КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №379/789/23 Суддя І інстанції - Зінкін В.І.
Провадження № 33/824/4544/2023 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Майорова С.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Таращанського районного суду Київської області від 29.08.2023, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в.ч. НОМЕР_2 , раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Таращанського районного суду Київської області від 29.08.2023, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Постановою суду встановлено, що 21.05.2023 об 11 год. 46 хв. у м. Тараща по вул. Софіївська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Rover 216 д.н.з. НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки із застосуванням приладу «Драгер 6810», проба позитивна та становить 0,77% проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, адвокат Майоров С.В. в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права при її постановленні, просить скасувати постанову Таращанського районного суду Київської області від 29.08.2023 та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано відповідної правової оцінки, відсутності об`єктивних доказів, для законності підстав зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 . Як встановлено матеріалами справи, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_1 , таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП.

Крім того, апелянт зазначає, що в оскаржуваній постанові, суд зазначає, що факт дописування у протоколі про адміністративне правопорушення спростовано показаннями свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні. Однак, зазначена аргументація не відповідає об`єктивним даним, тому як, під час допиту поліцейського в якості свідка в судовому засіданні, ОСОБА_2 після того, як суддя ознайомив його з оригіналом протоколу та копією ОСОБА_1 , зазначив, дослівно: «Можливо дописав. Виходить, що так». Також, визнав свій почерк, в тексті, що дописаний. Тобто, поліцейський ОСОБА_2 визнав факт дописування ним відомостей в протоколі про адміністративне правопорушення, після вручення копії ОСОБА_1 .

Апелянт вказує, що таким чином інспектором поліції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення недотримані вимоги Наказу МВС №1376, що регламентують дії працівника поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, в частині внесення додаткових записів після того, як протокол підписано ОСОБА_1 , відповідно сам протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 230725 є недопустимим доказом. Також до протоколу не долучені інші матеріали про адміністративне правопорушення, при тому, що до Таращанського районного суду Київської області, заступник начальника Білоцерківського РУП ГУКНП надсилає протокол серії ААБ № 230725 та матеріали справи на 10 аркушах. Серед зазначених додатків відсутній компакт-диск, або інші флешнакопичувачі із відеозаписом. Таким чином, законність потрапляння відповідних додатків до протоколу є сумнівним, та відповідно всі додатки до протоколу є неналежними та недопустимими доказами, тому як не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №230725.

Також апелянт зазначає, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вбачається ряд порушень при складанні працівниками патрульної поліції протоколу, зокрема ст.256 КУпАП, п.2.6. Порядку оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, ч.11 розділу 2 Інструкції, ч.4 ст.256 КУпАП, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення, що вручений 21.05.2023року, ОСОБА_1 не зазначений час вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, не врахував ту обставину, що ОСОБА_1 , на момент зупинки та складання протоколу про адміністративне правопорушення 21.05.2023 року, - керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія, тому як до цього його не отримував.

Також апелянт зазначає, що копія акту огляду не вручена ОСОБА_1 , та не роз`ясненні йому його права та наслідки відмови, за умови, що він не є водієм, та не мав знати зміст Правил дорожнього руху України.

До апеляційного суду ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду не з`явився, в судовому засіданні адвокат Майоров С.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 подав заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи за відсутності його підзахисного, а тому враховуючи положення ч.6 ст. 294 КУпАП, вважаю можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката Майорова С.В. в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Відповідно до п.п. 1, 7, 10 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу 1 цієї інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу проведеного поліцейським зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

І як передбачає п. 7 розділу 1 вищезазначеної Інструкції, лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та вищенаведених в даній постанові доказів вбачається повне дотримання працівниками поліції вимог інструкції щодо проведення огляду на стан сп`яніння з використанням технічних засобів.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9. а) ПДР України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, в стані алкогольного сп`яніння, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ№ 230725, з якого вбачається, що 21.05.2023 об 11 год. 46 хв. у м. Тараща по вул. Софіївська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Rover 216 д.н.з. НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки із застосуванням приладу «Драгер 6810», проба позитивна та становить 0,77% проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала і безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються результатами проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, здійсненого працівниками поліції на місці зупинки, з використанням спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6810, а саме тестом, цифровий показник якого становить 0,77 ‰ (при дозволених не більше 0,2 ‰) (а.с.3).

Зазначений результат огляду зафіксовано й в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з яким ОСОБА_1 погодився засвідчивши своїм підписом (а.с.2), поясненнями ОСОБА_1 (а.с.4), відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції ( а.с.10).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії водія ОСОБА_1 , які полягають у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, є порушенням п. 2.9. а) ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката про безпідставну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції, то вони є неспроможними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - інспекторів СРПП ВП№2 Білоцерківського РУП, то автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений, так як водій здійснював рух на заборонений знак по вул. Софіївській «Рух заборонено», за що на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП. При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги адвоката, до повноважень працівників поліції під час патрулювання не входить оцінка порядку встановлення органами влади дорожніх знаків, а відтак на момент зупинки ОСОБА_1 була наявна причина - порушення вимог дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено», про що обґрунтовано зазначено суддею місцевого суду.

Що до посилань адвоката на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, оскільки містить дописи в протоколі, які було зроблено після його підписання, зокрема номер боді камери та час вчинення ОСОБА_1 правопорушення, то слід зауважити.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З дослідженого, як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного перегляду справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, вбачається, що на ньому відображено дату та час зйомки, а також ідентифікаційні дані відеозапису, проведення працівниками поліції огляду ОСОБА_1 з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest», результат якого показав 0,77 проміле (при допустимих 0,2) з яким останній погодився, після чого на нього було складено протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Жодних заперечень щодо невідповідності зазначеного відеозапису фактичним обставинам справи, в тому числі і даті, часу проведення огляду від ОСОБА_1 не надходило.

Отже, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджено відеоматеріалами, які були долучені до протоколу, а тому зазначення у фабулі протоколу після його складання номеру боді камери та часу, не може бути підставою для констатації факту відсутності складу чи події адміністративного правопорушення.

Винуватість особи встановлюється не лише даними протоколу, а й іншими встановленими місцевим судом доказами, які, в сукупності з даними протоколу, доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Щодо посилання апелянта на невручення ОСОБА_1 копії Акту огляду на стан сп`яніння, то як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 було ознайомлено з Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та останній погодився з результатами огляду, що засвідчив своїм підписом, а не вручення такого Акту, ніяким чином не впливає на законність прийнятого судом рішення та на доведеність порушення ОСОБА_1 п.2.9 а ПДР. ( а.с.2)

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, не врахував ту обставину, що ОСОБА_1 , на момент зупинки та складання протоколу про адміністративне правопорушення 21.05.2023 - керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія, тому як до цього його не отримував, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з долученого захисником рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 червня 2023 року постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №336415 від 21.05.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 126 КУпАП, тобто у порушенні п.2.1 А ПДР України, а саме здійснені руху 21.05.2023 у м. Тараща по вул. Софіївська 18, на транспортному засобі Rover 216 д.н.з. НОМЕР_3 не маючи права керування - скасовано, за позовом ОСОБА_1 та провадження у справі закрито. Таким чином посилання захисника на керування транспортним засобом ОСОБА_1 , не маючи посвідчення водія є неспроможними і спростовуються долученим ним же рішенням.

Інших доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не маючи посвідчення водія матеріали справи не містять, не надано таких стороною захисту і до суду апеляційної інстанції.

До того ж, відсутність у особи на момент вчинення правопорушення отриманого у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами не може бути підставою для не призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, відповідно до правового висновку, викладеного у рішенні об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20, провадження 51-944 кмо 23).

Відповідно до положень ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Відтак, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП. Більш того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Майорова С.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Таращанського районного суду Київської області від 29.08.2023, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал