Справа № 347/2569/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Косів

Суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області Кіцула Ю.С., з участю ОСОБА_1 , його захисника Юрчук С.В. розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли від Косівського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , не працює

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а:

10.09.2023 року о 03 год.15 хв. в с. Тюдів, по вул. Шевченка, керував автомобілем Хюндай Сантафе, д.н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різким запахом алкоголю з рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. На вимогу працівників поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України, за, що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адвокат Юрнюк С.В. подала клопотання про закриття кримінального провадження, з тих підстав, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, та не забезпечено право на правову допомогу під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Поліцейський не роз`яснив наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак у ОСОБА_1 склалося хибне уявлення про необов`язковість такого огляду і відсутність відповідальності за це.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, ствердив, що в ту ніч їхав разом із дружиною, та бабою забрати дядька з м. Чернівці, який приїхав у відпустку, оскільки перебував тривалий час в зоні бойових дій. Його зупинили працівники поліції, при цьому не пояснили причину зупинки, та не роз`яснили наслідки відмови від проходження огляду. ОСОБА_1 визнав, що давав неправомірну вигоду працівникам поліції, щоб вони його швидше відпустили У зв`язку з цим, йому оголошено про підозру у вчиненні злочину за надання неправомірної вигоди, та скеровано обвинувальний акт разом із угодою про визнання винуватості до Косівського районного суду.

Захисник Юрчук С.В. звернула увагу суду, на те, що відеозаписи додані до матеріалів справи не є безперервними, а відтак на них не зафіксовано факту керування автомобілем саме ОСОБА_1 . Також, ОСОБА_2 ствердила, що ОСОБА_1 не було роз`яснено право мати адвоката, а відтак ОСОБА_1 не був обізнаний про свої права та обов`язки.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника Юрчук С.В. дослідивши матеріали справи, та оцінивши в сукупності всі докази, доходжу висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №125495 від 10.09.2023 року, відповідно до якого: «10.09.2023 року о 03 год.15 хв. в с. Тюдів, по вул. Шевченка, керував автомобілем Хюндай Сантафе, д.н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різким запахом алкоголю з рота, нестійка хода, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. На вимогу працівників поліції пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився». Вказаний протокол складений уповноваженою особою, та містить необхідні реквізити встановлені ст. 256 КУпАП. В графі пояснення особи, що ритягається до адміністративної відповідальності зазначено: «керував автомобілем, в лікарню та на прилад драгер проходити на освічення відмовляюся». Будь яких сумнівів у його достовірності судом не встановлено (а.с 1).

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд не проводився, від огляду ОСОБА_1 відмовився (а.с.2).

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Огляд не проводився. Від огляду відмовився (а.с.3);

- зобов`язання до протоколу, відповідно до якого ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом на 24 години (а.с.4).

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 (а.с.5).

- копією письмового рапорту інспектора СРПП Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про те, що під час несення служби в с. Тюдів, по вул. Шевченка, під час комендантської години, було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 .. Під час перевірки документів у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, та в медичному закладі, однак водій відмовився. На водія було складено адміністративні матеріали (а.с.6).

- відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції. Так, на відеозаписах зафіксовано рух транспортного засобу пд керуванням ОСОБА_1 , зупинку транспортного засобу, встановлення особи водія, пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та в медичному закладі, факт відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду у встановленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. При цьому на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд за допомогою драгеру на місці зупинки ствердив дослівно: «та нащо, і так розумію що він покаже, відмовляюся». На пропозицію працівників поліції проїхати в медичний заклад дослівно вказав: «та навіщо, всеодно покаже». В подальшому, ОСОБА_1 було роз`яснено, що щодо нього буде складено протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, та роз`яснено, що відмова прирівнюється до керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. На, що ОСОБА_1 ствердно кивнув головою, висловивши повне розуміння того, що відбувається.

Також суд зауважує, що на відеозаписах зафіксовано факт давання неправомірної вигоди працівниками поліції за нескладання протоколу. При цьому на запитання працівника поліції чи розуміє ОСОБА_1 , що за це передбачена кримінальна відповідальність, ОСОБА_1 цілком ствердно відповів : «Так». В подальшому на місце події була викликана група слідчих, та проводились слідчі дії.

Що стосується доводів захисника про безперервність відеозапису, то суд зазначає що відсутність безперервного відеозапису обставин вчинення правопорушення жодним чином не спростовує наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній та його захисник не довели, що події чи обставини, які відбувались поза відеозаписом спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення. Доказів змонтованості відео учасниками процесу не надано. Крім того, учасниками процесу не доведено яким чином вказані обставини впливають на достовірність зафіксованої на відеозаписі інформації. На переконання суду, відеофіксація порушення є інструментом прозорості та об`єктивності здійснення працівником поліції своїх повноважень.

Тлумачення положень ч. 2 ст. 266 КУпАП дає підстави вважати, що застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису є належним та допустимим доказом під час провадження у справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не залежно від того, чи технічними засобами відеозапису зафіксовано сам огляд особи на стан сп`яніння, що проводився на місці, чи такими засобами зафіксовано відмову особи від огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Залучення свідків до огляду на стан сп`яніння, а так само фіксації відмови водія від огляду, є обов`язковим у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису.

Наявність носія відеозапису з місця події є достатнім самостійним доказом проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння. Тому суд вважає наданий диск в частині фіксації на ньому саме відеозапису який зафіксований у 6 відеофайлах - належним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП. У суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність даних, зафіксованих на відеозаписі, наданому працівниками поліції.

Щодо доводів захисника про відсутність факту керування транспортним засобом, то суд звертає увагу, що такі неспроможними, з огляду на той факт, що сам ОСОБА_1 визнав фак, що саме він керував автомобілем в ніч зупинки. Вказаний факт, власноруч зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення в графі «пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності».

Щодо відсутності захисника під час складання протоколу, то суд звертає увагу, що частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно абз. 4 п. 2 Р. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395 (далі Інструкція № 1395), під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Суд зауважує, що під час безпосереднього розгляду справи про адміністративне правопорушення у судовому засіданні судом було роз`яснено особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його права, та з`ясовано зрозумілість їх змісту. Крім того, при розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 забезпечив свій захист уповноваженим захисником.

Правом надання зауважень щодо протоколу ОСОБА_1 скористався під час судового розгляду, а також під час складання протоколу, оскільки власноруч написав пояснення в графі протоколу.

Водночас, суд звертає, увагу, що якщо ОСОБА_1 зазнаючи про те, що права поліцейським йому роз`яснені не були, ОСОБА_1 не вказав, яке саме з порушених прав на стадії адміністративного розслідування призвело до невідворотних наслідків, що виявились під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто таких, що безповоротно не можуть бути реалізовані під час розгляду справи по суті, незважаючи на роз`яснення таких прав у судовому засіданні.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_1 про те, що йому не були роз`яснені права, підставою для визнання протоколу недопустимим доказом бути не можуть, оскільки можливість реалізації таких прав на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення надана ОСОБА_1 у повному обсязі.

Підсумовуючи наведене, суд відхиляє доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про недопустимість протоколу в якості доказу з підстави відсутності доказів роз`яснення особі прав.

Так, відповідно до пункту 2 статті 6 Європейської конвенції з прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. На відміну від Конституції України, Конвенція поширює сферу захисту осіб, які вчинили не лише злочини, а й інші кримінальні правопорушення.

За змістом Конвенції поняття "кримінальне правопорушення" є значно ширшим за поняття "злочин". Воно охоплює і злочини, як найбільш серйозні правопорушення (mostseriousoffences (crimes), і менш небезпечні правопорушення (lesseroffences (delits), і дрібні правопорушення (pettyoffences (contraventions) (див. п. 53 рішення у справі Ozturk v. Germany).

Адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис повною мірою відповідають деліктам, які не можуть бути віднесені до кримінальних правопорушень в розумінні Європейської конвенції з прав людини.

Діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів національне законодавство України відносить до джерела підвищеної небезпеки.

Так, згідно з частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Ця небезпека полягає у самій суті використання транспортного засобу. Людина не може до кінця контролювати механізми під час їх експлуатації.

Це пов`язано з рядом об`єктивних факторів, які потрібно відрізняти від внутрішнього ставлення людини до безпеки чи до ризику, оскільки ці категорії є оціночними, а у цьому випадку мова йде саме про об`єктивно обумовлену можливість настання негативних наслідків від здійснення цього виду діяльності.

Тому навіть лише факт володіння транспортним засобом породжує певні права та обов`язки осіб, за якими зареєстрований транспортний засіб.

Наявність зазначених додаткових ознак, характерних для фізичної або юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб вимагає віднесення їх до спеціальних суб`єктів адміністративного правопорушення.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, суд доходить переконання, що об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених письмових доказів, що містяться в матеріалах справи не убачається, тому вказані докази суд визнає належними та допустимими.

За таких обставин, перевіривши всі наявні в матеріалах справи докази, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому адмінправопорушенні доведена поза всяким розумним сумнівом.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника слід також стягнути судовий збір у сумі 536,80 грн. Відомостей про наявність у правопорушника пільг про сплаті судового збору, які передбачені п. п. 8, 9, 10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», матеріали справи не містять.

Керуючись ст. ст. 40-1, 283-284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а :

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення апеляційної скарги без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у вищенаведений строк, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу, що складає 34 000,00 грн. (тридцять чотири тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 536 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень) 80 коп. (вісімдесят копійок) на користь отримувача коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Ю. С. Кіцула