Провадження 3/127/8425/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Вінницького районного управління ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 1732 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

14.10.2023 інспектором СПДН ВП ВРУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Міськовим Р.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 427391. З даного протоколу вбачається, що «09.10.2023 о 12 год. 00 хв. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно невістки ОСОБА_2 , а саме ображала нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим могла завдати шкоди її здоров`ю», тим самим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в скоєнні адміністративного правопорушення не визнала. Пояснила, що між нею та співмешканкою її сина виник конфлікт на побутовому підґрунті, проте ніякого насильства, чи то фізичного, чи то психологічного характеру відносно ОСОБА_2 вона не вчиняла. Крім того, ОСОБА_3 повідомила, що 09.10.2023 саме нею було викликано працівників поліції, оскільки домашнє насильство було вчинено ОСОБА_2 саме відносно неї, в результаті чого відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 1732 КУпАП і винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 ..

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Ліханова О.В. заявила клопотання про закриття провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю події та складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, надавши суду відповідне письмове клопотання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника, а також дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1732 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, - тягне настання адміністративної відповідальності.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 427391 від 14.10.2023 вбачається, що 09.10.2023 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було вчинено домашнє насильство психологічного характеру відносно невістки ОСОБА_2 , а саме ображання нецензурною лайкою та погрози фізичною розправою, що могло спричинити шкоду її здоров`ю.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а також у невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений.

Суд звертає увагу на те, що сам лише факт наявності конфліктної ситуації між її учасниками не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 1732 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Конфлікт це особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеженняволевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

При цьому, завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого є необов`язковим для кваліфікації.

Інспектором СПДН ВП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Міськовим Р. 14.10.2023 було проведено спілкування/бесіду із ОСОБА_2 для оцінки ризиків за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства.

При цьому ОСОБА_2 на запитання: «Чи кривдник схильний до сильних та/або постійних ревнощів та чи контролює більшу частину повсякденного життя постраждалої особи?» (питання № 8), «Чи кривдник залякував, переслідував або погрожував постраждалій особі та/або її дітям?» (питання № 10), «Чи здійснював кривдник напади на постраждалу особу та/або її дітей за межами домашнього середовища?» (питання № 11), «Чи вплинула поведінка кривдника на безпеку постраждалої та/або безпеку її дітей?» (питання № 13), «Чи кривдник коли-небудь погрожував вбити, вбив або завдавав навмисно шкоди домашній та/або іншій тварині?» (питання № 16) та «Чи кривдник виганяв постраждалу особу та/або її дітей з місця проживання та/або погрожував здійснити такі дії?» (питання № 26) відповіла «Так».

Водночас, суд ставиться критично до даного опитування, зокрема враховуючи відповіді ОСОБА_2 на питання № 8 та 16.

З вищевказаної форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства не вбачається, що дії ОСОБА_1 завдали чи могли завдати ОСОБА_2 шкоду її здоров`ю. Існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю ОСОБА_2 не встановлено. Рівень небезпеки визначено - «низький».

З матеріалів справи не вбачається, що поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважав, що ОСОБА_2 потребує, в даному випадку, психологічної допомоги. Доказів того, що було проінформовано, у зв`язку із необхідністю надання такої допомоги ОСОБА_2 , у встановленому законодавством порядку уповноважений орган (установу) у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, матеріали справи не містять.

Судом прийнято до уваги, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки, не передбачені формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства. Водночас, в такому випадку Порядком проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України МВС України 13.03.2019 № 369/180 і зареєстрованим в МЮУ 02.04.2019 за № 333/33304, передбачено внесення поліцейським уповноваженого підрозділу поліції відповідного запису у відповідній позиції форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Водночас, з форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, яка міститься в матеріалах справи, не вбачається запис поліцейського уповноваженого підрозділу поліції у позиції «Зауваження поліцейського уповноваженого підрозділу поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи» про наявність будь-яких інших чинників/обставин за результатами оцінки ситуації, які можуть вплинути на рівень небезпеки (ризику) вчинення домашнього насильства, їхні можливі наслідки, не надано будь-яких інших зауважень.

Також судом прийнято до уваги, що подія, як вбачається з матеріалів справи, сталася 09.10.2023, а до поліції ОСОБА_2 звернулась лише 14.10.2023, тобто через 5 діб після вчинення, з її повідомлення, відносно неї правопорушення. При цьому, як встановлено в ході розгляду справи, 09.10.2023 дійсно мав місце конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , внаслідок якого саме ОСОБА_1 було викликано поліцію, що мало наслідком складання відносно ОСОБА_2 09.10.2023 протоколу про адміністративне правопорушення і винесення тимчасового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 Шаргородської О.О. серії АА № 038501 строком на три доби.

При цьому судом прийнято до уваги, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника відноситься до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству і виноситься лише у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Вищевказані обставини викликають обґрунтовані сумніви у суду щодо вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 домашнього насильства.

З матеріалів справи вбачається, що вони не містять жодних доказів, обов`язок щодо збирання яких у відповідності до ст. 251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, на підставі яких суд міг би встановити чи було вчинено ОСОБА_1 адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 , викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпції; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

В ході розгляду справи судом встановлено наявність конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та співмешканкою її сина ОСОБА_2 . Водночас, факти вчинення ОСОБА_1 саме домашнього насильства, ще й умисно, не підтверджені належними і допустимими доказами та не встановлені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Так, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо - є неналежними доказами.

Як визначено п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та її захисника адвоката Ліханової О.В., дослідивши матеріали справи та оцінивши відповідно до ст. 252 КУпАП докази, наявні в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 1732 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, формулювання абз. 1 ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП).

Таким чином, враховуючи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 1732 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Враховуючи положення ст. 401 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Оскільки до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 24 КУпАП, не застосовується, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, підстави для справляння судового збору з ОСОБА_1 відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 23, 33, 38, ч. 1 ст. 1732, ст.ст. 221, 245-249, 251-252, 268, 277, 279, 280, 283-285, 287-289, 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 1732 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: