Справа № 504/3584/22
Номер провадження 3/504/85/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ТОВ «Вел Груп», одруженого, має на утриманні двох м/л дітей 2017, 2022 р.н., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 ,

за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2022р. поліцейським СРПП ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Дубицьким Р. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №167659, згідно якого 13.11.2022р. о 00:50 год. на 43 км. а/д Одеса-Березівка-Н. Буг смт.Доброслав Одеського району Одеської області ОСОБА_1 керував автомобілем «MAN TGX 18.440» н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах з порожнини рота, нестійка хода, незв`язна мова. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився. Від використання алкотестеру «Драгер» на місці зупинки відмовився. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.

30.01.2023р. представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник В.В. надав до суду клопотання (письмові заперечення), в яких вказав, що протокол про адміністративне правопорушення є сфальсифікованим, в означений день та час ОСОБА_1 зупинився на своєму службовому автомобілі на відпочинок біля блокпосту. Через деякий час до нього підійшли військові ЗСУ та попросили документи, він їм їх надав. Після перегляду військові передали його документи працівникам поліції. Під час розмови працівники поліції почали безпідставно схиляти ОСОБА_1 до того, що він порушив режим комендантської години та керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Після чого примусили його відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння. Після ознайомлення з матеріалами справи, було виявлено пояснення двох свідків, однак ОСОБА_1 стверджує, що жодних свідків під час спілкування його з працівниками поліції не було, що також підтверджується відеозаписом, який фіксувався зовсім нетривалий період. З переглянутого відеозапису не зрозуміло яким чином ОСОБА_1 опинився в салоні службового автомобіля працівників поліції. Працівники поліції не зупиняли автомобіль, ОСОБА_1 відпочивав у своєму автомобілі, жодних підтверджень зупинки автомобіля матеріали справи не містять. Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції порушили порядок процедури проведення огляду, а саме ОСОБА_1 спочатку пропонується їхати до медичного закладу для проведення огляду, а отримавши згоду, працівник поліції знову запитує чи він на цьому наполягає. Коли ОСОБА_1 відповів, що не наполягає, працівник поліції пояснює, що тоді відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення. З перегляду відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 відмовився або прийняв кінцеве рішення про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Не вказано за допомогою якого саме спецзасобу «Драгер» пропонувалося пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Працівник поліції не склав акт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

В судовому засіданні 19.04.2023р., проведеному в режимі відеоконференції з Катеринопільським районним судом Черкаської області, ОСОБА_1 в присутності свого представника-адвоката Мельник В.В. надав пояснення, які є аналогічні письмовим запереченням, викладеним вище.

Судом було неодноразово здійснено виклик поліцейських СРПП ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Дубицького Р. та ОСОБА_2 , які будучи належним чином повідомленими в судові засідання не з`явилися, чи надаючи клопотання про відкладення судових засідань, чи не повідомляючи причин своєї неявки.

Крім того, судом було неодноразово здійснено виклик свідків ОСОБА_3 (в матеріалах справи міститься власноручна розписка останнього про необхідність явки в судове засідання та повідомлення з відміткою «Укрпошти» про отримання судової повістки) та ОСОБА_4 (до суду повернувся конверт з відміткою «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою»), які до суду жодного разу не з`явилися, причину неявки суду не повідомили.

З врахуванням викладеного, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника, вважаю, що з матеріалів справи вбачається, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України). Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння , чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч.1 ст. 130 КпАП України відсильна, що зобов`язує працівників поліції, викладаючи суть адміністративного правопорушення у точній відповідності ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначати в протоколі, на підставі яких ознак представником поліції було виявлено стан алкогольного сп`яніння, що саме пропонувалось особі, в якій послідовності, вказати дії, які свідчать про ухилення водія від огляду та які дії свідчать про керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров`я.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу 2 Інструкції).

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року (із змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України).

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Так, 20.02.2019 року Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рамках справи №404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Зібраними співробітниками поліції доказами не був підтверджений факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу, що вбачається з дослідженого відеозапису.

Зокрема, на відеозаписі відображено, що співробітники поліції проводять бесіду із ОСОБА_1 у своєму службовому автомобілі

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, свідків, засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

Свідки правопорушення, письмові пояснення яких міститься в матеріалах справи, не відображені на відеозаписі. Крім того, останні не прибули в судові засідання для дачі показань, що з врахуванням пояснень ОСОБА_1 , який повідомив, що свідків події взагалі не було, ставить під сумнів їх письмові пояснення, тому суд визнає їх недопустимими доказами у справі.

Крім того, відповідно до п.п. 2, 3 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Судом було досліджено відеозапис події, згідно якого, оцінюючи зовнішній вигляд та поведінку ОСОБА_1 явних ознак сп`яніння не вбачається, крім того останній категорично заперечує факт вживання ним алкогольних напоїв.

Згідно п.п. 6, 7 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

З наданого суду відеозапису вбачається, що співробітники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння одразу та лише в закладі охорони здоров`я, що свідчить про недотримання співробітниками поліції порядку проходження огляду, встановленого інструкцією.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100 затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них». Так, відповідно до вказаної інструкції використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів), як превентивного поліцейського заходу, є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 3.1 Розділу І Інструкції). Також зазначається, що «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно» (п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції).

Разом із тим, долучений до матеріалів справи відеозапис є неповним, не відображає процес керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинку, яким чином він потрапив в патрульний автомобіль, процес оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, диск з відеозаписом, який долучений до матеріалів справи суд не приймає як належний та допустимий доказ винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. ст. 130 КУпАП.

Інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суду не надано.

Крім того, під час оформлення матеріалів співробітниками поліції порушено приписи п. 11 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, які у вказують на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Факт роз`яснення ОСОБА_1 його прав і обов`язків не зафіксований також у відеозаписі, який міститься в матеріалах справи.

Також матеріали справи не містять підтвердження відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Стосовно тверджень представника ОСОБА_1 - адвоката Мельник В.В. про чинення з боку співробітників поліції психологічного тиску та отримання неправомірної вигоди, суд зазначає, що вказані обставини не є предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення, що не позбавляє особу права звернутися із відповідними заявами до компетентних органів.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За Кодексом України про адміністративні правопорушення, Конституцією України або іншими Законами України, не передбачено покладення на суд функції підтримання обвинувачення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доведення винуватості особи.

Суд не має права, за умови відсутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, самостійно відшукувати та збирати докази обвинувачення, ініціювати їх дослідження, уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення для можливості притягнення особи до відповідальності, оскільки такі дії суду призведуть до порушення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. В разі таких дій суду особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

У справі відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного провадження та підлягають доказуванню, а тому відсутні дані про наявність в діях особи, відносно якої складений адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, суддя дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя П. В. Жовтан