Справа №461/8125/23
Провадження №3/461/2832/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

09 вересня 2023 близько 09 год 20 хв у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив дрібне хуліганство по відношенню до потерпілого ОСОБА_2 , а саме погрожував фізичною розправою та ображав нецензурною лексикою.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки на даний час проходить службу у лавах Збройних Сил України, згідно якої вину у вчиненні правопорушення не визнає. Зазначив, що потерпілий висловлювався на підтримку російської федерації та не визнавав її агресором. Крім того, своїми висловлюваннями дискредитував Збройні Сили України.

Потерпілий ОСОБА_2 в процесі судового провадження пояснив суду, що події наведені у протоколі щодо вчинення по відношенню до нього 09.09.2023 хуліганських дій з боку ОСОБА_1 відображені вірно.

Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до статті 129 Конституції України розумні строки розгляду справ судом віднесено до основних засад судочинства в Україні. Ця засада втілена, зокрема, у статті 245 КУпАП.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що особа, яка притягається до відповідальності не з`явилася в судове засідання, не подала суду жодних заяв чи клопотань, обізнана про наявність даного адміністративного провадження та скерування справи на розгляд до суду, вважаю можливим провести розгляд справи у її відсутності.

При цьому, суд також виходить з того, що положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану» покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Статтею 173 КУпАП передбачена відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Статтею 245 цього ж Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», тобто доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю, що у діях ОСОБА_1 є склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 953171 від 09.09.2023, письмовими та усними поясненнями ОСОБА_2 , згідно яких останній підтвердив обставини наведені у протоколі, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 відповідно до яких останній був свідком погроз з боку чоловіків які пошкодили стенди з релігійною літературою, рапортом працівника поліції щодо обставин правопорушення, витягом з журналу реєстрації повідомлень ЛР УП №1 ГУНП у Львівській області, згідно якого зареєстровано повідомлення свідка про те, що у м. Львові на вул. Під Дубом, 7, 09.09.2023 о 09 год 23 хв двоє чоловіків поводились агресивно, пошкодили стенди, погрожували фізичною розправою та виражались нецензурною лайкою, заявою ОСОБА_2 , згідно якої останній звернувся до відділу поліції та просив притягнути до відповідальності двох невідомих осіб, які погрожували йому фізичною розправою та ображали нецензурною лексикою.

Оцінюючи заяву та письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно яких останній заперечив факт вчинення інкримінованого правопорушення, оскільки потерпілий висловлювався на підтримку російської федерації та не визнавав її агресором, а також своїми висловлюваннями дискредитував Збройні Сили України, суд виходить з наступного.

Очевидним для суду є те, що не може бути жодного виправдання збройній агресії з боку російської федерації по відношенню до держави України та її громадян. Водночас, положення чинного законодавства встановлюють відповідальність як за виправдання такої збройної агресії чи держави-агресора, так і за дискредитацію ЗСУ. Такі дії повинні оцінюватись в залежності від обставин кожної конкретної справи. Україна, на відміну від російської федерації, є правовою державою де визнається і діє принцип верховенства права. У правовій державі кожен її мешканець чи громадянин повинні неухильно дотримуватись вимог Конституції України та її законів. Це означає, серед іншого, що реакцією на неправомірну поведінку громадян повинні бути адекватні та законні дії інших осіб. У даній конкретній ситуації якщо ОСОБА_1 став свідком неправомірних дій з боку інших осіб, зокрема став свідком висловлювань на підтримку російської федерації та не визнання її агресором, а також дискредитації Збройні Сили України, він повинен був повідомити про це уповноважені органи, зокрема органи Національної поліції. У свою чергу, уповноважені представники правоохоронних органів, в межах своєї компетенції, повинні були перевірити та надати оцінку таким фактам.

Водночас, не можна вважати правомірними нецензурні висловлювання та погрози висловлені у громадському місці на адресу потерпілого, якими б обставинами така поведінка не була викликана. Цілком очевидним для суду є те, що висловлювався на підтримку російської федерації та не визнання її агресором, а також дискредитація Збройні Сили України може викликати обурення у громадян України, але кожен громадянин України, який прагне щоб його держава вважалася і була правовою та демократичною країною, повинен поважати її Конституцію та закони і діяти виключно у їх межах.

В ході розгляду справи не встановлено обставин, які перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до уповноважених представників правоохоронних органі та діяти правомірно, з точки зору чинного законодавства, зокрема не допускаючи образливих висловлювань та нецензурної лексики у громадському місці.

З огляду на наведене, суд відхиляє доводи ОСОБА_1 , щодо заперечення ним факту вчинення адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП доведена належним чином.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Отже, аналіз наведених положень та тлумачення визначення адміністративного стягнення вказує на те, що це захід адекватної реакції держави на вчинення фізичною чи юридичною особою адміністративних деліктів із акцентом як на майнові (фінансові) обмеження прав, правомочностей, так й вплив на саму особу, її психіку та поведінку. Крім того, адміністративне стягнення це засіб примусу, що застосовується від імені держави до суб`єктів адміністративного проступку, визнаних винними у вчиненні адміністративного проступку.

Одним із принципів реалізації гуманістичних проявів у правовому регулюванні суспільних відносин в Україні є можливість звільнення правопорушника від юридичної відповідальності, на підставі визнання уповноваженими посадовими особами вчиненого ним протиправного діяння малозначним для суспільства.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Дискреційні повноваження суду - це можливість діяти за власним розсудом, у межах закону, можливість застосовувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

При цьому також враховую те, що в умовах російської збройної агресії проти України, зокрема застосування збройних сил російської федерації, яка вчинила віроломне вторгнення на територію України, спрямоване на порушення суверенітету та територіальної цілісності держави і прав її громадян, здійснюючи правосуддя від імені України, суд у даній справі може в межах наданих йому дискреційних повноважень та вважає за доцільне не застосовувати до громадянина нашої держави адміністративне стягнення, що, серед іншого наведеного вище, відповідає принципам гуманізму.

Відповідно до п. 3 ст. 284 КУпАП, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження.

Беручи до уваги конкретні обставини справи за яких вчинено правопорушення, ступінь вини ОСОБА_1 , відсутність у матеріалах справи даних про істотні негативні наслідки від вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався та є військовослужбовцем Збройних Сил України, суд вважає за можливе, на підставі ст. 22 КУпАП, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Разом з тим, ухвалюючи рішення у даній справі, суд вважає за необхідне звернути увагу особи відносно якої складено протокол, на недопустимість вчинення адміністративних правопорушень у майбутньому, зокрема після повної перемоги України над російським агресором та його знищення або втечі, шляхом зміни місць дислокації військ окупанта у напрямку руху «русского военного корабля».

Керуючись ст. ст. 22, 283, 284 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький