Справа № 163/1013/23
Провадження № 3/163/459/23
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Шеремета С.А.

з участю представника Волинської митниці Федчишина Р.А.,

розглянувши в приміщенні суду направлені Волинською митницею матеріали справи за протоколом № 0099/20500/23 про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.483 МК України

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, при таких обставинах.

24.03.2023 близько 00:28 години в зону митного контролю

митного поста «Устилуг» Волинської митниці по смузі руху «червоний коридор» у напрямку «в?їзд в Україну» заїхав легковий автомобіль марки «Ford Mondeo», кузов номер НОМЕР_2 , що переміщувався в напрямку «в?їзд» в Україну під керуванням громадянина України ОСОБА_1 згідно митної декларації типу IM EE №UA204020/2023/11810 від 23.03.2023

Водієм транспортного засобу ОСОБА_1 для проходження митного контролю на товар «Легковий автомобіль, бувший у використанні, марка - FORD, модель-MONDEO, ідентифікаційний номер(кузова) - НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення - 2010 р., модельний рік виготовлення - 2010 р., об?єм двигуна - 1753 см3, потужність - 92kW, тип двигуна - дизельний...» було подано посадовій особі Волинської митниці: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу

НОМЕР_3 , договір купівлі-продажу (UMOWA SPRZEDAZY

SAMOCHODU) б/н від 22.03.2023.

Відповідно до поданих до митного контролю документів продавцем вказаного транспортного засобу виступає ОСОБА_2 , а покупцем - ОСОБА_3 , а його вартість становить 8000 польських злотих.

Під час повного митного огляду вказаного транспортного засобу, у салоні автомобіля в бардачку з іншими документами виявлено експортну митну декларацію MRN 23PL301010E0374898 від 23.03.2023 на «Легковий автомобіль, бувший у використанні, марка - FORD, модель-MONDEO, ідентифікаційний номер(кузова) -

НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення - 2010 р., об?єм двигуна - 1753 см3, тип двигуна - дизельний..», де вартість автомобіля становить 10 000 польських злотих, а також договір купівлі-продажу (UMOWA SPRZEDAZY SAMOCHODU) б/н від 22.03.2023, відповідно до якого продавцем вищевказаного транспортного засобу виступає ОСОБА_2 , покупцем - ОСОБА_4 , а вартість автомобіля становить 10 000 польських злотих

Таким чином, ОСОБА_1 перемістив через митний кордон України з приховуванням від митного контролю товар «Легковий автомобіль, бувший у використанні, марка - FORD, модель-MONDEO, ідентифікаційний номер(кузова) - НОМЕР_4 , календарний рік виготовлення - 2010 р., модельний рік виготовлення - 2010 р., об?єм двигуна - 1753 см3, потужність - 92kW, тип двигуна - дизельний..», шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення транспортного засобу документів, що містять неправдиві відомості щодо отримувача та вартості транспортного засобу.

ОСОБА_1 та його захисник Кузнецов В.В. на розгляд справи в суді не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду.

Зокрема, повідомлення про розгляд справи надсилалось ОСОБА_1 та його захиснику Кузнецову В.В., кожному зокрема, на їх електронні адреси, з яких останні надсилали на адресу суду заяви та клопотання.

Про проведення судового засідання о 10:00 годині 12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 та його захисник Кузнецов В.В. також повідомлялись і телефонограмою.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях.

В рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Суд зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, Любомльським районним судом вживалися усі необхідні та можливі заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності, зокрема, для належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

За таких обставин вбачаються підстави для проведення розгляду протоколу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Кузнецова В.В.

Представник Волинської митниці під час розгляду протоколу заявив, що вважає доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, просив накласти стягнення в межах санкції ч.1 ст.483 МК України, стягнути витрати митниці і судовий збір.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю стверджена матеріалами справи: протоколом про порушення митних правил №0099/20500/23, контрольним талоном для проходження по "червоному коридору", свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, митною декларацією ОСОБА_1 , довіреністю №1924, митною декларацією типу IM EE №UA204020/2023/11810 від 23.03.2023, експортною митною декларацією MRN 23PL301010E0374898 від 23.03.2023 з перекладом, договорами купівлі-продажу автомобіля від 22.03.2023 з перекладом, документом про тимчасову реєстрацію та зняття з реєстрації автомобіля, службовою запискою інспектора митниці, відповіддю митних органів Республіки Польща.

При вирішення питання про обсяг відповідальності ОСОБА_1 встановлено таке.

Статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.ст.33-35 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання про стягнення необхідно враховувати співрозмірність шкоди, завданої державним та суспільним інтересам, і шкоди, завданої особі. Суд повинен проаналізувати, чи дотримано органами влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто, чи не стали вжиті заходи особистим та надмірним тягарем для заявника. Крім того, Суд звертає увагу, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

У рішенні у справі Краєва проти України від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13) Європейський суд з прав людини, констатувавши, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив, зокрема, що: відповідно до частини першої статті 483 Кодексу, згідно з якою заявницю було визнано винною, штраф у розмірі, що дорівнює вартості товару, що є дуже великою сумою, та конфіскація товару були обов`язковими заходами без жодних винятків; відсутність дискреції стосовно цього не дала українським судам можливості врахувати індивідуальні обставини, що позбавляє сенсу будь-яку оцінку; Європейський суд з прав людини вже зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити потрібний справедливий баланс між вимогами загального інтересу та захистом права особи на власність (§ 31).

Частина 1 статті 483 МК України в разі доведеності вини особи передбачає стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Таке стягнення є безальтернативним і позбавляє суд врахувати характер і суспільну шкідливість правопорушення та особу винного.

З огляду на сформульовані Конституційним Судом України, зокрема і в рішенні КСУ від 5 липня 2023 року № 5-р(ІІ)/2023 яким санкцію статті 483 Митного кодексу України визнано неконституційною, підходів до розуміння принципу індивідуалізації юридичної відповідальності принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що відповідно до принципу верховенства права (правовладдя) законодавець може обмежувати конституційні права людини і громадянина за дотримання умов, визначених Конституцією України. „Право власності не є абсолютним, може бути обмежене, однак утручання в це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу домірності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства, зазначено в Рішенні Суду. Установлення обмеження прав людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що воно є домірним (пропорційним) та суспільно потрібним.

Приписи статті 41 Конституції України є співвідносними з відповідними приписами статті 1 протоколу Першого до Європейської конвенції з прав людини. Європейський суд з прав людини у справі «Краєва проти України/Krayeva v. Ukraine» від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13), констатував, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають ».

Європейський суд з прав людини вказав, що „ для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають . Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції » [рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84].

Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання обґрунтовано відповідало [правомірній] меті. Іншими словами, потрібно досягти „справедливого балансу» між вимогами загальних потреб суспільства і вимогами захисту фундаментальних прав людини. Цього балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести особистий і надмірний тягар [див., зокрема, рішення у справах The Former King of Greece and Others v. Greece [GC] від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-XII, § 79, § 82; Jahn and Others v. Germany [GC] від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-VI, § 8194; Gogitidze and Others v. Georgiа від 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97].

З огляду на зазначені вище обставини цієї справи та практику Європейського Суду з прав людини вбачаються підстави для висновку, що застосування до ОСОБА_1 і штрафу, і конфіскації предметів порушення митних правил, що передбачено санкцією ч.1 ст.483 МК України як безальтернативне стягнення, буде порушенням положень ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі "правопорушення та відповідальності".

З порушника відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України № 3674-VI підлягає стягненню судовий збір у відповідному розмірі.

Витрати по справі на зберігання автомобіля судом не стягуються з огляду на примусове відчуження автомобіля за умов правового режиму воєнного стану.

Керуючись ст.ст.522, 527, 528 МК України,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, і накласти на нього стягнення у виді конфіскацією у власність держави автомобіля "марки - FORD, модель-MONDEO, ідентифікаційний номер(кузова) - НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення - 2010 р., модельний рік виготовлення - 2010 р., об?єм двигуна - 1753 см3, потужність - 92kW, тип двигуна - дизельний....", вартістю 84 883 гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору на рахунок UA0003480 в Казначействі України (ЕАП) (отримувач ГУК у Волинській області/місто Любомль, , код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу "судовий збір").

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області С.А.Шеремета