Постанова

Іменем України

16 жовтня 2023 року

м. Київ

провадження №33/824/4585/2023

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Лазоренка Ігора Володимировича, та представника потерпілої ОСОБА_2 - Єлєніна Сергія Михайловича

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 - Білоуса Геннадія Віталійовича

на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Кабанячого Ю. В.

від 11 вересня 2023 року

у справі №359/8209/23 Бориспільського міськрайонного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП

громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

У С Т А Н О В И В:

15 серпня 2023 року старшим лейтенантом поліції Карпушкіним О. І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №974413 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 15.08.2023, о 20 год. 10 хв., на АДРЕСА_2 , здійснив психологічний тиск на свою дружину, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В протоколі зазначено потерпілу ОСОБА_2 , а також що у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, речі не вилучалися, огляд не проводився. В протоколі також зафіксовано, що матеріальну шкоду не заподіяно. До протоколу додано зібраний адміністративний матеріал згідно опису. Заяв та клопотань не надходило.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2023 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник потерпілої ОСОБА_2 - Білоус Г. М. подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 протягом року вже притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство відносно потерпілої.

Суд першої інстанції не врахував, що 08.08.2022 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що у стані алкогольного сп`яніння у присутності малолітнього сина, висловлював на адресу своєї дружини ОСОБА_2 словесні образи, принижував її честь та гідність, погрожуючи при цьому короткоствольною зброєю та її застосуванням у разі непокори. А 21.08.2023 ОСОБА_1 прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де в приватному будинку, влаштував сварку з приводу розподілу майна при малолітньому сині та вимагав від потерпілої відмовитися від частки у праві власності на будинок.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 11.09.2023 та ухвалити нову постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 - Лазоренко І. Г. подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якій посилаючись на безпідставність доводів скаржника, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 11.09.2023 залишити без змін.

Судове засідання 09.10.2023 відкладено на 16.10.2023 у зв`язку із задоволенням клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття у засідання його захисника та для реалізації права на захист.

У судовому засіданні 16.10.2023 представник ОСОБА_2 - Єлєнін С. М. надав пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав наведених в ній. Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно відбуваються сварки, як між колишнім подружжям, з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя, з урахуванням інтересів дітей.

ОСОБА_1 та його захисник Лазоренко І. Г. надали пояснення, в яких посилалися на безпідставність доводів скаржника, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити постанову суду першої інстанції без змін. Крім того, зазначили, що всі спори що виникають між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виникають виключно як між колишнім подружжям стосовно спільного сумісного майн, і такі спори є конфліктом, а не домашнім насильством.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника ОСОБА_2 - Єлєніна С. М., ОСОБА_1 та його захисника Лазоренка І. В., вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених частиною 2 статті 173-2 КУпАП факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 2 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого та здійснені повторно протягом року.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Обґрунтовуючи свій висновок про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , суд посилався на відсутність належних та допустимих доказів у матеріалах справи. Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Як вже зазначалось вище, згідно з протоколом серії ВАБ№974413 від 15.08.2023 громадянин ОСОБА_1 , 15.08.2023, о 20 год. 10 хв., на АДРЕСА_2 , здійснив психологічний тиск на свою дружину, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру (а. с. 1).

З реєстраційної картки Бориспільського РУП від 15.08.2023 за подією №104206428 вбачається, що заявниця ОСОБА_2 повідомила, що буянить чоловік військовослужбовець ЗСУ, я яким розлучаються. Із заявницею перебуває дитина. ШМД не потрібно. У графі «результат відпрацювання» зазначено, що поліцейський відрапортував, що прибувши за вказаною адресою, зустрілися із заявницею ОСОБА_2 , яка повідомила, що виникла сварка з чоловіком ОСОБА_1 з приводу розподілу майна, під час сварки чоловік здійснював психологічний тиск. Відповідно чоловіка було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП серії ВАБ 974413 та винесено ТЗП АА351947 строком на 3 доби за третім пунктом. Медичної допомоги ніхто не потребував. Тілесних ушкоджень нікому не завдано (а.с. 4).

Із протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, вбачається, що заявник ОСОБА_2 пояснила, що 15.08.2023, о 20:10, ОСОБА_1 прийшов додому за адресою АДРЕСА_2 та почав розподіл майна, яке вони придбавали у шлюбі. Потім у подальшому питання було вирішено. Просила притягнути чоловіка до адміністративної відповідальності за психологічний тиск (а.с. 5).

З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 прийшов додому за адресою АДРЕСА_2 та намагався забрати спільно нажиті речі а також ключі від тераси будинку, сказавши, що це його будинок і його ключ, і на її слова як вона з дитиною буде користуватися дверима без ключа повідомив, що йому байдуже. Перед цим за день-два він намагався забрати телевізор, холодильник, мультиварку та при цьому здійснював психологічне насилля в присутності дитини (а. с. 6).

В письмових поясненнях від 15.08.2023 ОСОБА_1 пояснив, що 15.08.2023 прийшов за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає його дружина ОСОБА_2 , з якою вони розлучаються. Мешкають окремо близько 2-х місяців. 15.08.2023, о 20 год. 30 хв., приїхав забрати свої речі. Почав робити фото квартири з метою забезпечити майно від продажу. На цьому етапі виникла суперечка. Вирішив взяти ключ від тераси, дружина влаштувала скандал. Запропонував їй зробити дублікат чи щоб вона самостійно зробила дублікати. Домовитися не вдалося незрозуміло чому. Всі речі, які він забирав, його особисті або за попередньою домовленістю. Наразі дружина заявляє, що він взяв речі про які не домовлялися (а. с. 7).

З копії термінового заборонного припису від 15.08.2023 серії АА №351947 неможливо прочитати написані у ній дані, з огляду на погану якість копії. Разом з тим, вбачається, що даний припис підписано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 8).

Постановою Бориспільського міськрайонного суду від 15.09.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн (а. с. 11).

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 було звернення його дружини ОСОБА_2 до поліції.

Докази, які долучені до протоколу, ґрунтуються лише на уснихпоясненнях ОСОБА_2 наданих працівникам поліції про те, що ОСОБА_1 здійснив відносно неї психологічний тиск.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.

Разом з тим, у судовому засіданні як ОСОБА_1 так і представник ОСОБА_2 - Єлєнін С. М. пояснили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують суперечки та спори виключно щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя, внаслідок чого виникають конфліктні ситуації.

З огляду на те, що суд розглядає справу лише в межах складеного відносно ОСОБА_1 протоколу серії ВАВ №974413 від 15.08.2023, встановленню та перевірці підлягали саме обставини, викладені у диспозиції протоколу, а саме, що ОСОБА_1 застосував до ОСОБА_2 психологічний тиск, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Як вже зазначалось вище, згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, зазначена у протоколі форма домашнього насильства психологічного характеру, як «психологічний тиск» не передбачена положеннями чинного законодавства у даній сфері, а отже без уточнень та зазначень конкретної форми в інших доказах, які б давали можливість суду встановити в чому саме полягало домашнє насильство психологічного характеру, яке кореспондується із законодавчо визначеними формами, суд з власної ініціативи не може змінювати фабулу обвинувачення зазначену у протоколі.

Наявні в матеріалах справи письмові пояснення про те, що ОСОБА_1 , окрім розподілу спільних речей взяв ключ від тераси та повідомив що йому байдуже, не дають можливості безумовно встановити, що такий вислів міг завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої. Більше того пояснення потерпілої в цій частині не кореспондуються із поясненнями ОСОБА_1 , який визнав факт, що він взяв ключ від тераси, однак запропонував можливий варіант зробити дублікат.

Слід також звернути увагу на те, що з письмових пояснень потерпілої не вбачається будь яких відомостей про вчинення психологічного насильства на неї з боку ОСОБА_1 саме 15.08.2023, в день складення протоколу. Натомість потерпіла зазначила у поясненнях, що за день-два ОСОБА_1 виносив з дому спільні речі чим вчинив на неї психологічний тиск, однак такі події стосуються інших фактичних обставин, які відбувалися раніше ніж обставини 15.08.2023, які зазначені у протоколі.

Таким чином, долучені до протоколу докази не узгоджуються між собою, є суперечливими, а також з їх аналізу неможливо беззаперечно дійти висновку про те, що ОСОБА_1 15.08.2023 вчинив психологічне насильство відносно ОСОБА_2 , що завдало чи могло завдати останній шкоду психічному здоров`ю.

Крім того, що стосується пояснень потерпілої у протоколі про прийняття заяви про вчиене кримінальне правопорушення, то у графі зміст заяви, остання зазначила що чоловік приїхав та розпочав розподіл майна, яке вони придбали у шлюбі. Потім у подальшому питання було вирішено. Така обставина не може однозначно свідчити про те, чи могла бути, чи була завдана шкода її психічному здоров`ю.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації № R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного на ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Крім того, апеляційний суд звертає увагу також на той факт, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 вину не визнав, а пояснив, що в нього із її дружиною відбувся побутовий конфлікт стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя в якому вони обоє приймали участь. І такі пояснення кореспондуються із наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самої ОСОБА_2 .

Таким чином, єдині докази на підставі яких було складено протокол, усні пояснення та виклик поліції ОСОБА_2 . Потерпіла скористалася наданим правом на власний розсуд та не надала до суду першої інстанції інших належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених у протоколі обставин. А долучені до апеляційної скарги докази апеляційний суд не досліджує з огляду на положення ст. 294 КУпАП.

Згідно п. 2 ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Разом з тим, скаржник не подав до апеляційного суду клопотання про дослідження долучених доказів і не обґрунтовував поважність причин неподання таких доказів до місцевого суду, з урахуванням того, що потерпіла була присутня у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Наявна копія постанови суду першої інстанції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не може свідчити про наявний склад адміністративного правопорушення в його діях, а слугує лише для правильної кваліфікації інкримінованого діяння уповноваженими органами.

Насильство у родині, будь-якого характеру, відрізняється тим від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15.08.2023 виник конфлікт, сварка стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя, у якому останні разом приймали участь, внаслідок чого ОСОБА_2 викликала поліцію та в усній формі повідомила про психологічний тиск відносно неї з боку ОСОБА_1 , внаслідок чого було складено протокол серії ВАБ№974413.

Те, що конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 супроводжувавсявикликом поліції, автоматично не утворює склад правопорушення у виді домашнього насильства психологічногохарактеру.

Доводи апеляційної скарги що стосуються подій 08.08.2023 та 21.08.2023 не приймаються судом апеляційної інстанції, з огляду нате, що розгляд справи судом першої інстанції проводиться лише в межах складено протоколу серії ВАБ№974413 від 15.08.2023 відносно ОСОБА_1 та стосується обставин, що відбулися саме 15.08.2023.

Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог статей 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про визнання ОСОБА_1 винним в адміністративному правопорушенні за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП немає.

З огляду на викладене та керуючись ст. 289, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представникаОСОБА_2 - Білоуса Геннадія Миколайовича- залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 11 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик