Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2022.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканка АДРЕСА_1 , визнана винною у порушенні митних правил, передбачених ч. 6 ст. 470 МК України та неї накладено адміністративне стягнення у виді конфіскації транспортного засобу - легкового автомобіля марки «SEAT CORDOBA» реєстраційний номер країни Республіки Словаччина НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , вартість якого становить 72702 (сімдесят дві тисячі сімсот дві) грн 46 коп.

На підставі ч 2 ст. 541 МК України, у разі неможливості конфіскувати легковий автомобіль марки «SEAT CORDOBA» реєстраційний номер країни Республіки Словаччина НОМЕР_1 , VIN- код НОМЕР_2 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави його вартість.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496,20 грн судового збору.

З протоколу про порушення митних правил № 0795/30500/22 від 05.09.2022 та постанови судді від 21.12.2022 вбачається, що 05.09.2022 о 13 год 46 хв в зону митного контролю на ділянку «В`їзд» (ЗМК пасажирська) по «червоному коридору» митного поста «Дякове-автомобільний» Закарпатської митниці заїхав автобус марки «AYATS» модель «BRAVO» реєстраційний номер України НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , де в якості пасажира слідувала громадянка України ОСОБА_1 .

До митного контролю ОСОБА_4 було подано паспорт громадянина України для виїзду закордон НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , контрольний талон та паспорти пасажирів.

Під час здійснення митних формальностей було проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, внаслідок чого встановлено, що 09.06.2016 о 22 год 24 хв через митний пост «Тиса» Закарпатської митниці громадянкою України ОСОБА_1 на митну територію України в митному режимі «транзит» було ввезено легковий автомобіль марки «SEAT CORDOBA» реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_1 , VIN- код НОМЕР_2 .

Станом на 05.09.2022, вищезазначений транспортний засіб за межі митної території України не вивезено та продовжує перебувати на митній території України з порушенням строку транзиту.

-2-

Таким чином, ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк доставки транспортного засобу особистого користування, що перебуває під митним контролем, до органу призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності однієї митниці - від одного підрозділу цієї митниці до іншого), більше ніж на тридцять діб.

Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 6 ст. 470 МК України.

На постанову суду від 21.12.2022, ОСОБА_1 12.10.2023 подала безпосередньо до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі щодо неї на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Одночасно ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді, яке мотивувала тим, що копію оскаржуваного рішення суду вона не отримала і таке їй не надсилалось.

Перевіривши матеріали справи про порушення митних правил та доводи клопотання, апеляційний суд вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі яка її подала, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішення неодноразово вказував на те, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03.04.2008.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений лише у разі, якщо він пропущений з поважних причин.

-3-

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справа про порушення митних правил, передбачених ч. 6 ст. 470 МК України щодо ОСОБА_1 передана в провадження судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Крегул М. М. 06.10.2022 та вперше була призначена до розгляду на 20.10.2022 про що ОСОБА_1 повідомлялась належним чином, однак після цього розгляд справи неодноразово відкладався за відповідними заявами захисника-адвоката Бирковича О. І. Зазначене свідчить про те, що як ОСОБА_1 , так її захисник-адвокат Биркович О. І. належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи та були обізнані з хронологією її призначення.

В той же час, в судове засідання призначене на 21.12.2022, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, доручивши захист своїх інтересів захиснику-адвокату Бирковичу О. І., з яким вона ще 19.10.2022 уклала договір про надання правової допомоги та який був присутнім під час розгляду справи 21.12.2022. Оцінку цим обставинам також було дано судом першої інстанції при прийнятті рішення про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 .

Вищевикладені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про перебування у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справи щодо неї, однак така майже протягом року з дня винесення оскаржуваної постанови не цікавилась результатом розгляду даної справи, не вживала жодних заходів щоб дізнатися про стан її розгляду, та жодним чином не реалізувала своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку у межах визначеного строку відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 була зобов`язана цікавитись інформацією щодо руху справи та результатом її розгляду.

В рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання, та добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Пономарьов проти України»).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини також зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21.10.2010).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28.10.2004).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

-4-

Суд також зазначає, що доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги причини, якими обґрунтовуються поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що в клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2022, не наведено жодної об`єктивної обставини, яка б перешкоджала їй безпосередньо або через залученого нею захисника реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови суду в передбачений для цього законом строк, а вказані в обґрунтування клопотання доводи, спростовуються матеріалами справи, тому не належать до поважних причин пропуску процесуального строку.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження, та не навела поважних та достовірних причин пропуску такого строку, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

При цьому апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) сформульовану в рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України». Так, у пункті 41 цього рішення Європейський суд зазначив, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

При прийнятті рішення про необхідність відмови ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд також враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати будь-які докази; те, що ОСОБА_1 не доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення й не надано таких доказів, які б підтверджували поважність причин його пропуску; що пропущений строк є значним; що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, та порушення митних правил, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

-5-

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2022 щодо неї, - відмовити.

Апеляційну скаргу та доданими до неї документами повернути ОСОБА_1 , як особі, що її подала.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя