ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №522/19467/23

Провадження №3-зв/522/25/23

02 листопада 2023 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Донцов Д.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси Циб І.В. від розгляду справи №522/19467/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2023 року ОСОБА_1 подав клопотання про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси Циб І.В. від розгляду справи №522/19467/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП мотивуючи це наступним.

Суддею Циб І.В. розглядається кримінальне провадження №522/14465/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. По вказаній справі ОСОБА_1 викликано, у якості свідка, у судове засідання 02.11.2023 року, останній вважає, що надані ним у кримінальному провадженні покази можуть вплинути на неупереджений розгляд суддею справи про адміністративне правопорушення.

В судове засідання 02.11.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце повідомлялись належним чином. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд заяви про відвід судді за його відсутності.

Дослідивши надані матеріали приходжу до висновку, що заява про самовідвід судді підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

В провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Циб І.В. перебувають матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

У?Кодексі України про адміністративні правопорушення?інститут відводу чи самовідводу судді не врегульований. Утім, діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України?чітко регламентують питання відводу (самовідвіду) судді, а тому, при розгляді даної заяви про відвід, слід застосувати аналогію права.

Інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Це положення узгоджується із статтею 9 Конституції України, що встановлює примат (пріоритет) міжнародного права в Україні.

Згідно практики ЄСПЛ усі сумніви в рамках кримінального процесу, в тому числі й щодо неупередженості суддів, мають трактуватися на користь обвинуваченого, зазначена правова позиція викладена в рішенні «Ревтюк проти Росії» (скарга №31796/10).

У рішенні «Skrlj v. Croatia» Євросуд нагадав, що будь-який служитель Феміди, щодо якого є підстави сумніватися в неупередженості, повинен усунутися від розгляду справи.

Положенням ст.126 Конституції України, роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п.11 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 року, ст.15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є обов`язком судді.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачаються обставини, які можуть вплинути на об`єктивність та неупередженість судді під час розгляду справи, тому для того, щоб з боку стороннього спостерігача не виникало сумнівів в неупередженості судді під час вирішення справи, заяву про відвід необхідно задовольнити, а суддю Приморського районного суду м.Одеси Циб І.В. відвести від розгляду справи №522/19467/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 75-83,376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси Циб І.В. від розгляду справи №522/19467/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП задовольнити.

Відвести суддю Циб І.В. від участі у розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП (справа №522/19467/23).

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Ю. Донцов