ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/578/23 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М.

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Череватого П.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Череватого П.М. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536 грн. 80 коп.

Згідно з постановою суду, 07.07.2023 року приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: висловлював словесні образи, принижував честь та гідність, наніс удар рукою в ділянку сідниці, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 -Череватий П.М. просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Обґрунтовує скаргу тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності доводили б винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Вказує на те що заява ОСОБА_2 , її письмові пояснення та рапорт поліцейського, який містить опис події зі слів потерпілої, не можуть слугувати беззаперечними доказами винуватості ОСОБА_1 оскільки сторони по справі перебувають у неприязних відносинах тривалий проміжок часу.

Зазначає про те, що пояснення потерпілої спростовуються поясненнями ОСОБА_1 , в яких він заперечує факт вчинення домашнього насильства, та яким суд першої інстанції не надав правової оцінки.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 відмовилась від проходження СМЕ з метою встановлення тілесних ушкоджень, які заподіяв їй ОСОБА_1 , що ставить під сумнів її пояснення про обставини конфлікту.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_1 -Череватого П.М., який підтримав апеляцію з викладених у ній мотивів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Згідно із вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Вказані вимоги суддею першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність настає у разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закону) домашнє насильство домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , що полягали у висловлюваннях на її адресу словесних образ, принижені честі та гідності, нанесення ударів рукою в ділянку сідниці, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим оскільки він підтверджується даними, які містяться в:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 571841 від 19.07.2023 року, в якому процесуально зафіксовані конкретні обставини вчинення адміністративного правопорушення. Такий протокол складений із дотриманням вимог КУпАП, містить всі необхідні реквізити, підписаний особою, яка склала протокол, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності;

- протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.07.2023 року та письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 07.07.2023 року, в яких остання просила притягнути до відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 07.07.2023 приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно неї, а саме: висловлював словесні образи, принижував честь та гідність, наніс удар рукою в ділянку сідниці;

- рапорті ЄО № 19352 від 07.07.2023, зміст якого відповідає обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення;

- формі оцінки ризиків домашнього насильства від 07.07.2023, зі змісту якої вбачається, що поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено низький рівень небезпеки вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_2

-показаннях допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_2 , яка пояснила, що станом на даний час вони розлучені, однак продовжують проживати в одній квартирі та намагаються не спілкуватись один з одним. Вказала, що 07.07.2023 приблизно о 15 год. 00 хв. між нею та її колишнім чоловіком виник побутовий конфлікт, під час якого вона намагалась ігнорувати ОСОБА_1 та не звертати уваги на його образи. Однак він почав висловлюватись на її адресу в середньому роді та завдав удар кулаком у сідницю. Такі дії ОСОБА_1 завдали їй неприємних моральних та фізичних відчуттів та стали причиною виклику патрульних поліцейських. Пояснила, що дійсно мала намір пройти судово-медичну експертизу та написати заяву про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності. Проте, поспілкувавшись з працівниками поліції, вирішила написати заяву про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю свідків події.

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, взаємоузгоджуються як між собою кожен окремо, так і в сукупності.

За таких обставин, вважаю суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те що ОСОБА_1 за місцем проживання зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , що по АДРЕСА_1 , вчинив щодо останньої дії психологічного та фізичного характеру, які відповідно до Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» є формами психологічного та фізичного насильства, що виразилися у висловлювані на її адресу словесних образ, приниженні честі та гідності, нанесені удару рукою в ділянку сідниці, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої, що підтверджується вищенаведеними доказами, тому доводи апелянта про наявність між сторонами факту неприязних відносин та відсутність в діях ОСОБА_1 домашнього насильства, є необґрунтованими.

Перевіряючи доводи апелянта щодо відмови ОСОБА_2 від проходження СМЕ з метою встановлення тілесних ушкоджень, що ставить під сумнів її пояснення про обставини конфлікту, виходжу з того що проходження СМЕ не є обов`язком потерпілої та для кваліфікації дії за ст. 173-2 КУпАП не мають вирішального значення. Окрім того, враховує те, що нанесення удару в сідниці могло й не залишити тілесних ушкоджень, тому ставити під сумнів достовірність пояснень потерпілої у суду підстав не було оскільки одразу після вчиненого вона звернулась в органи поліції та написала відповідну заяву про вчинення щодо неї правопорушення.

Перевіряючи покликання апелянта на надання судом переваги показанням потерпілої перед поясненнями його довірителя виходжу з того що за відсутності очевидців конфлікту суд вірно взяв до уваги дані викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що складено поліцейським який безпосередньо одразу ж 07.07.2023 року зявився за викликом на місце події та здійснював перевірку за зверненням ОСОБА_2 про вчинення щодо неї домашнього насильства ОСОБА_1 , який у відповідності до вимог ст.251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення, складеному ним рапорті на імя начальника поліції, письмовим поясненням ОСОБА_2 , які повністю співвідносяться з наданими нею показаннями під час допиту у суді, а також одразу ж написаній нею заяві у поліцію про вчинення щодо неї домашнього насильства колишнім чоловіком та вірно оцінив показання ОСОБА_1 про невчинення ним неправомірних дій щодо колишньої дружини як такі що надані з метою уникнення від відповідальності.

Доводи представника щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення після спливу 24 годин з моменту виявлення особи правопорушника також не заслуговують на увагу оскільки після відібрання поліцейськими письмових пояснень від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 07.07.2023 року ними було доставлено заявницю у відділок поліції з метою видачі направлення на проходження судово медичної експертизи для того щоб визначитись з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_1 ( за ст.125 КК України чи ст.173-2 КУпАП), однак, оскільки ОСОБА_2 відмовилась від її проведення у звязку з відсутністю очевидців, які могли бачити нанесення тілесних ушкоджень та з огляду на те, що ОСОБА_1 у відділ поліції не доставлявся протокол було складено лише після того коли поліцейські змогли виявити його для з метою вручення вказаного процесуального документа та розяснення прав та обовязків, визначених законом.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Череватого П.М. слід відхилити, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Череватого П.М. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя