Справа № 488/4158/23
Провадження № 3/488/1330/23
ПОСТАНОВА

06.11.2023 року Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Головіна Т.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Письменного М.Г., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої адміністратором в «Ама піца фріта», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 07.10.2023 року о 01:10 годині водій ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом - автомобілем «Kia K5», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вул. Новобудівна, 36, в стані алкогольного спяніння. Огляд проводився на місці зупинки транспотного засобу за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest 7510», що підтверджує тест №291, результат огляду становить 1,77 % проміле, чим порушива п. 2.9 а ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Письменний М.Г. вважав за необхідне адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, на відеозапису остання весь час перебуває біля свого автомобілю. Поліцейськими було грубо порушено проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, оскільки з результатами огляду на місці ОСОБА_1 було незгодна, але інспектором їй не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечення свого захисника підтримала, суду також показала, що на час огляду у стані алкогольного сп`яніння вона не перебувала, з результатами Драгеру вона не погодилась, оскільки в цей день вранці дійсно вжила слабоалкогольний напій і на час проведення огляду була твереза; що їй не було роз`яснено прав, зокрема не роз`яснено сутність процедури проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки працівник поліції запропонував їй продути алкотестер, ніяких прав їй не роз`яснивши, ознаки сп`яніння не називали; роз`яснили виключно її право пройти огляд на стан сп`яніння на місці, у медичному закладі, або відмовитися від проходження такого огляду, на що вона погодилась пройти огляд на місці. Після отримання результатів алкотестеру, їй не було роз`яснено право не погодитися з результатами тесту, та пройти огляд на стан сп`яніння в медичній установі.

Перевіривши наведені ОСОБА_1 та її захисником доводи, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушень, передбачених ч. 1 статті 130 КУпАП.

Так, згідно ч. 1 ст.130КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо тверджень захисника Смєлової О.О. про відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують керування нею транспортним засобом, суд їх до уваги не приймає, оскільки згідно представленого відеозапису, ОСОБА_1 жодного разу при оформленні матеріалів відносно неї не заперечує названого факту.

Щодо доводів ОСОБА_1 та її захисника про грубе порушення співробітниками поліції порядку її огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд приходить до наступних висновків:

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням/.

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального», дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пункт 2.5 ПДР України дійсно зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, слід зазначити, що відповідальність за вказаною нормою закону настає лише у випадку дотримання встановленого законом порядку та процедури проведення огляду.

З огляду на вимоги вищевказаних Положення та Інструкції, а також ч.2 та ч.3 ст.266 КУпАП, особа, відносно якої проводиться огляд, має отримати повну інформацію щодо порядку проведення вище вказаного огляду (зокрема, можливості пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів або у медичній установі, у разі не згоди пройти огляд на місці зупинки, та право пройти огляд у медичній установі, у разі незгоди з результатом огляду), та маючи повну інформацію відповідно скористатися своїм правом.

Не маючи відповідної інформації, особа позбавлена можливості діяти у спосіб, що може свідчити про відсутність правопорушення, тобто фактично порушення процедури проведення огляду є порушенням права на захист, що в свою чергу тягне недопустимість зібраних з порушенням такого права доказів (п.3 ч.2 ст.87 КПК України).

Як слідує з показань ОСОБА_1 , наданими суду, та що повністю узгоджується з відеозаписом з нагрудної камери, доданої до протоколу, водію ОСОБА_1 було роз`яснено можливість пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, або в медичному закладі, або відмовитися від проходження такого огляду, на що ОСОБА_1 скористалась своїм правом на проходження огляду на місці зупинки. Права не погодитися з його результатами - у зв`язку із чим пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичній установі, водію роз`яснено не було.

Після проходження огляду на місці зупинки, проведеного поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, водію констатовано її перебування у стані алкогольного сп`яніння та про подальше складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, проте, знов таки, не роз`яснено її право не погодитись з даним оглядом та вимагати пройти огляд у медичній установі.

Разом із тим, з представленого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 заперечує щодо вживання багато алкоголю, на що посилається інспектор після отримання результатів Драгеру, чим фактично ОСОБА_1 не погоджується з результатами свого огляду.

Таким чином, дії працівника поліції, на думку суду, не можна розцінити як надання ОСОБА_1 повної інформації щодо порядку проведення медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки водію не було альтернативно запропоновано можливість не погодитися з результатами проведеного огляду і наслідки таких дій у вигляді оскарження результатів огляду у медичному закладі.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Встановлені судом фактичні обставини є істотним порушенням встановленої законом (ч.3 ст.266 КУпАП) процедури огляду водія на стан сп`яніння, що має наслідком її недійсність (ч.5 ст.266 КУпАП)

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

Не спростовує такий висновок і підписання ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення від 07 жовтня 2023 року без заперечень викладених у протоколі обставин, оскільки як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 підписала його не читаючи, в тих місцях, на які їй вказали працівники поліції, а зачитали працівники поліції протокол ОСОБА_1 лише його вступну частину.

Враховуючи, що визнання ОСОБА_1 факту керування нею транспортними засобом у стані алкогольного сп`яніння, відбулося за відсутності роз`яснення співробітниками поліції їй прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КупАП, які було роз`яснено вже після проведення огляду за допомогою Драгеру, такі пояснення ОСОБА_1 суд не бере до уваги через недотримання процесуальної форми отримання свідчень особи проти себе як гарантії від самооговору, враховуючи, що у судовому засіданні ОСОБА_1 названий факт заперечила.

За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суд відноситься критично.

Складений за таких обставин протокол про адміністративне правопорушення та викладені в ньому обставини вчинення адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на вимогах Закону.

Згідно ст. 9, 247 КпАП Укр аїни, адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З аналізу представлених суду доказів, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.130 ч.1 КУпАП, дане провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.9 , ст. 130 , п. 1 ст. 247 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП - закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Т.М. Головіна