Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/462/23 Головуючий у суді І-ї інстанції Майстер І. П.
Категорія - 122-2 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ремез П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року. м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Ремез П.М., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.10.2023, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.10.2023 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 4 (чотири) місяці. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Згідно постанови суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 04.08.2023 о 16:27 год, керуючи автомобілем ГАЗ 2705 державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , в смт. Добровеличківка по вул. Незалежності,112, не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього кольору та гучномовця, чим порушив вимоги п.п. 2.4 та 8.9 «Б» і «В» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 просить змінити постанову суду в частині накладення адміністративного стягнення та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В іншій частині постанову залишити без зміни.

Вказує на те, що в судовому засіданні при розгляді справи по суті, він вказав про обставини вчинення ним адміністративного правопорушення та свою провину в інкримінованому правопорушенні визнав повністю.

Причиною вчинення правопорушення стало те, що рухаючись в автомобілі він не почув гучномовця поліцейських та вимогу про зупинку, а коли побачив у дзеркало заднього виду червоно-сині маячки, то відразу ж не зупинився, оскільки не мав при собі посвідчення водія. Транспортним засобом він керував у тверезому стані, оскільки не вживає спиртне взагалі.

Вважає, що за наслідками розгляду справи суддею, його вина в інкримінованому правопорушенні доведена повністю правильно, кваліфікація ним не оскаржується.

Вказує на те, що вінпроживає в сільській місцевості, разом з співмешканкою, офіційно не працює і вантажна «Газель», якою він керував, являється єдиним джерелом для заробітку від вантажних перевезень, якими він займається на замовлення. На даний час, у зв`язку з війною віднайти інше джерело заробітку для можливості забезпечення сім`ї засобами для існування, у нього не має можливості.

Виходячи з викладеного, просить стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами замінити на штраф.

Частиною першою статті 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та встановлено, зокрема, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за її відсутності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення особи про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною другою статті 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, не є обовязковою.

Відповідно до глави 21 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з обєктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує у своїх рішеннях, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 про час та місце розгляду апеляційним судом даної справи, а саме 31.10.2023 о 10.00 год, повідомлявся належним чином, про що свідчить супровідний лист від 19.10.2023. Клопотання про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило, натомість в апеляційній скарзі міститься прохання апелянта розглянути справу у письмовому провадженні без його участі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, переглянувши долучений до протоколу відеозапис вказаної події та перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобовязаний зясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення у даній справі, встановив, що ОСОБА_1 04.08.2023 о 16:27 год, керуючи в смт. Добровеличківка по вул. Незалежності,112 автомобілем ГАЗ 2705, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього кольору та гучномовця.

Застосовуючи до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення свідчать про неможливість застосування до нього більш мякого стягнення передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 - 2 КУпАП, оскільки воно не буде відповідати вимогам ст.ст. 23, 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення і не буде співмірним скоєному.

Апеляційний суд повною мірою погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 порушив вимоги п.п 2.4 та 8.9 «Б» і «В» Правил дорожнього руху України, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписом події, який містяться в матеріалах справи.

З відеозапису з місця події вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи в смт. Добровеличківка автомобілем ГАЗ 2705, не виконавши законну вимогу представника патрульної поліції про зупинку, намагався залишити місце події, після чого рухаючись в населеному пункті та тривалий час не зупиняючись на законну вимогу поліцейських, здійснив при цьому проїзд декількох нерегульованих перехресть, чим своїми діями створив аварійну ситуацію. Зупинився на автомобілі лише тоді, коли приїхав до власного подвір`я. У подальшому під час спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 поводився зухвало, сперечався щодо підстав зупинки його автомобіля.

Доводи апелянта про те, що автомобіль «Газель», яким він керував, являється єдиним джерелом для заробітку його сім`ї, а тому просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, на думку апеляційного суду є не переконливими та не може бути достатньою підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції.

Як вбачається, КУпАП не містить обмежень прямої дії щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, повязана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу.

Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Водночас, проаналізувати характер та обсяг допущених ОСОБА_1 порушень ПДР, та його зухвалу поведінку під час вчинення даного адміністративного правопорушення, на думку апеляційного суду, саме таке адміністративне стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами строком на 4 (чотири) місяці, не виглядає надмірним у відношенні особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а тому висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Оскільки судове рішення, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без зміни, а апеляційну скаргу правопорушника без задоволення.

Керуючись ст. 294 ч. 8 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Ремез П.М.