Справа №443/1746/23
Провадження №3/443/675/23
ПОСТАНОВА

іменем України

20 жовтня 2023 року суддя Жидачівського районного суду Львівської області Сливка С.І., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, непрацюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ухилялася від виконання передбачених ст.150 СК України обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке проявилося у тому, що останній 31.08.2023 року біля 15:40 год. в м.Ходорів по вул.Сковороди обзивав нецензурною лайкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про місце, дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Одночасно, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 , згідно якої остання просить розглянути протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №897148 за ч.1 ст.184 КУпАП без її участі.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, вважаю можливим проводити розгляд справи у відсутності особи, що притягається до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №897148 від 14.09.2023, у графі «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» зазначено «притягалася 08.08.2023 року за ч.3 ст.184 КУпАП», та на підтвердження даного факту працівником поліції до протоколу про адміністративне правопорушення долучено копію постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 27.07.2023 року по справі №443/1355/23 (провадження №3/443/543/23), яка набрала законної сили 08.08.2023 року.

При цьому, згідно постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 27.07.2023 року по справі №443/1355/23 (провадження №3/443/543/23) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.184 КУпАП адміністративним правопорушенням є ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Приписи статті 150 Сімейного кодексу України, зобов`язують батьків, зокрема забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечуються системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України).

Відповідно до положень ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно диспозиції ч. 2 ст. 184 КУпАП адміністративним правопорушенням є повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою ст.184 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч.3 ст.184 КУпАП адміністративним правопорушенням є вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

При цьому, матеріали справи не місять жодного доказу, що ОСОБА_1 протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки вищевказаною постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.07.2023 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.184 КУпАП, а саме за те, що неповнолітній син ОСОБА_1 ОСОБА_2 2009 р.н., 10.07.2023 о 21 год 30 хв перебуваючи в магазині «Рукавичка», що в м.Ходорів, вул. Грушевського, 57 таємно викрав енергетичний напій «Coffee»в кількості 1 шт, вартістю 15,24 грн, чим порушив ст. 51 КУпАП, однак не досягнувши 16-річного віку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене частиною 3 статті 184 КУпАП.

А відтак суд не може розцінювати ОСОБА_1 як особу, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Одночасно, у Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 184 КУпАП на ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Одночасно, суд зазначає, що перекваліфікація дій не порушує прав ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі по адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, тощо.

Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП доведеною повністю.

Зокрема, вказане підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме:

-протоколом про адміністративні правопорушення Серія ВАВ №897148 від 14.09.2023 року, згідно якого ОСОБА_1 повідомила, що з протоколом згідна;

-рапортом працівника Відділення поліції №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 31.08.2023 про реєстрацію повідомлення про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 31.08.2023 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 31.08.2023 року о 15.52 год. за адресою АДРЕСА_2 , заявник ОСОБА_3 повідомив, що неповнолітній ОСОБА_4 , який проживає неподалік на АДРЕСА_1 , вигулював свого бійцівського собаку без повідка та намордника. Коли вони проходили біля подвір`я заявника, то собака схопила курча, яка належить ОСОБА_3 . Коли він зробив зауваження ОСОБА_5 , то останній почав висловлюватися нецензурними словами у бік заявника. З даного приводу ОСОБА_3 звернувся із письмовою заявою, у якій просить прийняти міри до ОСОБА_2 ;

-заявою та письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_3 від 31.08.2023 року, згідно якого останній повідомив, що 31.08.2023 року по у м.Ходорів по вул.Сковороди неповнолітній ОСОБА_4 із своїм другом, точно як він називається йому невідомо. Також із ними була собака. В той час він перебував на своєму подвір`ї, та ОСОБА_4 почав обзивати його нецензурними словами, кричав на нього. Чому він так поводився йому невідомо;

-письмовими поясненнями неповнолітнього ОСОБА_2 від 14.09.2023 року, відповідно до яких останній повідомив, що 31.08.2023 року біля 15.40 год. він йшов із собакою по вул. Сковороди у м.Ходорів. Коли його собака почала бігти за курчам його сусіда ОСОБА_3 , який зробив йому зауваження. Він агресивно відреагував та почав ОСОБА_3 обзивати нецензурними словами. На його прохання припинити лаятися, він ще більше почав кричати на нього. Обіцяє більше не вчиняти будь-яких адміністративних чи кримінальних правопорушень.

Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП доведеною повністю.

Обставин, які виключають провадження у справі та адміністративну відповідальність, немає.

Обставин, що відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність за правопорушення, не встановлено.

При обранні виду адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , суд враховує характер та обставини вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини,.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для ОСОБА_1 є адміністративне стягнення у виді штрафу.

Крім того, відповідно до ст.40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп..

Керуючись ст. ст. 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя С.І. Сливка