Справа № 366/2950/23
Провадження №3/366/2117/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (смт. Іванків) про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

28.09.2023 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали зазначеної справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 183993 від 21.09.2023 року, по суті правопорушення зазначено наступне:

21.09.2023 року о 22 год. 43 хв. в смт. Іванків по вул. Київська водій ОСОБА_1 керував а/м «Toyota» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився у встановленому законом порядку на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер», проба позитивна 0, 45% проміле алкоголю в організмі, фіксація здійснювалась на службову бодікамеру № 3, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судове засідання з розгляду справи призначене на 12.10.2023 року, відкладене на 09.11.2023 року у зв`язку з реалізацією права захисника ОСОБА_1 , адвоката Таранова С.І. на ознайомлення з матеріалами справи.

25.10.2023 року захисник ОСОБА_1 , адвокат Таранова С.І., який діє на підставі: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/2543, виданого 17.03.2020 року на підставі рішення Ради адвокатів Закарпатської області № 121 від 14.03.2020 року; ордеру на надання правової допомоги № 1102960 від 09.10.2023 року; договору про надання правничої допомоги № 1-09/10-23 від 09.10.2023 року, укладеного з ОСОБА_1 , засобами електронного зв`язку направив до суду клопотання про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Клопотання захисник мотивував наступним:

1.(щодо відсутності підстав для зупинки транспортного засобу) працівники поліції безпідставно здійснили зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 і з матеріалів справи стороною захисту не вбачається законних підстав для його зупинки, а тому посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17, захисник вважає, що всі подальші дії працівників поліції, у тому числі проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння були незаконними, а всі зібрані докази є недопустимими;

2.(щодо підстав для виявлення ознак алкогольного сп`яніння та дотримання законності проведення огляду на стан сп`яніння) з долучених до матеріалів справи відеозаписів не вбачається момент виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, при цьому поліцейські не вказали на певні ознаки, не вчинили жодних дій щодо їх виявлення (огляд долоней рук, перевірка реакції зіниць на світло, стійкості ходи, не зазначили про наявність запаху алкоголю з порожнини рота). Водію не роз`яснювались його права, не видано направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складався не в присутності водія та ним не підписувався. Поведінка ОСОБА_1 не свідчила про те, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, поліцейські не поцікавились у водія про його згоду чи незгоду з результатами огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів, а також не видали йому направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Матеріали справи не містять доказів відсторонення водія від керування транспортним засобом у відповідності до ст. 266 КУпАП;

3.(стосовно застосування відео зйомки як превентивного поліцейського заходу) при застосуванні відео фіксації працівники поліції не попередили ОСОБА_1 про здійснення такого превентивного поліцейського заходу, а також не повідомили причини його застосування та на підставі яких нормативно-правових актів він застосовувався, чим порушили права ОСОБА_1 . Крім цього, захисник стверджує про застосування поліцейським відео фіксації огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосування мобільного телефону, що не є визначеним засобом відео фіксації і на останньому відсутня дата та час його проведення і на переконання захисника цей відеозапис є неналежним та недопустимим доказом;

4.(щодо допустимо мого законом рівня алкоголю в крові) враховуючи положення Венської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована Українською РСР 25.04.1974 року, мінімально допустима межа вмісту алкоголю згідно з нормами міжнародного права повинна становити 0, 25 мг. на літр повітря що видихається та в перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0, 5 проміле (судячи з матеріалів справи, суддя приходить до висновку, що захисник мав на увазі те, що у ОСОБА_1 встановлена позитивна проба 0, 45 проміле, що є меншою від норми 0,5, яка встановлена міжнародними договорами).

ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Таранов С.І. у судове засідання не з`явились. Захисник направив до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі та участі ОСОБА_1 .

Виходячи з положень ч. 1 ст. 268 КУпАП, суддя приходить до висновку про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до наступних висновків

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 1.1 розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.10 розділу 1 ПДР України водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Питання, пов`язані із проведенням огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції регламентовані у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103.

Згідно з ч. 2-4 та 6 ст. 266 КУпАП Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2, 3 розділу І Інструкції № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до ч. 6, 7 розділу І Інструкції № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Наведені нормативні акти дають підстави стверджувати те, що в ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у керуванні особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підлягають доведенню:

факт керування особою транспортним засобом;

наявність ознак алкогольного сп`яніння;

законна пропозиція/вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів поліцейськими;

встановлення стану алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів, проведеного за результатами огляду поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу;

згода водія транспортного засобу із результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейськими із застосуванням спеціальних технічних засобів; або у разі незгоди водія з такими результатами, проведення такого огляду у закладах охорони здоров`я протягом двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення та встановлення факту алкогольного сп`яніння.

Доведеність у встановленому законом порядку наведених обставин є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В матеріалах справи наявні наступні докази, дослідженні суддею:

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 183993 від 21.09.2023 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з роздруківкою приладу Drager Alcotest 6810 ARBL 0630 від 21.09.2023 року;

Рапорт про видачу відзнятого відеозапису із серверу ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області для його подальшого долучення як доказу до протоколу про адміністративне правопорушення;

Доручення начальника відділення поліції про видачу відеозапису;

супровідний лист до суду про направлення оптичного диску з відеозаписами як доказу до протоколу про адміністративне правопорушення та оптичний диск з відеозаписом як доказ у справі про адміністративне правопорушення.

Інших доказів матеріали справи не містять.

З огляду на надані докази, суддею встановлені наступні фактичні обставини справи.

21.09.2023 року, приблизно о 22 год. 43 хв. в смт. Іванків по вул. Київська працівники поліції на службовому транспортному засобі шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору, зупинили автомобіль марки «Toyota» чорного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .

В ході розмови з водієм ОСОБА_1 , працівники поліції вирішили провести його огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу газоаналізатору «Drager ALCOTEST 6810», прилад № ARBL-0630, проти чого водій не заперечував та за результатами такого огляду у ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння 0, 45 проміле.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння фіксувався із застосуванням відео фіксації. Матеріали відеозапису долучені до матеріалів справи у відповідності до ст. 266 КУпАП, Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026.

В подальшому, працівники поліції склали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинене у формі керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Враховуючи встановлені обставини справи та заперечення сторони захисту, застосовуючи відповідні їм правовідносини, суддя приходить до такого.

Щодо доводів захисника про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу.

До матеріалів справи долучений оптичний диск з чотирма файлами відеозапису.

З дослідження фрагменту відеозапису під назвою IMG_0352.MP4, а саме на 50 секунді цього відеозапису видно легковий автомобіль чорного кольору (в подальшому при наближені відео реєстратора відслідковується реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1 ), який рухається прямо до перехрестя, вмикає покажчик повороту ліворуч, однак не виконує вимогу дорожнього знаку 2.2 (Проїзд без зупинки заборонено), який видно на фрагменті відеозапису, що розташований справа по ходу руху автомобіля, а саме не здійснює зупинку безпосередньо перед цим знаком та на перехресті виконує маневр повороту ліворуч.

За вимогами ПДР України, дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі відсутності такої розмітки, зупинка повинна здійснюватись перед зазначеним знаком.

Як слідує з фрагменту відеозапису, розмітка 1.12 на дорозі відсутня, відповідно водій ОСОБА_1 був зобов`язаний перед проїздом перехрестя здійснити зупинку свого автомобіля перед дорожнім знаком 2.2, однак знехтував цим правилом, у зв?язку з чим у працівників поліції були законні підстави для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

За таких обставин доводи захисника в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Щодо підстав для виявлення ознак алкогольного сп`яніння та дотримання законності проведення огляду на стан сп`яніння

Захисник зазначає, що з долучених до матеріалів справи відеозаписів не вбачається момент виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, при цьому поліцейські не вказали на певні ознаки, не вчинили жодних дій щодо їх виявлення (огляд долоней рук, перевірка реакції зіниць на світло, стійкості ходи, не зазначили про наявність запаху алкоголю з порожнини рота), водію не роз`яснювались його права, не видано направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складався не в присутності водія та ним не підписувався.

Нормативно-правові акти, які регламентують порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не регламентують обов`язку працівників поліції вчиняти дії, про які зазначив захисник, зокрема називати водію ознаки (якщо водій не висловить таку вимогу), оглядати долоні рук тощо. Такі дії можуть вчинятись поліцейськими для того, щоб пересвідчитись у наявності чи відсутності тих чи інших ознак сп`яніння у водії транспортних засобів, однак їх вчинення не є обов?язковим.

Крім цього, перевірка зіниць на реакцію на світло підпадає під дії для виявлення ознаки наркотичного а не алкогольного сп`яніння, яке інкримінується ОСОБА_1 .

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не роз`яснено його прав спростовуються підписом останнього у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 не був позбавлений можливості зазначити у протоколі свої заперечення або висловити їх в інший спосіб, зокрема міг звернутись на гарячі лінію «102» Національної поліції з відповідною скаргою та підтвердити факт такого звернення шляхом долучення до матеріалів справи відповідних доказів, з урахуванням чого суддя сприймає такі доводи як надумані та не приймає їх до уваги.

В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів наявний підпис ОСОБА_1 , достовірність якого ніким не оспорюється.

В цьому ж акті як підставу проведення огляду зазначено виявлення такої ознаки алкогольного сп`яніння як запах алкоголю з порожнини рота, відповідно доводи захисника про те, що в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності ознак алкогольного сп`яніння є безпідставними.

Бланк такого акту затверджений Інструкцією № 1452/735 (п. 10. Розділу ІІ, додаток 2), не може бути скорегований (оскільки таке коригування поставить його під сумнів як достовірний документ) і не містить графи про отримання його копії. Підпис в цьому акті ОСОБА_1 розцінюється суддею як згода з результатами огляду на стан сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів та отримання останнім копії такого акту, тим більше що підпис виконаний саме в такій графі, в іншому випадку, ОСОБА_1 , маючий посвідчення водія та керуючи транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил (рішення ЄСПЛ у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007), якими зокрема є положення Інструкції № 1452/735, відповідно, як водій має розуміти зміст такої Інструкції в частині отримання копії акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, не був позбавлений можливості не ставити свій підпис та висловити свої заперечення.

Оскільки ОСОБА_1 з результатами огляду був згоден, на наданих фрагментах відеозапису суддею не встановлено його незгоди, відповідно видача направлення на огляд в заклад охорони здоров`я з боку працівників поліції не вимагається.

Захисник зазначає про порушення правил проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, яке виразилось у відсутності доказів про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, з чим суддя погодитись не може, оскільки навіть відсутність таких доказів ніяким чином не впливає на процедуру безпосереднього проведення огляду на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння, встановлення такого стану із застосуванням спеціальних технічних засобів чи в закладі охорони здоров`я, а також ніяким чином не порушує права водія і не може розцінюватись як порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння.

Більше того, визнання результатів огляду на стан сп`яніння недійсними з цієї підстави в призмі положень ст. 266 КУпАП є застосуванням принципу «правового пуризму», про що слід зазначити окремо.

За умов очевидності дослідженої сукупної доказової бази, процесуальної поведінки винуватої особи, урахування суддею певних незначних недоліків протоколів, які за своєю правовою природою є способом процесуальної фіксації певного факту, обставини якого встановлюються та доповнюються іншими доказами, є правовим пуризмом на шкоду інтересам правопорядку та правосуддя.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом. Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них. Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого. Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

За таких обставин доводи захисника і в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Щодо доводів про порушення поліцейськими правил застосування відео зйомки як превентивного поліцейського заходу, суддя приходить до висновку, що вони є голослівними, з огляду на таке.

Захисник стверджує, що при застосуванні відео фіксації працівники поліції не попередили ОСОБА_1 про здійснення такого превентивного поліцейського заходу, а також не повідомили причини його застосування та на підставі яких нормативно-правових актів він застосовувався, чим порушили права ОСОБА_1 . Крім цього, захисник стверджує про застосування поліцейським відео фіксації огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосування мобільного телефону, що не є визначеним засобом відео фіксації і на останньому відсутня дата та час його проведення і на переконання захисника цей відеозапис є неналежним та недопустимим доказом.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом. Поліція для виконання покладених на неї завдань може застосовувати інші заходи, визначені окремими законами.

До превентивних поліцейських заходів відноситься застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (п. 9 ч. 1 ст. 31 цього Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 цього Закону під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Доводи захисника про те, що фрагмент відеозапису з назвою document_590950026.mp4 виконаний мобільним телефоном суддя сприймає як надумані, оскільки такі доводи взагалі не знаходять свого підтвердження і стороною захисту ніяким чином не підтверджені не підтверджені, є припущеннями, а тому розцінюються як спосіб захисту з метою визнання доказу недопустимим та уникнення від притягнення до відповідальності.

Безпосередньо з наданого фрагменту відеозапису document_590950026.mp4 не вбачається з боку поліцейських до ОСОБА_1 попередження про здійснення відео фіксації, однак це не свідчить про те, що до початку проведення відеозапису йому такі попередження не оголошувались.

При цьому суддя звертає увагу на зауваження сторони захисту щодо того, що на відеозаписі document_590950026.mp4 не відображена реальна дата здійснення запису. Дійсно, на відеозаписі не зазначені час та дата, однак суддя зазначає, що на записі з відеореєстратора патрульного автомобіля зазначені час і дата, що відповідає таким у протоколі. Відображення подій з відеореєстратора послідовно продовжилось на відеозаписі з камери, відеозапис якої захисник вважає здійсненим на мобільний телефон, тобто події, які мали місце 21.09.2023 року та поставлені у провину ОСОБА_1 , відбувалися та фіксувалися у хронологічній послідовності, а невідображення їх реального часу є технічною неточністю, яка не впливає на сутність подій. На відеозаписі document_590950026.mp4 безперервно та повно зафіксовано огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Отже, наявні в матеріалах справи відеозаписи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо доводів про допустимий законом рівень алкоголю в крові.

Статтею 8 пунктом 6 Венської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974, визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг. на літр повітря, що видихається.

Таким чином, мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. на літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле.

До аналогічних висновків неодноразово приходили суди апеляційних інстанцій, які переглядали скарги на постанови суддів перших інстанцій у справах про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З наданих матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 , поліцейськими із застосуванням спеціальних технічних засобів встановлено ступінь алкогольного сп`яніння 0,45 проміле, що не перевищує гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права.

Отже, враховуючи норми міжнародного законодавства, встановлений стан сп`яніння 0,45 проміле є природною нормою алкоголю у повітрі, що видихається, а тому винуватість ОСОБА_1 в порушенні п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху є недоведеною поза розумним сумнівом.

Згідно з вимогами ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява N 926/08), а також на встановлені суддею обставини цієї справи, суддя приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та їх аргументація є сумнівними. Наявність цих сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Крім цього, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є недопустимим.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені обставини, суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 130, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі.

Тимчасово вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_1 .

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя Н.П. Слободян