Березівський районний суд Одеської області
30.10.2023
Справа № 494/1675/23
Провадження № 3/494/953/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 р. м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Березівського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався, за статтею 122-4, статтею 124 та частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року зі змінами та доповненнями (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

08.09.2023 року до Березівського районного суду Одеської області від Березівського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали справ відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 122-4, статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою суду від 11.09.2023 року вказані справи об`єднанні в одне провадження під спільним номером 494/1675/23 (провадження 3/494/953/23) та призначені до розгляду.

Згідно протоколу серії ААД №129314 про адміністративне правопорушення від 06.09.2023 року вбачається, що 06.09.2023 року о 17:00 год в с. Роздол по вул. Ломоносова водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, скоїв наїзд на велику рогату худобу корову, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно протоколу серії ААД №129291 про адміністративне правопорушення від 06.09.2023 року вбачається, що 06.09.2023 року о 17:00 год в Одеській області Березівського району с. Роздол по вул. Ломоносова, 56 водій ОСОБА_1 керував т/з ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_1 , скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на велику рогату худобу, після чого місце пригоди залишив, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Згідно протоколу серії ААД №129290 про адміністративне правопорушення від 06.09.2023 року вбачається, що 06.09.2023 року о 17:00 год в Одеській області Березівського району с. Роздол по вул. Ломоносова, 56 водій ОСОБА_1 керував т/з ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку із застосування спеціального технічного пристрою Алкотестер Драгер 6810, тест №544, результат 2.93 проміле, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Під час судового засідання 04.10.2023 року та 30.10.2023 року ОСОБА_1 надав пояснення, в якому зазначив, що винним себе не визнає. Вказав, що керував транспортним засобом у с. Роздол Березівського району Одеської області по асфальтованій дорозі, на якій був відсутній попереджувальний дорожній знак «Перегін худоби», та перед його автомобілем на проїжджу частину вибігла корова, побачивши тварину, одразу зупинив автомобіль, однак легкого зіткнення з твариною уникнути не вдалося. Вийшовши з автомобіля ОСОБА_1 побачив, що тварина та транспортний засіб жодних пошкоджень не отримали, з власницею корови вирішили, що немає потреби викликати працівників поліції, після чого він поїхав додому, в с. Виноградне Березівського району Одеської області. Зазначив, що виїхавши за межі с. Роздол, автомобіль зупинився та він не міг його завести, ОСОБА_1 залишився в транспортному засобі очікувати на допомогу, через годину до автомобіля приїхали працівники поліції і повідомили, що скоїв ДТП, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, від якого останній не відмовився, та почали складати протоколи. ОСОБА_1 просив закрити адміністративне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також надав письмові заперечення на вищевказані протоколи.

Постановою суду від 04.10.2023 року викликано поліцейських та потерпілу ОСОБА_2 для надання пояснень.

Під час судового засідання 30.10.2023 року допитані поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пояснили, що 06.09.2023 року знаходились на добовому чергуванні. В цей день о 16:53 годині в чергову частину надійшло повідомлення, про те, що в с. Роздол по вул. Ломоносова автомобіль збив корову, після чого вони приїхали на місце події, однак автомобілю та корови на місці вчинення ДТП -не було. В подальшому , поліцейські поїхали вздовж вулиці та виявили на узбіччі автомобіль, на якому було механічне ушкодження, підійшли до транспортного засобу та запитали у водія, що сталося, та він їм розповів, що наїхав на корову, також виявили у водія запах алкоголю з порожнини рота та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотесту Драгер, від чого останній не відмовився. Будь-яких дорожніх знаків 1.35 на даній ділянці дороги не має, а протоколи складались на підставі пояснень власниці корови та водія. Також, вказали, що корови у даному селі за пасовищем самостійно повертаються додому та погонича або власниці тварини не було. Паспорт на корову та хто є власником - не перевіряли.

Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить телефонограма, а тому розгляд справи відбувався за її відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, допитавши поліцейських, дослідивши та оцінивши докази по справі, переглянувши відеозапис, суд доходить до наступного висновку:

Статтею 245 КУпАП передбачено: «Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.».

Згідно ст. 254 КУпАП «Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності…».

Відповідно до ст. 280 КУпАП «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи».

Як встановлено вище та підтверджено матеріалами справи, відносно ОСОБА_1 складено адміністративні протоколи, яким передбачено правопорушення за ст.122-4, ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.2 статті 251 КУпАП передбачено: «Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу».

Оскільки, ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень - не визнає, а тому вказані обставини у протоколі є недоведеними та підлягають встановленню (доказуванню) під час розгляду справи.

Водночас, суд враховує, що навіть у разі наявності підпису водія у протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом його вини. Вказане підтверджується практикою ВС, а саме Постановою ВС/КАС № 757/2757/16-а від 22.07.2019 року.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Відповідно до позиції Європейського суду з права людини /справа «Надточій проти України» ( заява №7460/03)/ Уряд України визнає карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки справа за своєю суттю є кримінальною, то адміністративні правопорушення підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з п.а ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50р. кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд поєднуються з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№475/97-ВР) та є частиною національного законодавства.

Статтею 252 КУпАП передбачено: «Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю».

Статтею 124 КУпАП, встановлює адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Судом встановлено, що під час керування водієм ОСОБА_1 автомобілю ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_1 на проїжджу частину дороги вибігла велика рогата худоба, а саме корова, в результаті чого стався наїзд на неї.

Як встановлено в суді, зіткнення транспортного засобу із твариною сталося на проїжджій частині асфальтованої дороги с. Роздол по вул. Ломоносова, що підтвердилось схемою ДТП, поліцейськими та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. Поліцейські та ОСОБА_1 не заперечують той факт, що попереджувального знаку 1.35 «Перегін худоби» в межах його дії на даному відрізку дороги немає.

Суд також вважає зазначити, що поліцейські паспорт на корову у потерпілої ОСОБА_2 не перевіряли, а тому визначити, чи дійсно велика рогата худоба належить саме потерпілій, з наданих матеріалів не вбачається та поліцейськими цього не надано, а тому дані обставини ставлять під сумнів, що саме ОСОБА_2 є потерпілою.

Разом з цим, за нормами ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов`язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

При цьому, встановлено з пояснень ОСОБА_5 та поліцейських, що власник даної корови не утримував тварину на ланцюгу чи повідку під час ДТП, а взагалі безконтрольно остання поверталась додому з пасовища, що є неприпустимим, при цьому власник корови повинен був передбачити можливість настання небезпечних наслідків своєї бездіяльності у вигляді можливості зіткнення тварини з іншими учасниками дорожнього руху та можливість пошкодження транспортних засобів.

Зідно п. 7.6 розділу 7 Правил дорожнього руху переганяти стадо тварин по дорозі дозволяється лише у світлу пору доби, при цьому залучається така кількість погоничів, щоб можна було направляти тварин якомога ближче до правого краю дороги та не створювати небезпеку та перешкод іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про дорожній рух», погоничі тварин зобов`язані: не залишати тварин на проїзній частині без догляду, не переганяти тварин через залізничні колії та дороги, вулиці поза спеціально відведеними місцями, а також через проїзну частину в темний час доби і в умовах недостатньої видимості.

Проте, як зазначено вище, корова взагалі безконтрольно поверталась з пасовища.

Також судом встановлено, що інспектор поліції, складаючи протокол щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, фактично виходив з пояснень ОСОБА_2 , не оглядаючи автомобіль, факту наявності пошкоджень майна ОСОБА_2 (корови) та чи взагалі дана корова належить їй, та не перевірив обставин викладені у письмових поясненнях ОСОБА_2 щодо безконтрольного знаходження домашньої тварини на проїжджій частині дороги, прийшов до висновку, що недоцільно перевіряти наявність вини власника тварини (або погонича) за ст. 127 КУпАП.

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд доходить висновку, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

Суд вважажє зазначити, що у рішеннях по справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», а саме: коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Тобто, суд вважає зазначити, що усі подальші дії поліцейських щодо притягнення за ст.122-4 та ч.1 ст.130 КУпАП , які ставлять в провину ОСОБА_1 не можуть слугувати беззаперечним притягненням водія до адміністративної відповідальності за відсутності в його діях вчинення адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

Оскільки правопорушення, передбачені ст 122-4 та ч.1 ст 130 КУпАП є похідними від правопорушення, передбаченого ст 124 КУпАП, то суд доходить висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу вказаних правопорушень.

Разом з вищезазначеним, суд окрім цього, вважає зазначити наступне.

Згідно вимог ст.122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність зазалишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Пунктом 2.10а ПДР, передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Зміст диспозиції статті 122-4 КУпАП дає підстави для висновку, що для притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею водій повинен усвідомлювати ту обставину, що він є причетним до дорожньо-транспортної пригоди.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця ДТП особами, до якої вони причетні (формальний склад). Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У формальних складах адміністративних правопорушень вина у формі умислу полягає в усвідомленні особою протиправного характеру вчиненої дії або бездіяльності, тобто їх незаконності.

З пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вбачається, що водій ОСОБА_1 міг не усвідомлювати, що ним скоєно ДТП, а відповідно усвідомлювати, що ним залишається місце ДТП, що тягне за собою відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, а відповідно і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, що вказує на відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, відносно ОСОБА_1 складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, проте як вбачається з пояснень, в тому числі поліцейських, на нього складений протокол саме за ч.1 ст.130 КУпАП вже після зіткнення з коровою та залишення місця пригоди.

Водночас, частиною 4 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Доказів, які б свідчили саме коли вживав алкогольні напої, поліцейськими до матеріалів справи не долучено.

Разом з цим, виходячи з матеріалів справи, оскільки ОСОБА_1 ставиться в провину вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд зазначає наступне.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП полягає в тому, що порушник має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або відмовитись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.

Відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Проте, у судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечує факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Разом з цим, суду не надано доказів керування вказаним автомобілем ОСОБА_1 , оскільки як неодноразово зазначав ОСОБА_1 , що працівники поліції підійшли до нього коли транспортний засіб перебував у нерухомому стані та вказане підтверджується відеодоказами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Також, в справі «Пол іОдрі Едвардспроти Об`єднаногоКоролівства» (№46477/99),Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, та те, що ОСОБА_1 не погоджується із складеними відносно нього протоколами про адміністративні правопорушення, суд доходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена допустимими та достовірними доказами.

За таких обставин, суд вважає закрити провадження саме на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП, оскільки зважаючи на надані заперечення, суд доходить висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4, статтею 124 та частиною першою статті 130 КупАП.

Керуючись статтями 40-1, 122-4, 124, частиною першою статті 130, 247, 283, 284, 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за статтею 122-4, статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП - закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду .

Повний текст виготовлений та підписаний 02.11.2023 року.

Суддя І.А. Римар