ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 вересня 2023 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , 536,80 гривень судового збору в дохід держави.

Згідно постанови суду, 08.07.2023 року о 17 год. 04 хв. водій ОСОБА_1 в смт. Лужани по вул. Центральна, 72, Чернівецький район Чернівецька область, керував транспортним засобом Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідала обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, - відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП. Від керування транспортним засобом був відсторонений шляхом передачі тверезому водію.

Апелянт ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі незгідний із зазначеною постановою суду, у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД

ЄУНСС №718/2361/23 Головуючий у І інстанції: Масюк Л.О.

Провадження №33/822/652/23 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

№445114 від 08.07.2023 не може бути належним та допустимим доказом в силу ст. 251 КУпАП, оскільки не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи.

Вказує, що до матеріалів даного адміністративного протоколу не долучено жодного доказу про керування ним даним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, а також про його правомірну зупинку на підставі вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Зазначене підтверджується відеозаписом наявним у справі, на якому не зафіксовано порушення ним ПДР під час керування транспортним засобом, що стало б причиною його зупинення.

Звертає увагу на те, що автомобіль марки MERSEDES-BENZ Е-200 НОМЕР_1 , на час під`їзду до нього працівників поліції, не рухався, а просто стояв, що чітко зафіксовано на відео. Тобто, на час під`їзду до нього поліцейської машини, він не керував транспортним засобом, машина стояла певний час та не проїхала жодного сантиметра.

Разом з тим, фабула правопорушення сформована край поверхово та недбало. Поліцейським безпідставно та бездоказово вказано про те, що він керував транспортним засобом.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що водій керував транспортним засобом «з явними ознаками наркотичного сп`яніння», а не в стані наркотичного сп`яніння, як це визначено ч.1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, поліцейським порушена процедура огляду на стан наркотичного сп`яніння, так як на відео чітко встановлено, що він не заперечує пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, однак поліцейський в цьому йому категорично відмовив, при цьому акт огляду взагалі не складався та його копія йому не вручалася.

Зокрема, поліцейський на місці зупинки транспортного засобу не провів його огляд на стан наркотичного сп`яніння за допомогою технічних засобів і навіть не пропонував йому пройти такий огляд.

Вважає, що наявне відео в матеріалах справи сформоване із окремих відео фрагментів та не відображає безперервно весь період його огляду на стан наркотичного сп`яніння із часу керування, зупинки транспортного засобу, оформлення поліцейським акту на місці зупинки транспортного засобу, його доводи та аргументи, роз`яснення його прав, а тому не може бути належним та допустимим доказом у даній справі.

Внаслідок зазначеного, на його думку, через істотні порушення законодавства, неналежність оформлення та недостовірність, складений щодо нього протокол не може бути взятий судом до уваги, оскільки він є незаконним та недопустимим доказом.

Оскільки належні та допустимі докази, які б «поза розумним сумнівом» доводили його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні, враховуючи численні порушення при складенні адміністративних матеріалів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова судді скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Громадянин ОСОБА_1 та в його інтересах адвокат Балакін В.М. в судове засідання апеляційної інстанції не з`являлися, хоч і були належним чином повідомлені.

За таких обставин, відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Встановивши суть постанови та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи й постанову районного суду, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та під час слухання справи, як самим правопорушником, так і його адвокатом, у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та спростовуються (доводяться) наступним.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №445114 від 08.07.2023 року, яким встановлено, що 08 липня 2023 року о 17 год. 04 хв. в Чернівецькій обл., Кіцманський р-н, с. Лужани по вул. Центральна, 72, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП .

Від керування транспортним засобом ОСОБА_1 було відсторонено шляхом передачі тверезому водію.

При цьому, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено п/в НОМЕР_2 та видано йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом DТ №285497 від 08.07.2023 р..

Окрім того, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено в якому районному суді будуть розглядатися матеріали адміністративного провадження щодо нього.

З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було ознайомлено, проте від його підписання останній відмовився (а.с.1).

У своєму поясненні на окремому аркуші, ОСОБА_1 від надання будь яких пояснень категорично відмовився в силу ст. 63 Конституції України, зазначив, що пояснення надаватиме в суді. Дані пояснення надав добровільно, без будь якого тиску. Також вказав, що незгідний з рішенням поліції, доповнень немає (а.с.4).

Проте, на думку суду, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Пункт 2.5 ПДР встановлює обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Так, дійсно, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відносно ОСОБА_1 не складався, оскільки в останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, й стан такого сп`яніння визначити за допомогою спеціального технічного засобу неможливо.

Проте, було складено направлення на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції у ЧОНД м. Чернівці (а.с.3). Оскільки у ОСОБА_1 було виявлено такі ознаки, як: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці очей, які не реагують на світло.

Однак, як вбачається з відеоматеріалів наявних в матеріалах справи, ОСОБА_2 відмовився від огляду в медичному закладі на місці зупинки його транспортного засобу (а.с.9).

Отже, підстав сумніватися у правомірності дій працівників поліції та документуванні факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у суду немає, зважаючи на те, що останній вважав такі звинувачення просто недоречними і пройти огляд на стан сп`яніння категорично відмовився.

Тобто, людина, яка впевнена в тому, що вона нічого протизаконного не вживала, погодиться на будь-який огляд і заперечувати проти нього не буде.

Апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відео з бодікамер працівників поліції - 476055, 476887, на яких чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі саме на стан наркотичного сп`яніння, при цьому останньому чітко роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду (а.с.9).

Більше того, з наявних відеозаписів вбачається, що працівники поліції проявляючи врівноваженість та спокій, неодноразово пропонували ОСОБА_1 , питали чи бажає він пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі та роз`яснювали йому, у зв`язку з чим він має пройти такий огляд саме в закладі охорони здоров`я й наслідки відмови від огляду, проте поведінка останнього ставить під сумнів його адекватність, так як реакція на пропозицію огляду була нервова та збуджена.

Відповідно до ч.6 ст. 266 КУпАП, направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

А тому, згідно розділу ІІ п.12. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння…, - у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, огляд водія на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не проводиться працівниками поліції, а тому твердження апелянта в своїй скарзі на те, що він не відмовлявся від огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки його транспортного засобу за допомогою технічних засобів, суперечать вимогам КУпАП та Інструкції.

Таким чином, зазначені вище матеріали підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, будь-яких зауважень, доповнень чи обґрунтованих пояснень до них, правопорушником надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із діями працівників поліції, а неправомірні їх дії щодо порушення його огляду на стан сп`яніння, як про те твердить останній, не були предметом окремого оскарження в суді.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази невірними і неналежними, як на це посилається у своїй скарзі апелянт, підстав недовіряти наявним в матеріалах справи доказам та сумніватися в їх правдивості у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Отже, наявні в матеріалах справи докази є належними та допустимими й складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень вимог законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Більше того, згідно постанови Серії ЕНА №1012843 від 08.07.2023 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що працівники поліції слідували за транспортним засобом Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 , так як він виляв машиною (як вказали працівники поліції на відео) та зупинилися поруч з ним, де під час встановлення особи та документів на автомобіль було виявлено, що водій керував транспортним засобом без чинного страхового полісу, чим порушив п.2.1.г.) ПДР України (а.с.8).

За таких обставин, порядок направлення на огляд водія ОСОБА_1 працівниками поліції у відповідності до вимог інструкції не порушено та не суперечить вимогам закону, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги апелянта їх не спростовують.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому діяння, такими, що ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі. За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - залишити без задоволення, а постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 вересня 2023 року відносно ОСОБА_1 , якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська