Справа№ 953/8324/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2023 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Бородіна Н.М. розглянувши матеріали, які надійшли від Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ч.1 статті 173-2 КУпАП

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 212559 від 30.08.2023 року, 30.08.2023 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство. А саме умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали у штовханнях, хватаннях за руки, ображаннях нецензурною лайкою, чим завдано фізичного та психологічного страждання, внаслідок чого завдано шкоди фізичному та психологічному здоров`ю.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомлено.

Представник ОСОБА_1 адвокат Лиска П.О. до судового засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заперечення, в якому обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 212559 від 30.08.2023 року заперечував.

Суд, дослідивши заперечення та матеріали справи приходить до наступного.

У відповідності до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 ,кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП, відповідальність за якою настає в разі вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, в якості доказів вини ОСОБА_1 , до протоколу додані заява, пояснення потерпілої ОСОБА_2 та пояснення ОСОБА_1 (в яких останній заперечує викладені обставини в протоколі) та форму оцінки ризиків.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Також лише самі пояснення ОСОБА_2 , за наявності заперечень ОСОБА_1 та відсутності інших доказів, не є беззаперечним доказом вчинення домашнього насильства.

Відсутні докази спричинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного страждання, завдання психологічної та фізичної шкоди .

Виходячи з вищезазначеного, жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили, що вчинення ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи не містять.

Таким чином, сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє спростувати сумніви у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, ЄСПЛ у справі "Карелін проти Росії" дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, керуючись ст. ст. 173-2 ч. 1, 221, 283, 284, 285, 287-289, 294 КУпАП, суд,-

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 статті 173-2 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.М. Бородіна