П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2023 року м. Київ

Справа: № 759/12536/23

Провадження: №33/824/4226/2023

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідома Т. О.,

за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького В`ячеслава Вікторовича

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Кобилецького В`ячеслава Вікторовича в інтересах ОСОБА_1

на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року, винесену під головуванням судді Гаврищук А. В.,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у с т а н о в и л а:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та піддано стягненню у виді попередження.

Стягнено з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Кобилецький В. В. в інтересах ОСОБА_1 16 серпня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що протокол не містить визначення батьківських обов`язків ОСОБА_1 , які вона не виконала, що унеможливлює встановлення форми вини та, які права та інтереси неповнолітніх дітей порушені.

Відмітив, що будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків матеріали справи не містять.

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького В. В., дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходжу висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Суд першої інстанції визнав доведеним факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, виходячи з даних, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, рапорті інспектора та письмових поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, в точній відповідності з законом.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 259988, ОСОБА_1 17.06.2023 близько 18 години 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , ухилялася від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, внаслідок чого її малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час конфлікту з малолітнім ОСОБА_4 , 2012 року народження, штовхнув останнього, чим міг завдати шкоду здоров`ю. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст.184 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано рапорт інспектора поліції, письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно не з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За правилом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

З огляду на те, що ч.1 ст. 184 КУпАП, порушення якої ставиться в провину ОСОБА_1 , є бланкетною, то при розгляді цієї справи необхідно з`ясувати серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Фабула звинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП позбавлена правової конкретизації, оскільки як в протоколі про вчинення правопорушення так і в постанові суду не визначено, як того вимагає диспозиція ч.1 ст.184 КУпАП кваліфікації дій ОСОБА_1 як ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Судом не взято до уваги те, що невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер.

Матеріли справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не належно займається вихованням своїх дітей.

З огляду на вищевикладене, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містить ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, зокрема, в чому саме полягає ухилення особи від виконання обов`язків щодо виховання дитини та яким чином було здійснено відповідне ухилення.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею 14 року, неповнолітньою вважається дитина у віці від 14 років до 18 років.

З матеріалів справи слідує, що син ОСОБА_1 ,ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , і на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення йому виповнилось тільки 12 років, тобто являвся малолітньою дитиною, тоді як ч. 1 ст. 184 КУпАП встановлена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, тому в суду першої інстанції не було достатніх підстав вважати, що вона вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 у справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 у справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, є обґрунтованими, а відтак постанова Святошинського районного суду м.Києва від 08 серпня 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Кобилецького В`ячеслава Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватоюу вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Невідома