ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/939/23 Головуючий суддя І інстанції Шахова В. В.
Провадження № 33/818/698/23 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,

за участі

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника - Гребінки А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 14 червня 2023 року стосовно ОСОБА_1 , -

у с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинаУкраїни, не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення:

з урахуванням положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 /один/ рік.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 22.03.2023 року о 12 годині 00 хвилин, по вул. Адріївська в с. Лиман Чугуївського району Харківської області поблизу АЗС «Роднік» керував транспортним засобом Mercedes-Benz E 200, д.н. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту. При застосуванні технічних засобів відеозапису відмовився від продування в газоаналізатор «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та прослідування в медичний заклад для огляду на стан сп`яніння. Вищенаведеними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР.

Крім того, ОСОБА_1 22.03.2023 року о 12 годині 00 хвилин, по вул. Адріївська в с. Лиман Чугуївського району Харківської області поблизу АЗС «Роднік», керував транспортним засобом Mercedes-Benz E 200, д.н. НОМЕР_2 та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, чим порушив вимоги п. 2.10 ПДР.

В своїй апеляційній скарзі апелянт просить оскаржувану постанову скасувати, ухвалити нове рішення, яким адміністративне провадження закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що відеозапис не є належним доказом, оскільки містить розбіжності за часом, а також здобуті з використанням власних власних засобів.

Також наголошує, що свідком є ОСОБА_2 , яка є фактично учасником ДТП.

Зазначає, що не керував транспортним засобом, за кермом був його знайомий, якого він попросив сісти за кермо і коли вони рухались до міста Зміїв , автомобіль Ланос виконував маневр розвороту і сталася ДТП.

У зв`язку з тим що у належного ОСОБА_1 автомобіля встановлено газове обладнання і сталася ДТП, почав травити газ, а тому довелося терміново їхати на СТО щоб перекрити газ.

Одразу після цього він зі своїм приятелем підійшли на місце ДТП, де вже працювала поліція.

Поліцейські заявили, що їм все одно на кого складати протокол, при цьому приятель, який був за кермом, боявся відповідальності і було прийнято рішення, що протокол складали на ОСОБА_1 .

Потім, поліцейський сказав, що потрібно говорити на камеру, відео перезнімали кілька разів, оскільки він говорив що не був за кермом.

Після вказаних подій, щось підписував, якісь документи та попросив викликати адвоката.

Свідок ОСОБА_3 надав відповідні покази в суді, що саме він був за кермом, пояснював що були в стані крайньої необхідності, травив газ, доказом чого є свідоцтво про державну реєстрацію де в особливих відмітках зазначено про встановлення газо-балонного обладнання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку захисника та ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для належного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 122-4 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст. ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Протоколи про адміністративні правопорушення (а. с. 2,3 ) відносно ОСОБА_1 складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення (а. с. 2) працівником поліції зазначено, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, велася відеозйомка.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, згідно якого працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у нього є ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд за допомогою приладу Drager Alcotest, водій відмовився, про що особисто повідомив працівника поліції, від проходження огляду в закладі охорони здоров`я також відмовився.

Таким чином на відеозаписі, ОСОБА_1 без жодних ознак тиску на нього, повідомив що він дійсно керував транспортним засобом, напередодні випив слабоалкогольний напій і відмовляється проходити огляд на стан сп`яніння.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідка було необ`єктивне ставлення в частині саме складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 та його захисник до суду не надали.

Апеляційний суд вважає, що обставини правопорушень об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів, на які слушно послався суд першої інстанції в своїй постанові.

Протоколи про адміністративне правопорушення та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не містять розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначив великий обсяг доводів, який умовно можна розділити на 3 частини версія щодо керування транспортним засобом іншою особою, спростування всіх доказів у справі та посилання на наявність, на думку апелянта чисельних порушень, і третє версія наявності провокації вчинення правопорушення зі сторони працівників правоохоронних органів, тобто відсутність чіткої вимоги на проходження огляду.

Апеляційний суд вбачає вказані доводи, фактично такими, що суперечать один одному.

З однієї сторони є доводи щодо керування транспортним засобом іншою особою, далі доводи щодо наявності чисельних порушень з боку працівників поліції та відповідно порушень прав водія

ОСОБА_1 в додаткових письмових поясненнях, захисник вже зазначає про наявність провокації.

Суд апеляційної інстанції, наголошує на тому, що межі судового розгляду повинні бути визначені в судовому засіданні, а вимоги та доводи апеляційної скарги мають бути чіткими та зрозумілими.

Попри вказане, апеляційний суд вважає, що деякі доводи апеляційної скарги дійсно заслуговують на увагу і в справі наявні незначні неточності під час складання протоколу, проте вказане не має наслідком прийняття рішення про скасування ухваленої судом першої інстанції пстанови.

Так дійсно у протоколі зазначено про наявність одного свідка у справі, проте у матеріалах справи міститься відеозапис, а тому вимога закону щодо наявності двох свідків в даній справі є недоречною.

Свідок ОСОБА_2 дійсно є учасником ДТП, проте її покази є допустимими та відсутні жодні відомості, які б ставили ці покази під сумнів або їх спростовували.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на незаконність такого доказу як відеозапис, який міститься в матеріалах справи, вказую наступне.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами можуть бути будь-які фактичні данні, які в тому числі, встановлюються за допомогою різноманітних технічних засобів відеозапису.

З відеозапису вбачається певна невідповідність часу, який вказаний на відео та часу, який зазначено в протоколі, проте сам ОСОБА_1 не заперечує що саме він на відео, а тому відеозапис приймається судом як доказ.

Доводи апелянта щодо незабезпечення поліцейськими під час оформлення адміністративного матеріалу права ОСОБА_1 на правову допомогу та чинення тиску на нього, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки вони не підтверджені жодними даними. Так, ані з відеозапису, ані з письмових доказів, які додані до протоколу, не вбачається, що ОСОБА_1 клопотав про забезпечення йому права на захист або на нього чинився тиск, при цьому ОСОБА_1 не був позбавлений можливості зазначити про таке право або в самому протоколі, або окремим письмовим клопотанням.

Незрозумілою є така позиція ОСОБА_1 , оскільки навіть, якщо взяти за основу його версію про те, що він не був за кермом і спочатку не зрозумів що на нього складаються протоколи, зокрема по ч.1 ст. 130 КУпАП, то чому він не скористався своїм правом та не зазначив свій протест у відповідному протоколі, натомість ОСОБА_1 взагалі відмовився отримувати відповідні протоколи, про що чітко зазначив на відео.

Дивним виглядає і відсутність будь яких дій щодо оскарження дій працівників патрульної поліції в порядку адміністративного судочинства чи звернення з відповідними скаргами до керівництва працівників поліції.

Погоджується апеляційний суд і з процесуальною позицією суду першої інстанції щодо відхилення показань свідка ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_4 на місці події не скористався своїм правом, не надав пояснення на місці ДТП, а тому такі показання, які різко відрізняються від поведінки ОСОБА_1 на відео, не підлягають врахуванню.

Ознак провокації ОСОБА_1 з огляду на досліджені докази не виявлено.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд критично ставиться до доводів апелянта щодо того, що належить закрити провадження у справі, оскільки винуватість ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, повністю підтверджена, а доводи апеляційної скарги не спростовують обгрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Вид адміністративного стягнення ОСОБА_1 суддею призначений з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, в межах строку передбаченого ст. 38 КУпАП та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.

Cуд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Зміївського районного суду Харківської області від 14 червня 2023 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева