Справа № 3/714/535/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р. Суддя Герцаївського районного суду Чернівецької області Костишин Н.Я., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №4 (м.Герца) Чернівецького районного управління поліції в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2023 р. о 00 год. 38 хв., на автодорозі Т2604 в межах с.Молниця Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Volkswagen Golf» державний номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Alkotest Drager» 6810, результат огляду 0,97 проміле.

Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху України, тим самим вчинила адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що 25 вересня 2023 р. в неї були гості, тому вона вживала спиртні напої. Її двоє дітей та двоє братових дітей, яких вона доглядає, на той час знаходилися у бабусі в іншому селі. Близько 23.00 год. до неї зателефонувала свекруха і повідомила, що в її сина ОСОБА_2 висока температура. Вона в свою чергу зателефонувала подрузі лікарці, щоб та з нею під`їхала зробити дитині укол. Коли температура у сина впала, вона з подругою і дітьми, вирішила повернутися додому. Тоді вона і була зупинена працівниками поліції.

Представник ОСОБА_1 адвокат Онофрей В.К. в судовому засіданні просив справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 закрити у зв`язку із вчиненням останньою вказаних дій в стані крайньої необхідності, та зазначив, що через комендантську годину іншого способу дістатися до дитини, а потім відвезти подругу та дітей додому, у ОСОБА_1 не було, і вона була змушена сісти за кермо. Вважає, що ОСОБА_1 вчинила вказане правопорушення в стані крайньої необхідності.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Так, відповідно до ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Однак, твердження ОСОБА_1 та її представника про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння у стані крайньої необхідності задля допомоги дитині, не заслуговують на увагу, оскільки така небезпека могла бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із можливим заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам (викликом швидкої допомоги, чи послугами таксі, іншого водія).

ОСОБА_1 грубо порушуючи ПДР України (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння), при цьому перевозячи в транспортному засобі чотирьох малолітніх дітей, своїми діями могла заподіяти рівноцінну або більш значну шкоду іншим охоронюваним законом інтересам, а отже така дія не може бути виправдана станом крайньої необхідності.

При цьому, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №176111 від 25.09.2023 р., актом огляду на стан сп`яніння приладом «Драгер» від 25.09.2023 р., відеоматеріалами, та іншими матеріалами справи, а тому в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З відеоматеріалів, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом, вбачається, що 25 вересня 2023 р. о 00 год. 38 хв. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та була зупинена працівниками поліції. В ході спілкування з поліцейськими визнала, що в цей день вживала спиртні напої, пройшла огляд на стан сп`яніння на місці зупинки приладом «Драгер», а також відмовилася пройти такий огляд в медичній установі. При цьому, суд зауважує, що ОСОБА_1 відмовилася пройти огляд на стан сп`яніння в медичній установі посилаючись на те, що в автомобілі знаходяться діти і їм необхідно додому, а щодо хвороби дитини поліцейським нічого не говорила.

При накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, згідно ч.2 ст.33 КУпАП не враховуються, а тому в разі встановлення вини особи суддя лише накладає стягнення, передбачене санкцією відповідної статті.

Враховуючи наведене, на правопорушницю ОСОБА_1 слід накласти стягнення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.ст.40-1, 252, 283-285, 287 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і за його вчинення накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

У разі несплати добровільно штрафу протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, при примусовому виконанні постанови суду згідно з ч.2 ст.308 КУпАП штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі в сумі 34 000 (тридцяти чотирьох тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя