Справа № 489/4781/23
Провадження № 3/489/1850/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

07 листопада 2023 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №416436 від 10.08.2023 ОСОБА_1 інкримінується, що 10.08.2023 об 11.07 год. в м. Миколаєві по пр-ту Миру, 2, він, в порушення вимог п. 2.9 "а" ПДР, керував транспортним засобом "RENAULT SANDERO" д.н.з НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Водію було запропоновано пройти медичний огляд в установленому законом порядку на місці зупинки за допомогою технічного приладу алкотестер Драгер №0320, показник якого, згідно тесту 132 склав 1,01 проміле.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності до суду не з`явилась, про час та місце судового розгляду тричі повідомлялася шляхом направлення судової повістки, з допомогою СМС-повідомлення та повідомлення у месенджері «Вайбер», а також оголошенням на сайті судової влади. Для захисту своїх прав ОСОБА_1 залучив 09.10.2023 захисника, адвоката Курносенка Д.О., який мав достатньо часу та можливостей для сформування позиції сторони захисту у вказаній справі та надати до суду відповідні заперечення проти протоколу, у випадку наявності таких. Таким чином, суддею було вжито всіх вичерпних заходів для виклику особи до суду та надано їй достатньо можливостей для захисту своїх прав та інтересів при розгляді вказаної справи в суді, зокрема з участю професійного адвоката.

В судові засідання 10.10.2023 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисник не з`явилися, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи через участь захисника в іншому судовому засіданні, внаслідок чого розгляд справи було відкладено до 07.11.2023. Однак у судове засідання 07.11.2023 захисник повторно не з`явився, надіславши заяви про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з його участю в іншому судовому засіданні. При вирішенні вказаного клопотання суддя виходить з того, що суддя відкладає розгляд справи лише в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про належне його повідомлення, або коли повідомлені суду причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також у п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року ЄСПЛ констатував, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

При цьому ОСОБА_1 відомо, що на розгляді Ленінського районного суду міста Миколаєва знаходиться справа про адміністративне правопорушення відносно нього, що підтверджується його підписом у протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено про те, що протокол направляється для розгляду до вказаного суду. У зв`язку з цим, особа, відносно якої складено протокол, яка обізнана про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно неї перебуває на розгляді в суді, виходячи із практики ЄСПЛ, зобов`язана вживати заходів для того, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, зокрема отримати судову повістку та з`явитися до суду для розгляду вказаної справи.

Також відповідно до ст. 6 Конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суддя враховує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисник самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні.

Отже, оскільки причиною неявки до суду адвоката Курносенка Д.О. є надання переваги участі у розгляді іншої справи, що не є поважною причиною, та останній мав достатньо часу та можливостей реалізувати своє право викласти свої аргументи щодо протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , тому суддя вважає можливим розгляд справи за відсутності захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

До того ж, суддя звертає увагу на те, що в заяві про відкладення розгляду справи захисником не зазначено для встановлення яких обставин потрібно відкласти розгляд справи та яке істотне значення ці обставини мають для вирішення справи. Окрім того, останній мав процесуальне право заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а також мав можливість подати до суду письмові пояснення, проте такими правами не скористався.

Крім того, суддя виходить з того, що якщо особисто особа не з`явилася у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення (постанови), не відкладаючи розгляд справи, то він може вирішити таку справу. При цьому, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її захисника, а можливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Таким чином, беручи до уваги розумний строк розгляду справи, відсутність клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а також відсутність обґрунтованого підтвердження необхідності відкладення розгляду справи, суддя вважає, що є підстави для розгляду даної справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Курносенка Д.О., з урахуванням їхньої обізнаності про судове засідання.

Дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; тест № 132 від 10.08.2023; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського; довідку УПП в Миколаївській області від 11.08.2023), суддя дійшов таких висновків.

Згідно з п. 2.9 "а" ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 Р. І Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України N 1452/735 від 09.11.2015 р., у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, відповідно до наведених вище норм огляд водія на стан алкогольного сп`яніння є складною юридичною сукупністю та має складатись з такої послідовності: виявлення у водія ознак сп`яніння, проведення огляду на місці зупинки та в разі незгоди водія з результатами такого огляду чи відмови від такого огляду на місці зупинки пропозиція на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Однак в судовому засіданні з відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського встановлено, що після проходження огляду з допомогою спеціального технічного засобу ОСОБА_1 був не згоден з результатами такого огляду, проведеного поліцейським на місці. У зв`язку з цим, поліцейський, враховуючи вказані заперечення ОСОБА_1 проти результатів огляду на місці, повинен був запропонувати йому пройти огляд в закладі охорони здоров`я та у випадку незгоди останнього, вказане свідчило б про відмову особи від огляду на стан сп`яніння та мало б наслідком притягнення до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР України за відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за порушення п. 2.9.а ПДР України за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з усталеною судовою практикою ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії»(Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був не згодний з результатами проведеного на місці зупинки огляду на стан сп`яніння, а поліцейські не забезпечили проведення його огляду в найближчому закладі охорони здоров`я - тому вказаний огляд є недійсним.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що підставою його складення відносно ОСОБА_1 є саме результати огляду останнього на місці зупинки з допомогою спеціального технічного засобу, з якими особа була не згодна, а тому дані спеціального технічного засобу не можуть бути доказом перебування особи в стані алкогольного сп`яніння при її незгоді з результатами такого огляду. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння ні протокол про адміністративне правопорушення, ні інші матеріали справи не містять.

Крім того, з відеозапису встановлено, що під час проведення поліцейським огляду особи на стан алкогольного сп`яніння з допомогою спеціального технічного засобу робота вказаного засобу була некоректною, оскільки після проведення першої спроби огляду були відображені показники про «алкоголь у роті», внаслідок чого поліцейський, що проводив огляд, звернувся за допомогою до свого колеги та разом із ним проводили певні маніпуляції із даним приладом.

В подальшому після повторного продуття ОСОБА_1 спеціального технічного засобу поліцейський зазначив, що його показники становлять 1,01 проміле алкоголю в крові, що підтверджується результатом тесту № 131. Однак після того поліцейський роздрукував корінець тестування під номером 132 та саме його додав до складеного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, вказані обставини свідчать про існування об`єктивних сумнівів у коректності роботи спеціального технічного засобу, з допомогою якого поліцейськими проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, що, у свою чергу, з урахуванням незгоди останнього із результатами проведеного огляду, вказує на те, результати такого огляду не можуть бути покладені в основу доведеності винуватості особи в інкримінованому їй правопорушенні.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що складений відносно особи протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого правопорушення, у зв`язку з тим, що містить відомості про обставини правопорушення, які спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, що вказує на недоведеність винуватості такої особи в інкримінованому їй правопорушенні.

Натомість протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певного діяння, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

При цьому інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування особою в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь. Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу такого адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй правопорушенні, та до нього не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй правопорушенні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247,252,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко