КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю захисника Гарбара О.М. апеляційну скаргу захисника Гарбара О.М. на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Згідно з постановою судді, 17 квітня 2023 року о 16 годині 15 хвилин солдат ОСОБА_1 перебував в місці розташуванні підрозділу на військовому об`єкті за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка (поряд залізничного мосту на р. Стугна), з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, сповільнена хода та мова, не природна блідість обличчя. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» солдат ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а саме відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, тобто перебував на території виконання службових обов`язків військової частини в стані наркотичного сп`яніння в умовах військового стану.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року захисник не погоджується у повному обсязі та вважає, що зазначене рішення суду прийнято при неналежному з`ясуванні судом усіх обставин, які мають значення для справи, неповному дослідженні доказів та їх оцінки, що призвело до грубого порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за те, що він нібито відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, проте це не узгоджується із матеріалами справи та фактичними обставинами справи.

Зокрема, у матеріалах адміністративної справи відсутнє направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, де б були зазначені ознаки наркотичного сп`яніння, які передбачені п. 4 розділу 1 "Інструкції про порядок про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", що свідчить про те, що посадові особи ВЧ НОМЕР_1 у встановленому законом порядку не направляли ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

У той же час, у матеріалах справи наявне направлення, складене у довільній формі, та підписане начальником медичної служби, проте таке направлення не містить доказів того, що воно вручалось ОСОБА_1 або складалось при ОСОБА_1 , виходячи із чого можна було б встановити відмову або згоду ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння; не містить інформації про те, який саме огляд мав проводитись: на алкогольне чи наркотичне сп`яніння; не містить переліку виявлених ознак наркотичного сп`яніння; зі змісту вказаного документу неможливо встановити час складання цього направлення та не вбачається зв`язок із окремим протоколом про військове адміністративне правопорушення, не відповідає формі, що затверджена Інструкцією.

Зміст зазначеного направлення став відомим ОСОБА_1 лише після ознайомлення його захисника - адвоката Гарбара О.М. з матеріалами справи у суді. Будь-яких доказів того, що дане направлення складалось саме при ОСОБА_1 немає.

Отже, зазначене направлення, що підписане ТВО начальника медичної служби є неналежним доказом направлення ОСОБА_1 на медичний огляд на стан сп`яніння та вказує на те, що адміністративні матеріали свідомо скомпрометовані посадовими особами ВЧ НОМЕР_1 з метою неправомірного притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за дії, яких він не вчиняв.

Варте уваги і те, що будучи військовослужбовцем ЗСУ та дотримуючись дисциплінарного статуту ЗСУ, самостійно покинути місце несення служби для проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не мав законних підстав, оскільки це означало б самовільне залишення місця служби за що передбачена кримінальна відповідальність.

Для законного виїзду до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан сп`яніння посадові особи мали б скласти направлення затвердженої форми, згідно з нормативно-правовими актами України. Оскільки, посадові особи, які складали адміністративні матеріали знали, що ОСОБА_1 позбавлений можливості проїхати до медзакладу на огляд, вони умисно не складали направлення та не надали/не забезпечили ОСОБА_1 можливості поїхати до медзакладу на огляд, що зайвий раз доводить, що адміністративні матеріали були умисно скомпрометовані.

Наявне направлення виписане до військового госпіталю у м. Києві, який не має права проводити огляд на стан сп`яніння, у той час як поряд із військовою частиною є уповноважений медзаклад, проте до нього ОСОБА_1 не направлявся.

Наказом Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 10.08.2022 № 971-Адм затверджено Перелік закладів охорони здоров`я Київської області, яким надається право проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

До цього переліку включено КНП Обухівської районної ради «Обухівська центральна районна лікарня», що розташована у м. Українка по вул. Київська, 1.

Проте, посадові особи ВЧ НОМЕР_1 , компрометуючи адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , не виписали направлення на медичний огляд у медзаклад, що розташований у місті Українка, де складались адміністративні матеріали, а завідомо знаючи, що ОСОБА_1 перебуваючи у військовій частині, позбавлений можливості прибути до військового госпіталю у м. Києві, склали направлення саме до НВМКЦ «ГВКГ».

У той же час, важливим є і те, що Наказом Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради від 07.09.2021 № 1160 затверджено Перелік закладів охорони здоров`я м. Києва, яким надається право проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, у м. Києві такий огляд здійснює лише КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» у той час, як НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» не перебуває у цьому переліку.

Отже, зазначене направлення, що підписане ТВО начальника медичної служби, є неналежним доказом направлення ОСОБА_1 на медичний огляд на стан сп`яніння, що вказує на те, що адміністративні матеріали свідомо скомпрометовані посадовими особами ВЧ НОМЕР_1 з метою неправомірного притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за дії, яких він не вчиняв, проте суд цього не врахував.

Також суд першої інстанції не врахував того, що акт про перебування в стані сп`яніння також є неналежним доказом винуватості ОСОБА_1 .

Так, 17 квітня 2023 року за участі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , але без присутності ОСОБА_1 було складено Акт перебування в стані сп`яніння, в якому фактично вказані особи без жодних спеціальних медичних знань, які, не будучи медичними працівниками, поза медичним закладом, який уповноважений проводити огляд на стан сп`яніння, самостійно засвідчили перебування ОСОБА_1 у наркотичному сп`янінні.

Відповідно до Інструкції, затвердженої Наказом МВС 09.11.2015 р. №1452/735 та Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 право на складання документів за фактом проведеного огляду має лише заклад охорони здоров`я.

Також, Інструкція передбачає складання лише таких документів під час огляду стану наркотичного сп`яніння в особи: акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, військовослужбовці ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які вказували у судових засіданнях, що не мають спеціальних медичних знань, не мали підстав складати акт про перебування в стані сп`яніння, оскільки вони не є медичними працівниками, не наділені правом складати подібний акт, що фіксує стан сп`яніння та перебували поза медичним закладом, який уповноважений здійснювати огляд на стан сп`яніння, але мали можливість і право скласти направлення на медичний огляд у встановленому Інструкцією порядку, проте не скористались таким правом.

Вищевказане повідомлялось у суді першої інстанції, зокрема, в письмових поясненнях та на судових засіданнях, проте суд безпідставно не взяв такі доводи сторони захисту до уваги, а в оскаржуваній постанові не обґрунтував свою позицію щодо того, чому такі доводи були відхилені судом.

Суд першої інстанції не врахував те, що адміністративні матеріали не узгоджуються між собою, зокрема, в протоколі зазначено, що до нього додається документ - акт відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння від 17 квітня 2023 року, проте такий доказ взагалі відсутній.

Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції невірно виклав покази ОСОБА_1 .

В оскаржуваній постанові суду зазначено таке: «25.05.2023 р. в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, пояснив, що він наркотики не вживає. 17 квітня був вихідний день, а не чергування. У нього неприязні відносини з командиром. На медичний огляд він не їздив, відмовився. Інколи він курить бульбулятор. Медик і юрист сказали, що ознаки сп`яніння у нього відсутні.».

Проте, в дійсності в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що він наркотики не вживає. 17 квітня був вихідний день, а не чергування. У нього неприязні відносини з командиром. Також ОСОБА_1 повідомив суду, що він не міг поїхати на огляд без направлення з тієї причини, що це було б самовільним залишенням місця несення служби, у ОСОБА_1 було багато речей, за які він матеріально відповідальний і просто залишити їх посеред лісу він не міг, його взагалі не направляли на огляд.

Стосовно зазначеного в оскаржуваній постанові стосовно того, що він інколи він курить бульбулятор, то під час допиту свідка ОСОБА_5 даний свідок повідомив, що бачив якусь речовину у ОСОБА_6 , яка можливо була наркотичною. Суддя уточнив, чи бачив свідок як ОСОБА_6 вживав цю речовину (курив). Свідок сказав, що бачив лише як «фасував», але ОСОБА_6 був адекватним і поводився як зазвичай. Після цього, суддя уточнив у ОСОБА_6 чи це відповідає дійсності. ОСОБА_6 заперечив, проте повідомив, що за будь-яких умов міг робити у свій вільний від служби час, що завгодно. Суддя далі уточнив, чи взагалі вживав наркотичні речовини. ОСОБА_6 сказав, що за свої 54 роки декілька разів курив бульбулятор, але на даний момент навіть не курить звичайні сигарети.

Останнє речення: «Медик і юрист сказали, що ознаки сп`яніння у нього відсутні» від ОСОБА_1 дійсно звучало.

За таких умов в оскаржуваній постанові викладені недостовірні дані, тому, на думку захисника, оскаржувана постанова має бути змінена.

Суд першої інстанції не врахував, що показання свідків є неналежними доказами адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

У судових засіданнях, усі без винятку, свідки повідомляли суду, що ОСОБА_1 не мав ознак алкогольного сп`яніння і «поводився адекватно», що у свою чергу повністю суперечило тому, що написали свідки у своїх письмових поясненнях при складанні адміністративних матеріалів.

Проте, суд першої інстанції відхиливши те, що будь-які сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягається до адмінвідповідальності, а також те, що матеріали не узгодились із показаннями свідків в судовому засіданні, безпідставно зазначив в оскаржуваній постанові про те, що нібито свідки підтвердили наявність ознак стан сп`яніння, що не відповідає дійсності.

Також, суд не врахував те, що показання свідків не можуть бути допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки дані свідки є посадовими особами, уповноваженими на складання адміністративних матеріалів, проте в той же час вони не можуть бути об`єктивними та не упередженими, оскільки вказані посадові особи завідомо зацікавлені у притягненні військового до відповідальності.

Фото та відео доказів того, що події викладені в адміністративних матеріалах взагалі мали місце відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, доведена належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова має бути скасована.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 наголошував на тому, що він сумлінно виконує свої обов`язки, що підтверджується службовою характеристикою, раніше до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП не притягувався, адміністративні матеріали, які наразі розглядаються судом, складені з метою притягти його до відповідальності через конфлікт із молодшим сержантом ОСОБА_5 та є скомпрометованими і не мають належних та допустимих доказів вчинення ним адмінправопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративні правопорушення серії Т0930 №208 від 18 квітня 2023 року, направленням ОСОБА_1 на медичний огляд до НВМКЦ "ГВКГ", даними акту про перебування в стані сп`яніння від 17 квітня 2023 року письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 від 17 квітня 2023 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 17 квітня 2023 року, даними витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 27 березня 2022 року, поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

З наведених у постанові суддів доказів убачається, що 18 квітня 2023 року о 16 годині 15 хвилин солдат ОСОБА_1 перебував в місці розташування підрозділу на військовому об`єкті за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, сповільнена хода та мова, не природна блідість обличчя та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в умовах військового стану.

Частиною першою статті 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби у нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Частиною третьою статті 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених, частиною першою цієї статті особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягнення за такі самі порушення або в умовах особливого періоду.

Оскільки в суді першої інстанції належними і допустимими доказами було встановлено, що солдат ОСОБА_1 перебував в місці розташування підрозділу на військовому об`єкті з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в умовах військового стану, то суддя районного суду обґрунтовано визнав його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Доводи захисника про неналежність і недопустимість окремих доказів є безпідставними.

Так, всі наведені у постанові судді районного суду докази є належними у цій справі, оскільки стосуються події появи солдата ОСОБА_1 17 квітня 2023 року в місці розташування підрозділу на військовому об`єкті за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка (поряд залізничного мосту на р. Стугна), з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Про перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння17 квітня 2023 року на вищезгаданому військовому об`єкті був складений акт трьома військовослужбовцями: молодшим лейтенантом ОСОБА_2 та молодшими сержантами ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які виявили та зафіксували у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння у виді звуження зіниць, які не реагують на світло, сповільнених ходи та мови, не природної блідості обличчя.

Цим же актом зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що акт від 17 квітня 2023 року складався за відсутності ОСОБА_1 спростовуються власноручним підписом ОСОБА_1 , про те, що він з актом ознайомлений (а.с. 5).

До акту приєднані письмові пояснення осіб, які його складали: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , якими підтверджуються обставини, викладені у акті (а.с. 6, 7, 8), а також письмові пояснення ОСОБА_1 про те, що він не має ніякого відношення до заборонених препаратів (а.с. 9).

Суддя апеляційного суду відмічає, що для виявлення ознак наркотичного сп`яніння, зазначених в акті від 17 квітня 2023 року, не потрібно мати спеціальних медичних знань, оскільки такі ознаки можна встановити простим оглядом особи та спостереженням за її поведінкою, тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що акт складений особами, які не є медичними працівниками та не мають спеціальних медичних знань, є неспроможними.

Також є неспроможними доводи апелянта про те, що акт складався поза межами медичного закладу, оскільки цей акт не є актом огляду на стан наркотичного сп`яніння, як це трактує захисник, а є актом засвідчення перебування особи з ознаками наркотичного сп`яніння в місці розташування підрозділу на військовому об`єкті та відмови цієї особи від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисника досить розлого викладені доводи щодо недопустимості, як доказу направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки у ньому не зазначені ознаки наркотичного сп`яніння, заперечуються повноваження особи, яка видала це направлення, а також викладена інформація щодо закладів охорони здоров`я, які можуть проводити такі огляди, та до яких міг бути направленим ОСОБА_1 , проте ці доводи не спростовують висновків, викладених у постанові судді районного суду про те, що солдат ОСОБА_1 перебував на військовому об`єкті з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння та не можуть бути прийнятими до уваги з огляду на таке.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння з причин, пов`язаних з тим, до якого медичного закладу він направлявся для проведення огляду, а також у зв`язку з неповноважністю осіб, які видавали направлення на огляд, тощо.

Суддя апеляційного суду вважає, що у разі відмови особи від проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі видача направлення для проведення такого огляду є не обов`язковою, оскільки направлення видається для медичного закладу, а в разі відмови особи від проведення огляду така особа до медичного закладу не доставляється.

З таких же підстав не можуть братися до уваги доводи апеляційної скарги щодо конкретного закладу охорони здоров`я, у якому мав проводитись огляд на стан наркотичного сп`яніння військовослужбовця ОСОБА_1 .

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем ЗСУ, не мав законних підстав самостійно покинути місце несення служби для проходження огляду на стан сп`яніння, а посадові особи, які складали адміністративні матеріали, не склали направлення затвердженої форми, для законного виїзду до медичного закладу та не надали/не забезпечили ОСОБА_1 можливості поїхати до медзакладу на огляд, то такі доводи є надуманими.

Так, у разі згоди на проведення медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння військовослужбовець ОСОБА_1 , як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, був би доставленим до НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» під супроводом посадової особи: командира роти матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_2 капітана ОСОБА_9 (а.с. 2), що виключає самостійне залишення ОСОБА_1 місця несення служби.

Доводи захисника на те, що у постанові судді районного суду невірно викладені пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та свідків щодо перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння матеріалами справи не підтверджуються.

Посилання апелянта на те, що адміністративні матеріали були складені з метою притягнути ОСОБА_1 до відповідальності через конфлікт із молодшим сержантом ОСОБА_5 не можуть бути взятими до уваги, оскільки в апеляції не зазначено, у чому полягав такий конфлікт, та як він міг вплинути на притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно з матеріалами справи, якщо між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 міг існувати конфлікт, то він міг стосуватися вживання наркотичних засобів.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є командиром взводу, старшим об`єкту. Коли на об`єкті з`явився старший лейтенант ОСОБА_11 , почалося вживання алкоголю і наркотиків на об`єкті. Свідок побачив, як ОСОБА_1 фасує коноплю і зробив зауваження, але той не реагував. Свідок подав рапорт і того ж дня приїхала комісія. ОСОБА_1 направляли на медогляд в госпіталь до Києва, але він відмовився.

Також свідок ОСОБА_5 заявив, що у нього не було конфліктів з ОСОБА_1 .

Отже, згідно з показаннями свідка ОСОБА_5 він, виявивши на військовому об`єкті вживання військовослужбовцями алкоголю та наркотичних речовин, вчинив дії по припиненню таких порушень, зокрема, зробив зауваження ОСОБА_1 та подав рапорт, тобто виконав свій службовий обов`язок, а тому немає підстав вважати, що молодший сержант ОСОБА_5 був зацікавленим у притягненні ОСОБА_1 до відповідальності, окрім неправомірних дій, пов`язаних із вживанням наркотичних засобів.

Що стосується доводів захисника про недопустимість як доказів пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки дані свідки є посадовими особами, уповноваженими на складання адміністративних матеріалів, тому не можуть бути об`єктивними та не упередженими, оскільки вказані посадові особи завідомо зацікавлені у притягненні військового до відповідальності, то такі доводи є необґрунтованими.

Так, військовослужбовці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складали акт про перебування ОСОБА_1 на військовому об`єкті у стані наркотичного сп`яніння та відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому згідно з вимогами ст. 251 та ст. 272 КУпАП вони можуть бути свідками у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що молодший лейтенант ОСОБА_2 та молодші сержанти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративне правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_12 - а.с. 1).

Та обставина, що свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складали акт, на підставі якого, серед інших матеріалів, було складено протокол про адміністративне правопорушення, та могли бути зацікавленими в результатах розгляду справи, як на це вказує захисник, мала бути врахована суддею районного суду при оцінці показань свідків.

Проте матеріали справи не містять жодних даних про зацікавленість свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а показання свідків є узгодженими, як між собою, так і з іншими доказами у справі, та підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суддя апеляційного суду, вважаючи необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про неузгодженість матеріалів адміністративної справи, зауважує, що всі наведені у постанові судді районного суду докази узгоджуються між собою, та підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

При цьому відсутність в матеріалах справи про адміністративне правопорушення фото та відео доказів не є порушенням вимог процесуального закону, зокрема, ст. 251 КУпАП, та не спростовує обставин викладених у поставі судді, які доведені сукупністю наявних у справі доказів, яким суддя дав оцінку згідно з вимогами ст. 252 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що суддя районного суду не врахував особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП не притягувався, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки при накладенні адміністративного стягнення суддя районного суду врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його позитивну характеристику за місцем служби, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Отже, суддя апеляційного суду, вважаючи постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 законною, обґрунтованою та вмотивованою, не убачає підстав для скасування та закриття провадження у справі, як про це прохав апелянт.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Гарбара О.М. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 372/1753/23

Провадження № 33/824/4091/2023

Головуючий у першій інстанції Зінченко О.М.

Доповідач Ковальська В.В.