Номер провадження: 33/813/1978/23
Номер справи місцевого суду: 521/2528/23
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

захисника ОСОБА_1 адвоката Кобильника Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Кобильника Дениса Олеговича на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 01 січня 2023 року близько 11 год. 25 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Артилерійській в м. Одесі, в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за наявності ознак алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, що було виявлено і зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення, серії ААД № 427311, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.28-30).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 09.10.2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Кобильник Д.О. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.31-37).

Крім того, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Кобильник Д.О. просить поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови (а.с.37).

Дослідивши вищевказане клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Кобильника Д.О., апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Так, у відповідності до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси була ухвалена 13 вересня 2023 року, однак відомості про її направлення та вручення ОСОБА_2 або адвокату Кобильнику Д.О. у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), та практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У судове засідання до суду апеляційної інстанції, призначене на 31.10.2023 року на 13 год. 00 хв., прибув представник ОСОБА_2 адвокат Кобильник Д.О., який просив апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції залишити без змін (а.с.45-47).

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливомлікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді суду3 першої інстанції, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Його вина у вчиненні адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №427311 від 01.01.2023 року (а.с.2);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольно сп`яніння (а.с.3);

- відеозаписами з нагрудної камери працівників поліції, з якого вбачаються наведені обставини порушення ОСОБА_2 п.2.5 ПДР України (а.с.11).

На підставі вищевикладених обставин, стосовно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

З цих підстав, твердження апелянта про відсутність доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на увагу не заслуговують, так як повністю спростовані матеріалами справи в їх сукупності.

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 12 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, у відповідності до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби, а в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків.

Доводи представника ОСОБА_2 адвоката Кобильника Д.О. про те, що працівники поліції діяли всупереч вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», і не повідомили причину зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_3 , апеляційний суд не приймає, оскільки наступне спростовується наявним у справі відеозаписом, з якого вбачається, що працівниками поліції повідомлено ОСОБА_2 про те, що авто зупинено з метою перевірки документів, транспортного засобу під час воєнного стану (на відеозаписі: 11:07).

Разом з тим, стосовно законності такої зупинки, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ).

Вищезгаданим документом закріплене право на проведення перевірки документів, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян для посадових осіб органів Національної поліції України, Служби Безпеки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України.

Все вищевказане узгоджується з ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, за вказаних обставин зупинення поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_2 під час воєнного стану і перевірка його документів, є законними.

Щодо поведінки ОСОБА_2 , яке зафіксовано на відео під час надання відповіді на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», та і у медичному закладі, то суд вважає, що поліцейськими вірно сприйнято та витлумачено дані факти як відмова від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та в закладі охорони здоров`я.

Так, як вбачається з відеозапису, притягуваний до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на протязі тривалого часу на багаточисельні недвозначні пропозиції поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння, у тому числі - у медичному закладі, ухилявся від відповіді, постійно виставляв до поліцейських умови проходження ним огляду на стан сп`яніння, а також медичного огляду, які не відповідають приписам чинного законодавства (на відеозаписі: 11:08, 11:39, 11:42).

Більше того, ОСОБА_2 не спростовував той факт, що вживав за день до цього спиртні напої, і результат проходження скоріш за все буде позитивний (на відеозаписі: 11:09).

Разом з тим, слід зазначити, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, ні правопорушником ОСОБА_3 , ні його захисником суду не надано, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Посилання на сумніви правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_3 та його захисника, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо діяльності правоохоронних органів, звинуваченнях органів поліції та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні закону, що не можна визнати допустимими доказами.

Крім того, правопорушником ОСОБА_3 або його захисником, не було наведено жодних даних, які б викликали сумніви у належності даних матеріалів справи, проведення огляду на стан сп`яніння та об`єктивності органів поліції при їх складанні.

При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів того, щоб ОСОБА_3 чи його захисник зверталися із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за органами поліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, у суду немає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Основним доводом правопорушника ОСОБА_3 та його захисника адвоката Кобильника Д.О. є те, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження перевірки на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі, а тому на їх думку в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Однак, на думку ҐОдеського апеляційного суду ці доводи є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, з метою перевірки цих доказів, судом апеляційної інстанції в судовому засіданні від 31.10.2023 року, частково був прослуханий і переглянутий відеозапис скоєного правопорушення ОСОБА_3 , а саме з початку відеозапису (11.07 год.) до часу складання протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД № 427311 (11.25 год). Із цього відеозапису вбачається, що працівниками поліції неодноразово пропонувалось ОСОБА_3 прийти перевірку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», при цьому був підготовлений прилад «Драгер». Однак протягом дуже значного часу ОСОБА_3 відмовлявся від проходження перевірки за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, посилаючись на те, що він йому не довіряє. На пропозицію проїхати в медичний заклад для перевірки стану можливого алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 також відмовлявся, при цьому, постійно розмовляв по телефону.

Саме ці обставини стали підставою для складання відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД № 427311.

В подальшому ОСОБА_3 став погоджуватись на перевірку на стан алкогольного сп`яніння, однак у присутності свого адвоката, тобто фактично також відмовляючись пройти цю перевірку. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, з посиланням на те, що огляд має пройти не адвокат, а особисто ОСОБА_3 , останній також не погоджувався пройти цей огляд, сівши в автомобіль, яким він керував, Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином, Одеський апеляційний суд виходить із того, що з моменту зупинки і до часу складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 фактично відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Що стосується посилання ОСОБА_3 та його захисника адвоката Кобильника Д.О. про позбавлення працівниками поліції участі адвоката Кобильника Д.О. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД № 427311, то колегія суддів зазначає, що ст. 234 КУпАП зазначені обставини не передбачені.

Участь захисника в адміністративному провадженні передбачена ст. 268 КУпАП України, чим правопорушник ОСОБА_3 повністю скористався.

Щодо твердження правопорушника ОСОБА_3 про неналежність доказів, долучених до матеріалів справи, на що у своїй скарзі посилається апелянт, то такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_3 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ, вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Кобильника Дениса Олеговича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_2 адвокату Кобильнику Денису Олеговичу строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кобильника Дениса Олеговича залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда