ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/804/23 Головуючий І інстанції Янцовська Т.М.
Провадження № 33/818/617/23 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Cоболєвої Є.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Гулієва Е.В. огли на постанову судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12 травня 2023 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 21.02.2023 року о 18:00 год в м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 2/2, ОСОБА_1 , керуючи т.з. Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Hyndai Tucson д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Крім того, 21.02.2023 року о 18:00 год в м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 2/2, ОСОБА_1 , керуючи т.з. Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова хитка хода. В присутності двох свідків на місці дорожньо-транспортної пригоди від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП закрити з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що 21.02.2023 року транспортним засобом Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_1 керувала інша особа- ОСОБА_2 , однак працівники поліції не звернули уваги на його пояснення про те, що автомобілем керував він , а не ОСОБА_1 та не долучили його письмові пояснення до протоколу про адміністративне правопорушення. Також, ОСОБА_1 відмовився підписувати протоколи про адміністративне правопорушення, оскільки він не керував автомобілем в той день та в подальшому автомобіль на відповідальне зберігання передали саме ОСОБА_2 .

Вказує, що судом першої інстанції належним чином не було досліджено в судовому засіданні відеозаписи та фото транспортних засобів, на яких відсутні пошкодження автомобілей.

Мотиви суду

Судом апеляційної інстанції неоднократно призначались судові засідання.

Так, в судове засідання 28.06.2023 року, будучи 01.06.2023 року належним чином повідомленими про судове засідання в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та його захисник не з`явились. Захисник подав до суду клопотання про відкладення судового засідання з посиланням на те, що ОСОБА_1 перебуває на службі у ЗСУ та не має можливості бути присутнім в судовому засіданні та бажає примати участь у справі.

Клопотання захисника було задоволено та судове засідання було відкладено на 13 год 45хв 26.07.2023 року.

Будучи 29.06.2023 року належним чином повідомленими про судове засідання в суді апеляційної інстанції, призначеного на 26.07.2023 року, ОСОБА_1 та його захисник не з`явились. Захисник подав до суду клопотання про відкладення судового засідання з посиланням на те, що ОСОБА_1 перебуває на службі у ЗСУ та не має можливості бути присутнім в судовому засіданні та бажає примати участь у справі.

Клопотання захисника було задоволено та судове засідання було відкладено16.08.2023 року, яке було відкладено на 04.10.2023 року та в подальшому судове засідання було призначено на 14 год 00 хв 01.11.2023 року.

Так, 01.11.2023 року, будучи 04.10.2023 року належним чином повідомленими про судове засідання в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та його захисник не з`явились. Захисник подав до суду клопотання про відкладення судового засідання з посиланням на те, що ОСОБА_1 перебуває на службі у ЗСУ та не має можливості бути присутнім в судовому засіданні та бажає примати участь у справі.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 та його захисник Гулієв Е.В. оглиє ініціаторами апеляційного перегляду постанови судді.

Апеляційний суд приходить до висновку, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не виявила належної зацікавленості у розгляді справи та протягом тривалого часу не з`являється до апеляційного суду. Незацікавленість у розгляду своєї апеляційної скарги свідчить про зловживання учасником справи процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи.

Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

За змістом Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат є фахівцем у галузі права, а відтак обізнаний із нормами права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи наведені адвокатом у клопотанні про відкладення розгляду справи, призначеного на 01.11.2023 року, оскільки адвокат в силу своїх професійних прав та обов`язків, які передбачені договором про надання правової допомоги, визначені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та який є юристом, що надає професійну правову допомогу учасникам правовідносин і якому відомо, що діючим КУпАП чітко встановлено процедуру та строки розгляду апеляційної скарги.

Захисником жодного разу не було надано апеляційному суду доказів на підтвердження поважності доводів про відкладення судового засідання (документів перебування ОСОБА_1 на службі у ЗСУ), а також не надано доказів неможливості захисника особисто приймати участь в судовому засіданні.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що особа, яка подала апеляційну скаргу, належним чином та завчасно була повідомлена про час та місце судового розгляду і мала можливість бути присутньою в судовому засіданні апеляційного суду з урахуванням того, що розгляд апеляційної скарги неодноразово переносився за клопотанням апелянта та йому надавався достатній строк як для підготовки до розгляду.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної скарги без участі правопорушника та його захисника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, оскільки суд розцінює такі дії як зловживання учасником справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

Потерпілий ОСОБА_3 подав до суду заяву в якій просив провести судове засідання без його участі та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено,що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом статті 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Відповідно до п.2.3 б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з вимогами п.13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Крім того, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 21.02.2023 року о 18:00 год в м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 2/2, ОСОБА_1 , керуючи т.з. Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Hyndai Tucson д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Також, ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова хитка хода. В присутності двох свідків на місці дорожньо-транспортної пригоди від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протоколи про адміністративні правопорушення ААБ № 285397 від 21.02.2023 року та ААБ № 285398 від 21.02.2023 року,.

Крім того, факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 крім протоколів, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколах події та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.02.2023 року;

- схемою місця ДТП, підписаною лише потерпілим ОСОБА_4 . ОСОБА_1 відмовився від підпису схеми місця ДТП, зауважень та доповнень при складанні схеми місця ДТП, в якій зафіксована обстановка на місці дорожньо-транспортної пригоди, розташування обох автомобілів на місці ДТП, напрямки руху транспортних засобів, а також місце зіткнення автомобілів не надав.

- письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_4 , який підтвердив їх в судовому засіданні суду першої інстанції та пояснив, що 21.02.2023 року о 18:00 год він рухався зі сторони вул. Сумської по пр-ту Героїв Харкова в сторону ХТЗ, з ним в автомобілі перебував пасажир ОСОБА_5 . Перед пішохідним переходом пригальмував на першому перехресті з пров. Короленко, надавши перевагу пішоходам, де відчув удар в задню частину свого транспортного засобу на нерегульованому переході. З водійської сторони автомобіля, що скоїв ДТП, вийшов великий чоловік з бородою в стані алкогольного сп`яніння, що було видно по запаху з порожнини рота, запропонував відшкодувати збитки, а саме запропонував 5 000 грн. В його автомобілі на пасажирському сидінні знаходився також пасажир, який вийшов після того, як викликали поліцію.

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 , який підтвердив їх в судовому засіданні суду першої інстанції та пояснив, що 21.02.2023 року після 18:00 год він замовив таксі, приїхав потерпілий. На пішохідному переході вони зупинилися на перехресті вул. Короленка та пр-ту Героїв Харкова, пропустили пішоходів, після чого відчули удар в задню частину автомобіля. Через заднє скло побачив двох людей в машині, ОСОБА_1 був водієм, а інший чоловік сидів на пасажирському сидінні попереду.

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , які кожний окремо надали письмові пояснення від 21.02.2023 року, відповідно до яких у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судом було критично оцінено пояснення свідка ОСОБА_2 в тій частині, що за кермом транспортного засобу Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_1 під час скоєння ДТП перебував саме він, оскільки з ОСОБА_1 він має приятельські відносини, є сусідами. При відтворенні відеозаписів працівників патрульної поліції (10хв.:27 с.; 20хв.:44с.) судом встановлено, що свідок ОСОБА_2 на запитання представника патрульної поліції відповів, що спочатку дійсно він перебував за кермом належного ОСОБА_1 транспортного засобу, але потім останній його «викинув» з водійського місця та управляв автомобілем самостійно.

Також, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та приймає до ваги пояснення свідка ОСОБА_5 , у якого з жодним учасником дорожнього руху стосунки були відсутні, а тому вважати, що свідок обмовив ОСОБА_1 , підстав немає.

За таких обставин, факт керування автомобілем ОСОБА_1 при обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується сукупністю та узгодженістю доказів зібраних у справі, які дають об`єктивні підстави вважати, що саме ОСОБА_1 21.02.2023 року керував автомобілем. Судом першої інстанції версія сторони захисту з цього приводу була ретельна перевірена та обґрунтовано відхилена, з наведенням відповідних мотивів в оскаржуваній постанові.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності, а заперечення апелянтом факту керування транспортним засобом при обставинах, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, є безпідставні.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Переглядаючи доводи апелянта про те, що автомобілі не отримали жодних пошкоджень спростовуються матеріалами справи, а саме зі схеми місця ДТП від 21.02.2023 року вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження:

-автомобіль Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_1 ліве дзеркало, пошкодження переднього бамперу;

-автомобіль Hyndai Tucson д.н.з. НОМЕР_2 пошкодження заднього бамперу.

Аналізуючи схему місця ДТП, характер та локалізацію зазначених пошкоджень транспортних засобів, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Таким чином, посилання апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, проведення судової експертизи, тощо.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Гулієва Е.В. огли залишити без задоволення.

Постанову судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик