Справа № 447/990/23 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 33/811/1304/23 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю захисника Герея О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Герея Олександра Дмитровича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 6 вересня 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 3 квітня 2023 року о 17 год. 45 хв. у м. Миколаїв по вул. Дроговизька Шевченка керував транспортним засобом «KIA CARENS», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю, порушена координація рухів, порушення мови, від проходження огляду на факт вживання алкоголю на місці зупинки та в медичному закладі згідно з чинним законодавством в присутності двох свідків водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, адвокат Герей О.Д., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій скасувати постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 6 вересня 2023 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржена постанова є необґрунтованою внаслідок невідповідності висновку, що ОСОБА_1 керував автомобілем «KIA CARENS», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаний протокол складено не внаслідок виявлення поліцією обставин події, а за заявою свідка ОСОБА_2 від 3 квітня 2023 року. Зокрема, вказує, що ОСОБА_1 , який після роботи з друзями (у тому числі свідком ОСОБА_3 ) вживав алкогольні напої, покликав свого друга ОСОБА_4 , щоб той відвіз його додому. По дорозі у м. Миколаєві свідок ОСОБА_2 (заявник) керував укладанням бруківки, а інший свідок ОСОБА_5 , який вийшов з-за трактора на проїжджу частину, ледь не створив аварійну ситуацію, у якій ОСОБА_2 звинуватив водія автомобіля, в якому їхав ОСОБА_1 . Доїхавши додому, вони зупинились; ОСОБА_4 відразу пішов додому, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стояли біля автомобіля, в той час як до них під`їхали ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , між ними розпочалась перепалка, через деякий час приїхали поліцейські. Вказані обставини у суді першої інстанції підтвердили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак суд не взяв їх до уваги.

Як зазначає апелянт, наявний у матеріалах справи відеозапис не містить зображень керування ОСОБА_1 автомобілем; поліцейські та ОСОБА_2 прибули до місця зупинки автомобіля, коли ОСОБА_1 знаходився на тротуарі біля будинку, де проживає. Звертає увагу, що під час дії воєнного стану заборонено використання відоереєстраторів на приватних автомобілях, тому відеофайли з відеореєстратора з автомобіля ОСОБА_2 є недопустимим доказом.

Захисник зазначає, що під час допиту у суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 не впізнав ОСОБА_1 як особу, що керувала транспортним засобом, зазначивши, що керував автомобілем інший чоловік вищого зросту і темніший, однак цього у постанові суддя не зазначив. Вказує також, що показання свідка ОСОБА_2 , який зазначив, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, ґрунтуються на помилково виниклих раптових особистих неприязних відносинах із ОСОБА_1 . За таких обставин, у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок проходити огляд на стан сп`яніння. За таких обставин, у діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні адвокат Герей О.Д., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив таку задовольнити. Не заперечив проти проведення апеляційного розгляду у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення захисника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 3 квітня 2023 року серії ААБ №475590 (а.с. 1), ОСОБА_1 3 квітня 2023 року о 17 год. 45 хв. у м. Миколаїв по вул. Дроговизька Шевченка керував транспортним засобом «KIA CARENS», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю, порушена координація рухів, порушення мови, від проходження огляду на факт вживання алкоголю на місці зупинки та в медичному закладі згідно з чинним законодавством в присутності двох свідків водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.

Згідно з рапортом інспектора СРПП ВНП №2 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Р.Скрипця, під час несення служби 3 квітня 2023 року близько 17 год. 50 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_2 , що його батька ОСОБА_5 щойно ледь не збив водій у стані алкогольного сп`яніння, який керував автомобілем «KIA CARENS», д.н.з. НОМЕР_1 ; водія затримали та очікували поліцію. По приїзді було встановлено, що водій з явними ознаками алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд відповідно до чинного законодавства у присутності двох свідків, на що водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився. На нього було складно адмінматеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 3).

У своїх письмових поясненнях на місці події свідок ОСОБА_2 зазначив, що 3 квітня 2023 року близько 17:45 год. він, разом із батьком, перебували поблизу місця проживання на вул. Шевченка, оскільки біля них проводяться ремонтні роботи з укладенням бруківки на тротуарі. Близько 17:40 год. він почув шум автомобіля, який, на його думку, їхав дуже швидко. Повернувшись, побачив, автомобіль чорного кольору, що рухався по вул. Шевченка. У той момент його батько переходив дорогу, тому він крикнув, щоб батько відійшов. У подальшому цей автомобіль зупинився, відкрилося вікно і в їхній бік почали лунати погрози. Підійшовши ближче, в автомобілі побачив невідомого чоловіка, який сидів за кермом та від якого було чути алкоголь. Після цього водій закрив вікно в автомобілі і різко натиснув на газ. Він на своєму автомобілі наздогнав його вже у м. Миколаїв на вул. Шептицького. Вказана особа перебувала в автомобілі марки «KIA», д.н.з. НОМЕР_1 . Він прийняв рішення повідомити працівників поліції. Коли прибули патрульні, вони запропонували водію пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «драгер», однак останній відмовився. По приїзді працівників поліції він розмахував посвідченням УБД (а.с. 6).

Вказані пояснення свідок ОСОБА_2 підтримав у суді першої інстанції, додатково пояснивши, що за кермом автомобіля марки «KIA», д.н.з. НОМЕР_1 , був ОСОБА_1 , якого він упізнав як водія цього транспортного засобу.

Свідок ОСОБА_5 у своїх письмових поясненнях вказав, що 3 квітня 2023 року, перебуваючи поблизу дому, він переходив дорогу, коли почув як крикнув його син та побачив автомобіль, який їхав на великій швидкості. В подальшому автомобіль зупинився, з вікна у свою сторону він почув образи. Після цього вони з сином наздогнали цей автомобіль, з якого вийшов невідомий йому чоловік, у якого була порушена координація рухів. Через це син повідомив поліцію, після приїзду поліцейських водій відмовився проходити тест на стан алкогольного сп`яніння. Вказаний водій кричав, що він військовий та розмахував невідомим посвідченням (а.с. 5).

Наведені пояснення свідок ОСОБА_5 підтримав у суді першої інстанції, додатково зазначивши, що хто був за кермом точно пригадати не може, оскільки минуло багато часу.

З наявного у матеріалах справи акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4) вбачається, що працівниками поліції у ОСОБА_1 було виявлено такі ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються і долученим до матеріалів справи відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Крім того, вказаним відеозаписом спростовуються також доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, оскільки на вказаному відео видно, що автомобіль марки «KIA CARENS», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснює рух. При цьому факт перебування ОСОБА_1 за кермом цього транспортного засобу підтверджується показаннями свідка ОСОБА_2 .

При цьому хоч наявний в матеріалах справи відеозапис є фрагментарним, водночас на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях особи наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких підстав для обмови свідками й працівниками поліції ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено. При цьому, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 дії працівників поліції не оскаржував та у правоохоронні органи з приводу надання свідком ОСОБА_2 неправдивих свідчень не звертався.

Водночас, в апеляційній скарзі захисник оспорює правомірність вимоги працівників поліції до ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан сп`яніння з огляду на те, що така була висловлена внаслідок повідомлення ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Окрім цього, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 квітня 2020 року №357 затверджено Інструкцію з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної полії України, яка встановлює порядок реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події. Відповідно до ч. 6 розділу ІІ цієї Інструкції поліцейський незалежно від місця перебування, територіального чи структурного підпорядкування після отримання доручення диспетчера або оперативного чергового щодо реагування на правопорушення або подію зобов`язаний негайно вжити всіх необхідних заходів щодо безумовного виконання такого доручення.

Згідно з ч. 2 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 7 листопада 2015 року №1395 поліцейський в порядку звітування за результатами реагування на повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення складає рапорт на керівника відповідного підрозділу поліції, який передається уповноваженій особі підрозділу поліції.

Як слідує з матеріалів справи, після виявлення правопорушення, що вчиняється, ОСОБА_2 звернувся у поліцію з відповідним повідомленням, внаслідок чого екіпаж сектору реагування патрульної поліції виїхав на місце вчинення такого правопорушення з метою його припинення, що узгоджується з вимогами наведених вище інструкцій.

В подальшому, оскільки працівниками поліції у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, йому було пред`явлено вимогу пройти огляд на визначення стану сп`яніння, на що він відмовився.

Так, пунктом 2.5 ПДР визначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому покликання апелянта на те, що працівники поліції не зупиняли автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки у цьому випадку екіпаж патрульної поліції виїхав на місце події через повідомлення про вчинення правопорушення, відтак зупинка автомобіля «KIA CARENS», д.н.з. НОМЕР_1 , у порядку ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» не здійснювалась.

Водночас, версія сторони захисту про те, що автомобілем керував ОСОБА_4 , який одразу ж після зупинки транспортного засобу, залишив його, що було заявлено як самим ОСОБА_1 , так і свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час надання пояснень у суді першої інстанції, є неспроможною та суперечить іншим матеріалам справи. Зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на місці події зазначали лише про те, що автомобіль припаркований і факту керування ним не зафіксовано, тоді як свідок ОСОБА_2 впізнав саме ОСОБА_1 як водія автомобіля «KIA CARENS», д.н.з. НОМЕР_1 . За таких обставин, вказана версія апеляційним судом оцінюється критично, як така, що спрямована на уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене.

Покликання апелянта на неможливість застосування відеореєстратора під час дії воєнного стану не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 15 «Про правовий режим воєнного стану» начальник військової адміністрації видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). Накази, видані в межах повноважень місцевих рад, мають бути оприлюднені, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом. Згідно з такими розпорядженнями на період дії режиму воєнного стану на території відповідальних адміністративно-територіальних одиниць установлюється заборона на використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото- і відеофіксації. Ця заборона діє для усіх регіонів країни та стосується фото та відеозйомки: доріг загального користування; об`єктів загального призначення; об`єктів інфраструктури, блокпостів, укріплень; розташування, зосередження чи переміщення військових частин (підрозділів) сил оборони.

За таких обставин, відеозйомка руху автомобіля, який не є військовим транспортним засобом, не є порушенням указаних вище вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не містять покликання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що суддею першої інстанції допущено описку в оскарженій постанові в частині зазначення прізвища правопорушника: замість « ОСОБА_1 » зазначено « ОСОБА_6 ».

Відтак, допущена у постанові судді описка підлягає виправленню судом, який виніс постанову.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 6 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Герея Олександра Дмитровича в його інтересах - без задоволення.

Рекомендувати судді Миколаївського районного суду Львівської області виправити допущену у постанові описку щодо зазначення прізвища правопорушника.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк