ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 569/11616/23

17 липня 2023 року

м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Даш`янК.Е. розглянувши матеріали адміністративної справи, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальностіза ч.5 ст.122 КУпАП, суд -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №382416, 15.06.2023р. о 10 год. 30 хв. у м. Рівне по вул. Польова, 8 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW 530d xDrive, д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком обгону не переконався у тому, що жоден транспортний засіб, який рухався за ним не розпочав обгін і не створив перешкоду для транспортного засобу BMW x5, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював обгін і змусив водія різко загальмувати і змінювати напрямок руху і подавати звуковий сигнал, щоб уникнути зіткнення, чим створив аварійну обстановку, чим порушив вимоги п.2.3.б та п.14.2.а ПДР України.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Маєвський О.А. просив суд закрити провадження у справі №569/11616/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення встановлено, що провадження по справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідальність за ч.5 ст.122 КУпАП настає за порушення, передбачені частинами першою - четвертою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, що підтвердженні фактичними даними, а саме: поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показань технічних приладів та засобів фото- і відео спостереження та іншими документами.

З наявних матеріалів справи, а саме, з пояснення водія ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , які являються джерелами доказів у справі про адміністративне правопорушення вбачаються дійсні обставини, які мали місце 15.06.2023р.

Як встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом по вул. Басівкутська у напрямку вул. Я. Гашека у м. Рівне мав намір здійснити маневр обгону транспортних засобів, які рухались у смузі руху останнього в попутному напрямку. Завчасно готуючись до реалізації вказаного маневру обгону водій ОСОБА_1 увімкнув лівий покажчик повороту та глянув у ліве дзеркало заднього виду з метою переконання у тому, що запланований до реалізації маневр обгону не створить жодних перешкод для інших учасників дорожнього руху.

Однак, в момент увімкнення лівого покажчику повороту, водій ОСОБА_1 , рухаючись у своїй смузі руху та не перетинаючи її, помітив у лівому дзеркалі заднього виду, як автомобіль BMW х5, д.н.з. НОМЕР_2 рухався по смузі зустрічного руху здійснюючи обгін колони транспортних засобів у якій рухався ОСОБА_1 .

В подальшому, водій автомобіля BMW х5, д.н.з. НОМЕР_2 , побачивши увімкнений лівий покажчик повороту та, ймовірно, злякавшись нереалізованого наміру водія ОСОБА_1 на здійснення обгону, раптово смикнувши кермо транспортного засобу у ліву сторону здійснив наїзд на яму, внаслідок чого відбувся прокол та пробиття колеса автомобіля BMW х5, д.н.з. НОМЕР_2 .

Згодом, водії учасники даної події зупинились на узбіччі автодороги та внаслідок цілковитої відсутності консенсусу у баченні даної ситуації, викликали екіпаж патрульної поліції, працівниками якого було оформлено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.122 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП.

При цьому, вищевикладені обставини чітко узгоджуються з єдиними наявними в матеріалах справи доказами письмовими поясненнями водія ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , який знаходився у якості пасажира у транспортного засобі під керуванням ОСОБА_1 , а відтак, зі змісту останніх беззаперечно прослідковується цілковита відсутність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в інкримінованому останньому адміністративному правопорушенні з огляду на наступне.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №382418, зі змісту якого вбачається, що 15.06.2023р. водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом по вул. Польова, 8 у м. Рівне не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив наїзд на вибоїну на узбіччі, внаслідок чого транспортний засіб отримав пошкодження двох коліс. При цьому, у вказаному протоколі сам ОСОБА_2 являється потерпілою особою, внаслідок допущеного ж ним адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, а жодні відомості про взаємозв`язок вказаної події з діями ОСОБА_1 відсутній.

Так, п.2.3.б ПДР України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно до п.14.2.а ПДР України перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону.

Частиною 5 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення, передбачені частинами першою - четвертою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

При цьому, ч.2 ст.122 КУпАП встановлена відповідальність водіїв за порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Склад правопорушення містить в собі: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно встановити наявність об`єктивної та суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП являється фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку та була водієм транспортного засобу,

Об`єктом вищевказаного правопорушення, явлються суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності.

Під суб`єктивною стороною вищезазначеного правопорушення визначається ставлення особи до його наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Разом з тим, за диспозицією ст.124 КУпАП обов`язковим елементом об`єктивної сторони правопорушення є спричинення створення водієм аварійної обстановки, а саме: примушення інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, яке знаходиться у причинному зв`язку з порушенням останнім правил дорожнього руху у вигляді, зокрема, порушення правил обгону.

Як вказувалось вище, інкримінована ОСОБА_1 фабула начебто допущеного порушення п.2.3.б ПДР України та п.14.2.а ПДР України відображається в обов`язку водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та переконанні у тому, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону, відповідно.

При цьому, зі змісту наявних в матеріалах справи письмових пояснень вбачається, що сам ОСОБА_1 вказує про те, що при реалізації запланованого наміру маневру обгону останній завчасно увімкнув лівий покажчик повороту та глянув у ліве дзеркало заднього виду з метою переконання у тому, що вказаний маневр не створить жодних перешкод для інших учасників дорожнього руху, не перетинаючи при цьому смугу руху у якій останній рухався.

Більше того, з огляду на те, що матеріали справи не містять жодних інших доказів, які могли б достеменно підтвердити протилежне та, водночас, безумовно посвідчити факт того, що внаслідок начебто допущеної ОСОБА_1 аварійної обстановки водій ОСОБА_2 був змушений змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, існують усі підстави вважати про недоведеність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні інкримінованого останній адміністративного правопорушення з огляду на відсутність його об`єктивної сторони, що в своїй сукупності виключає склад існування проступку загалом.

При цьому, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно приписів ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Частиною 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого звинувачено у вчинені адміністративного правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011р.), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

Згідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не є доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, в порушення вимог ст.251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, зазначених у ньому.

Водночас, у разі недостатності вищенаведеної аргументації на спростування винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому останньому адміністративному правопорушенні, сторона захисту ініціюватиме питання залучення інших осіб учасників дорожнього руху, як свідків спірної події, усні пояснення яких являтимуться повноцінним джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення у розумінні ст.251 КУпАП та зможуть спростувати винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.ст. 1,8 КУпАП завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, в тому числі осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, сумлінного виконання своїх обов`язків. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Статтями 3,8 Конституції України проголошено, що людина, її права і свободи людини та їх гарантії визнаються в Україні найвищою цінністю, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. В Україні визнається і дії принцип верховенства права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50- 55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є доказом обставин, які в ньому зазначені.

За таких обставин провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, оскільки в діях ОСОБА_1 не знайшли підтвердження подія та склад адміністративного правопорушення за ст.122 ч.5 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247 п.1, 283, 284 287, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі №569/11616/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її проголошення через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду К.Е. Даш`ян