Номер провадження: 33/813/2034/23
Номер справи місцевого суду: 946/7115/23
Головуючий у першій інстанції Присакар О.Я.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Лупши В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ізмаїльського міськрайонноо суду Одеської області від 25 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, ч.4 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Вирішено питання щодо судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 вересня 2023 року о 22.00 год. в с. Комишівка, Ізмаїльського району по вул. Шкільна, 16, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Daewoo Nubira, державний номерний знак НОМЕР_1 вживав алкогольні напої, а саме пиво після дорожньо-транспортної пригоди з його участю до проведення уповноваженою особою огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, 08 вересня 2023 року о 19.00 год. в с. Комишівка, Ізмаїльського району по вул. Шкільна, 16, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Daewoo Nubira, державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху на відрізку дороги, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на паркан, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Також, 08 вересня 2023 року о 19.00 год. в с. Комишівка, Ізмаїльського району по вул. Шкільна, 16, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Daewoo Nubira, державний номерний знак НОМЕР_1 , скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на паркан, після чого залишив місце пригоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2023 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.ст. 122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП відносно нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що після складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №193349 від 08 вересня 2023 року за ст. 124 КУпАП, поліцейським до змісту протоколу дописано додаткові відомості у вигляді останнього речення у фабулі протоколу, наступного змісту: «в результаті чого т/з отримав механічні пошкодження». Ця ж обставина підтверджується відеозаписом, з якого убачається, що на момент складення протоколу, фабула інкримінованого правопорушення закінчувалася словами «здійснив наїзд на паркан». Указане на думку апелянта свідчить про порушення правоохоронцями вимог п.7 розділу II Інструкції №1376 від 06 листопада 2015 року. Також поліцейськими у порушення п. 10 розділу II Інструкції №1376 від 06 листопада 2015 року, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей щодо заподіяння матеріальної шкоди, внаслідок вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, на переконання апелянта, у цьому протоколі про адміністративне правопорушення відсутні ознаки об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення в частині наявності наслідків у вигляді зазначення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, належного іншим особам, тобто відсутня потерпіла особа, якій діями ОСОБА_1 спричинено шкоду. У схемі ДТП відсутні: особистий підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про ознайомлення зі схемою, особистий підпис інспектора, на зворотному боці схеми місця ДТП, не в повному обсязі зазначена інформація, яка визначена абз. 3 розділу IХ Інструкції. Також вважає безпідставним посилання суду на схему ДТП, як джерело доказу.

Зазначає, що складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст.122-4 КУпАП є у причинно-наслідковому зв`язку зі складенням протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. З урахуванням наведених ним підстав, які на його думку встановлюють відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що тягне за собою закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, що в свою чергу є підставою і для закриття провадження у справі за ст. 122-4 КУпАП.

Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували вживання ним алкоголю після ДТП, зокрема, предмети, ємності, які містили б залишки або сліди алкоголю, що, хоча й опосередковано могли б підтверджувати вживання ним алкоголю після ДТП. Зазначає, що визнання ним вини у скоєнні адміністративного правопорушення не є достатньою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП, у той час як у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б доводили його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП. Зазначення поліцейським у змісті протоколу про адміністративне правопорушення про порушення одразу п.2.10 (є) та п.2.5 ПДР, на думку апелянта є неприпустимим. Акцентує увагу, що у письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_3 вийшов з автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, що також підтверджується рапортом фіксування події на лінію 102 від 08 вересня 2023 року, що міститься в матеріалах справи. Зазначає, що він відмовився лише від проходження медичного огляду за допомогою спеціального технічного засобу (газоаналізатору), та йому не пропонували пройти огляд у закладі охорони здоров`я, чим порушено процедуру направлення водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння. Йому не вручали направлення на огляд в закладі охорони здоров`я про що свідчить відсутність його підпису у направленні, також направлення не містить підпису поліцейського, стосується протоколу про адміністративне правопорушення № 193349, що свідчить про його недопустимість, як доказу.

Також в апеляційній скарзі порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що він не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, з матеріалами справи ознайомився лише 05 жовтня 2023 року, що свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, заяву (клопотання) про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав. В апеляційній скарзі просив розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 25 вересня 2023 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 26 вересня 2023 року і закінчився 05 жовтня 2023 року.

Як убачається з матеріалів справи, судом цю справу розглянуто без участі ОСОБА_1 , з матеріалами справи останній ознайомився 05 жовтня 2023 року, з апеляційною скаргою звернувся 13 жовтня 2023 року.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що апелянтом не оспорюється факт керування ним транспортним засобом, за обставин зафіксованих у протоколах про адміністративні правопорушення, унаслідок чого він здійснив наїзд на паркан, залишення ним після цього місця події ОСОБА_1 також не заперечує. Не оспорює ОСОБА_1 і те, що він мав ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження такого огляду відмовився. Також апелянт не заперечує, що обставини складення відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на приписи ч.7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не переглядаються.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних засобів, що мають функції фотозйомки, а також інші документи.

В основу висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4,124, 130 КУпАП, суд першої інстанції поклав відомості зафіксовані у протоколах про адміністративні правопорушення серії ААД №193347 від 08 вересня 2023 року, серії ААД №193349 від 08 вересня 2023 року, серії ААД №193348 від 08 вересня 2023 року, відеозаписі, долученому до матеріалів справи, поясненням ОСОБА_1 , схемі до протоколу огляду місця ДТП від 08 вересня 2023 року.

Згідно приписів ст. 124КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Диспозиція наведеної норми передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, указана норма за своєю властивістю є бланкетною, тобто з метою її застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Обов`язки водіїв та пішоходів, а також технічні вимоги до транспортних засобів регулюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі -Правила).

За п. 1.3 вказаних Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п.12.1).

У пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що: «Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху».

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №193347 від 08 вересня 2023 року, убачається, що поліцейськими зафіксовано те, що: «08 вересня 2023 року о 19 год. 00 хв. в Ізмаїльському районі, с. Комишівка, по вул. Шкільна, 16, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_2 не вибрав безпечну швидкість руху на відрізку дороги, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на паркан, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження» (а.с. 23).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 , нібито, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, п. 7 розділу Інструкції N 1376, оскільки первинний протокол, копію якого було вручено ОСОБА_1 , у графі «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» не містить такого формулювання, як: «в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження», в той час, як з протоколу наданого працівниками патрульної поліції до суду вбачається, що ними внесено такі додаткові записи змісту протоколу, тобто вже після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено, апеляційний суд зазначає, що вказані порушення вимог Інструкції, на які посилається апелянт, є незначними, сам по собі факт внесення вказаного вище додаткового запису, не виключає наявності події та складу правопорушення кваліфікованого за ст. 124 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Апелянт не наводить доводів на спростування правильності висновків суду про те, що у результаті керування транспортним засобом, ним не дотримано вимоги п. 12.1 ПДР, унаслідок чого автомобіль під його керування здійснив наїзд на паркан. В апеляційній скарзі апелянт не заперечує ту обставину, що саме він керував автомобілем, за обставин встановлених та зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення.

У даному випадку, не має правового (юридичного) значення фіксування та констатація факту отримання механічного пошкодження саме транспортним засобом, за умови, що у конкретній ситуації мало місце не зіткнення автомобілів, а відбувся наїзд транспортного засобу на паркан, унаслідок чого, це майно отримало пошкодження.

Факт деформації цілісності паркану, зафіксовано поліцейськими безпосередньо на місці події за допомогою засобів відеофіксації, за участю ОСОБА_1 , відеозапис наявний у матеріалах справи.

Та обставина, що унаслідок ДТП, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 здійснив наїзд на паркан будинку культури, підтверджується також і письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , яка працює директором будинку культури.

Як убачається з письмових поясненнях ОСОБА_2 , наданих поліцейським, свідок повідомила правоохоронцям про те, що 08 вересня 2023 року вона знаходилася на роботі в будинку культури, та звернула увагу, що паркан був пошкоджений. Зі слів її односельчан, їй стало відомо про те, що це скоїв (наїзд на паркан) житель села ОСОБА_3 на автомобілі «Daewoo», який вийшов з автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, сів у автомобіль та залишив місце події, після чого вона викликала поліцію (а.с. 28).

Ці пояснення є самостійним джерелом доказів, з огляду на приписи ст. 251 КУпАП. За умови, що достовірність цих пояснень свідка, ОСОБА_1 не оспорював та під сумнів не ставив, у суду відсутні підстави для виклику в судове засідання ОСОБА_2 з метою її допиту.

Факт звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів підтверджується рапортом поліцейського Маркова Г.В. з якого убачається, що 08 вересня 2023 року на лінію 102 звернулася ОСОБА_2 , яка повідомила про те, що: «вона працює директором будинку культури. В паркан будинку культури «врізався» невідомий на авто та поїхав з місця ДТП. Односельчани сказали, що це був мешканець села в алкогольному стані». Також з рапорту убачається, що місцем скоєння правопорушення є: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Відтак, між негативними наслідками, що настали у вигляді пошкодження паркану, що зафіксовано за допомогою засобів відеофіксації та підтверджується письмовими поясненнями доказами, і між неправомірною поведінкою ОСОБА_1 , а саме не дотримання ним вимог п.12.1 ПДР, наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок, що свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи сукупність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину, обставини вчинення правопорушення, які зафіксовані на відеозапис, зважаючи на письмові джерела доказів, які узгоджуються із відеозаписом, апеляційний суд вважає, що в даній конкретній справі внесення поліцейським в протокол стосовно ОСОБА_1 додаткових записів жодним чином не погіршило правового становища ОСОБА_1 , не вплинуло на правильність висновків місцевого суду, які викладені в оскаржуваній постанові, і дана обставина не може бути безумовною підставою для скасування постанови щодо ОСОБА_1 та закриття провадження у цій справі, саме з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, як про те просить апелянт.

Доводи апелянта про те, що у цьому протоколі про адміністративне правопорушення відсутні ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з підстав не зазначення наслідків, що настали у результаті ДТП, апеляційний суд відхиляє, оскільки і у протоколі, і у примірнику, що був вручений ОСОБА_1 , зазначено, що водій здійснив наїзд на паркан. Факт пошкодження цього майна, як було вже зазначено вище, підтверджується сукупністю джерел доказів.

Не зазначення у змісті протоколу персоніфіковану особу, якій заподіяну матеріальну шкоду, унаслідок наїзду автомобіля на паркан, не спростовує сам факт настання негативних наслідків неправомірної поведінки у вигляді пошкодження цього майна, а відтак і не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Недоліки схеми місця ДТП, перелічені апелянтом в апеляційній скарзі, за умови наявності сукупності вказаних вище джерел доказів, які доводять наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 124 КУпАП, не впливає в цілому на правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.2.10 а ПДР в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Установивши та зафіксувавши, що після наїзду на паркан, ОСОБА_1 усупереч приписам п.2.10 а ПДР, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був безпосередньо причетним, поліцейськими підставно складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП.

Факт залишення місця ДТП апелянт не заперечує та ця обставина зафіксована правоохоронцями за допомогою засобів відеофіксації.

Переглядаючи постанову місцевого суду в частині визнання ОСОБА_1 винуватим за ч. 4 ст. 130 КУпАП та законності судового рішення у цій частині, апеляційний суд виходить із такого.

У відповідності до диспозиції ч. 4ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у вживанні особою, яка керувала транспортним засобом, алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди за її участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.10 "є" ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю.

Із долученого до матеріалів цієї справи відеозапису, належність та допустимість якого, як джерела доказів апелянт не оспорює, убачається, що під час з`ясування обставин, ОСОБА_1 надав правоохоронцям пояснення про те, що за кермом він був тверезий, вживав алкоголь після ДТП, посилався на те, що це його право.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з огляду на приписи ч.1 ст. 251 КУпАП, є самостійним джерелом доказів.

Установивши, що саме після ДТП за участі ОСОБА_1 , останній до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, вживав алкоголь, про що він особисто та добровільно повідомив правоохоронцям під відеофіксацію, поліцейські цілком правомірно склали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, інкримінувавши йому порушення вимог п.2.10 є ПДР, та кваліфікувавши його дії за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи предметів, ємностей, які б містили залишки або сліди алкоголю, що, хоча й опосередковано могло б підтверджувати вживання ним алкоголю після ДТП, як на підставу для задоволення апеляційний вимог, апеляційний суд відхиляє, оскільки за умови наявності ознак алкогольного сп`яніння, що не заперечується водієм, надання ним стверджувальних пояснень про вживання ним алкоголю саме після ДТП, установлення та фіксування наявності інших альтернативних джерел доказів, зокрема, предметів на які посилається апелянт, не є обов`язковим елементом доведення винуватості водія у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП.

Фіксування поліцейським у змісті протоколу про адміністративне правопорушення, окрім порушення ОСОБА_1 вимог п.2.10 є, ще й п.2.5 ПДР, за умови, що порушення водієм вимог п.2.10 є ПДР знайшло своє підтвердження у матеріалах справи, та не дотримання саме цих правил дорожнього руху утворює самостійний та окремий склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, який інкриміновано ОСОБА_1 , то сама по собі ця обставина в цілому не впливає на доведеність винуватості апелянта у скоєнні правопорушення, яке йому постановлено у провину.

Та обставина, що у письмових поясненнях свідка, а також у рапорті фіксування події на лінію 102 від 08 вересня 2023 року зазначено про те, що відразу після ДТП, ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, не спростовує ту обставину, що ОСОБА_1 також вживав алкоголь після ДТП, про що він особисто повідомив правоохоронцям.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються процедури направлення водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, оскільки вони не стосуються суті інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП, та не спростовують наявність у діях ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Іншими доводами апеляційну скаргу ОСОБА_1 не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч. 4 ст.130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко