному закладі та Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не є спроможними, оскільки Направлення на огляд та Акт огляду, які були складені поліцейським у зв`язку з наявністю підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення долучається до такого протоколу разом з іншими матеріалами справи відповідно до пункту 15 розділу 2 "Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції", що і було зроблено поліцейським і правомірність цих обставин перевірена судом.

До того ж, таке направлення не видається особі, яка підлягає огляду, на руки, а спрямовується співробітником поліції разом з особою, яка підлягає огляду, до відповідного закладу охорони здоров`я.

Також за п. 10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). Вказаний акт складається за результатами огляду, а такий огляд не проводився через відмову ОСОБА_1 , тому відповідні доводи захисника судом відхиляються.

Не можна вважати обгрунтованими й доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу працівниками поліції ОСОБА_1 не роз`яснювалися права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та 268 КУпАП, оскільки це повністю спростовується відеозаписом, наявним у матеріалах справи.

Не можуть бути визнані спроможними й доводи апелянта про повідомлення працівниками поліції водію ОСОБА_1 лише лише одної ознаки стану алкогольного сп`яніння, позаяк у протоколі про адміністративне правопорушення згідно з Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 № 1452/735 ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені уповноваженою особою, фіксуються у протоколі про адміністративне правопорушення, і зі змістом протоколу працівники поліції ознайомлюють водія, а як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№447357 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя.

Безпідставними є й твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 пропонували проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у наркологічного диспансері, тобто, в установі, яка не передбачена Наказом Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації від 27.04.2020 року № 255 та не входить до Переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, наказом Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації від 27.04.2020 року № 255 затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого огляд у м.Покровську Донецької області проводиться: 1) Відокремленим структурним підрозділом комунального підприємства «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м.Краматорськ» у м.Покровську (адреса: Донецька область, м.Покровськ, м-н Гірник, 1; 2) Комунальним некомерційним підприємством «Покровська міська лікарня» Покровської міської ради Донецької області (адреса: Донецька область, м. Покровськ, вул. Стена Бовкуна, 20).

В данному випадку за адресою: 85300, Донецька область, м.Покровськ, Мікрорайон Гірник, будинок 1 знаходиться й відокремлений структурний підрозділ комунального підприємства «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м.Краматорськ» у м.Покровську, й Комунальна лікувально-профілактична установа «Міський наркологічний диспансер м. Покровськ», а тому доводи сторони захисту в цій частині не є слушними.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано накладено на ОСОБА_1 стягнення на загальних підставах, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КупАП, у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, яке є безальтернативним, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається.

Таким чином, оскільки апеляційний суд цілком погодився з висновком суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, постанову суду першої інстанції як законну та обгрунтовану слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Молчановій Н.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Молчанової Н.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2023 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко