Справа 573/1689/23
Номер провадження 3/573/699/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 жовтня 2023 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Черкашина М.С., розглянувши матеріали, які надійшли із відділення поліції № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області відносно

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, РНОКПП: НОМЕР_1

про притягнення до адміністративної відповідальності

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

До суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 166695 від 12.09.2023 року із якого встановлено, що 12 вересня 2023 о 09.43 год. в с. Річки по вул. Центральній гр. ОСОБА_1 керував мото «Геркулес» без д/н із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: млява мова, тремтіння пальців рук та запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився, що зафіксовано боді-камерою, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Нормативний акт, що передбачає відповідальність за інкриміноване особі адміністративне правопорушення.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Позиція учасників справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе за ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та заперечив викладені у протоколі обставини. Просив долучити письмові пояснення про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 166695 стосовно нього складений незаконно та без встановлення фактичних обставин справи, а письмові та електронні докази, що знаходяться в справі, не можуть бути визнані належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", і які свідчать про беззастережну його винуватість у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із наступного.

Зокрема, в протоколі зазначено, що «о 09 годині 43 хвилин 12.09.2023 року гр-н ОСОБА_1 керував мото Геркулес без ДНЗ».

Відповідальність за ст. 130 КУпАП передбачена, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння або відмови особи, яка керує транспортним засобом пройти відповідний огляд на стан сп`яніння.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України транспортний засіб - це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

Згідно п. 1.10 ПДР України мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Співробітники поліції у протоколі зазначили, що особа керувала «мото Геркулес» та наскільки можна зрозуміти з протоколу дійшли висновку, що особа керувала саме транспортним засобом у широкому розумінні даного поняття.

Проте законодавством визначено, що поняття "транспортний засіб" та "механічний транспортний засіб" трактується як два різні поняття: в широкому- транспортний засіб, в тому числі і мопед, і в вузькому -механічний транспортний засіб.

Тобто, транспортні засоби, в тому числі і мопеди, які мають потужність електродвигуна до 3 кВт, не є транспортними засобами для цілей визначених в Правилах дорожнього руху.

Співробітники поліції склавши протокол не звернули увагу, що електричний трицикл ТМ Геркулес у відповідності до технічної документації має потужність 1 кВт, тобто менше 3 кВт. (Копію технічної документації долучає разом з поясненнями).

Таким чином вважає, що його, керуючи електричним транспортним засобом з потужністю двигуна 1 кВт, неможливо визнати водієм механічного транспортного засобу в розумінні поняття "механічного транспортного засобу", що визначено п. 1.10 Правил дорожнього руху, а тому дана особа не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також на відео не зафіксовано, що він пересувався на зазначеному транспортному засобі по дорозі загального користування.

Даних, що він керував саме механічним транспортним засобом, до адміністративних матеріалів не долучено.

Крім того звертає увагу на термін "водій" в розумінні Правил дорожнього руху це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста- машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Даних, що трицикл, яким згідно відомостей, наведених у протоколі, керував саме він відноситься до тих транспортних засобів, які необхідно реєструвати у встановленому законом порядку не надано.

Вважає, що він згідно протоколу керував електричним транспортним засобом з потужністю двигуна 1 кВт, неможливо визнати водієм механічного транспортного засобу в розумінні поняття "механічного транспортного засобу", що визначено п. 1.10 Правил дорожнього руху, а тому він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, вказує, що він не перебував на момент складання протоколу серії ААД № 166695 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується Висновком, щодо результатів медичного огляду.

Йому не було роз`яснено його права як особи яка притягується до адміністративної відповідальності та підстави на яких складаються адміністративні матеріали, оскільки на відеозаписі встановлено, що співробітники поліції наполягають на тому факті, що він саме на даний час знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

Відеофіксація події не була повною, оскільки в матеріалах справи маються лише частини відео з бодікамер поліцейських, а саме 6 окремих відеозаписів, що є грубим порушенням «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026.

На підставі всього вищевикладеного, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст.130 КУпАП, так як матеріали справи не містять жодних переконливих і допустимих доказів вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим відповідно до п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження по справі підлягає закриттю (а. с. 17-26).

Поліцейський СРПП ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Діденко М.В., який складав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 166695 від 12.09.2023 року до суду не з"явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи через ВП № 1 ( м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ( а.с. 27 ).

Заслухавши ОСОБА_1 та дослідивши його письмові пояснення, матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступного.

Мотиви суду та оцінка наданих доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність, а на підставі ч. 1 ст. 130 цього Кодексу відповідальність для особи, яка керує т/з, настає за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Зокрема, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних дій обов`язковою та необхідною умовою є встановлення факту керування особою саме т/з, а не будь-яких інших спеціальних механічних пристроїв.

Відповідно п. 2 постанови пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), при розгляді справ вказаних категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема примітки до ст. 121 КУпАП та п. 1.10 ПДР, згідно яких «під т/з необхідно розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби» (ст. 121 КУпАП) та «транспортний засіб пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів» (п. 1.10 ПДР). При цьому т/з поділяють на механічні та немеханічні. До немеханічних т/з належать ті, які призначені для руху в складі з механічним т/з (причепи, напівпричепи) або приводяться в рух за допомогою мускульної сили людей (велосипеди тощо) або тварин (гужові вози, сани тощо), а механічний т/з це т/з, що приводиться в рух з допомогою двигуна (трактори, самохідні машини і механізми, тролейбуси та т/з із електродвигуном потужністю понад 3 кВт; даний термін охоплює всі види т/з, які можуть рухатися дорогами загального користування (п. 1.10 ПДР).

Згідно п. 2.1. ПДР водій механічного т/з повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування т/з відповідної категорії й талон, що додається до посвідчення; б) реєстраційний документ на т/з. При цьому, у свою чергу, водій це особа, яка керує т/з і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування т/з, тимчасовий талон на право керування т/з) відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керуванню т/з, перебуваючи безпосередньо в т/з (п. 1.10 ПДР).

До участі у дорожньому русі допускаються т/з, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо т/з згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль, а згідно наказу Держстандарту України № 31 від 25.01.1995 «Засоби транспортні дорожні» затверджено перелік т/з (ст. 29 ЗУ «Про дорожній рух»).

Відповідно п. 1 примітки додатку до постанови КМУ від 22.12.2010 № 1166 «Про єдині вимоги до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються» (із послідуючими змінами), де визначена класифікація колісних т/з залежно від конструкції, призначення чи особливостей і здійснюється за категоріями, підкатегоріями та класами, «документами, що засвідчують відповідність класифікації колісного засобу, є сертифікат типу, сертифікат відповідності, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження, які видані відповідно до законодавства, або інший документ про підтвердження відповідності, що визначає, якій категорії відповідає колісний засіб, виданий уповноваженими органами або органами із сертифікації, акредитованими відповідно законодавства, призначеними Мінінфраструктури».

Як вбачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення від 12.09.2023 серії ААД № 166695 та доданих до нього матеріалів зазначено, що о 09 годині 43 хвилин 12.09.2023 року гр-н ОСОБА_1 керував мото Геркулес без д.н.з.».

Таким чином, особою уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення не було надано суду доказів про належність мото Геркулес без реєстраційного номеру до т/з відповідної категорії згідно ЗУ «Про дорожній рух» та ПКМУ від 22.12.2010 № 1166 (ст. 251, 255 КУпАП), хоча встановлення даного факту має істотне значення для правильного вирішення справи.

У зв`язку з цим, протокол не можна вважати законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, а кваліфікація дій про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи і наявним доказам.

Так, у п. 58 рішення від 10.05.2011 (остаточне) в справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine), заява № 4909/04) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. У справах «Проніна проти України», «Петриченко проти України» та «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою підлягають оцінці кожен специфічний, доречний та важливий аргумент.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Тобто, докази, що електричний трицикл ТМ «Геркулес», яким згідно відомостей, наведених у протоколі, керував саме ОСОБА_1 відноситься до тих транспортних засобів, які необхідно реєструвати у встановленому законом порядку, відсутні.

Крім того, згідно протоколу ОСОБА_1 керував електричним транспортним засобом з потужністю двигуна 1 кВт згідно з технічними характеристиками, неможливо визнати водієм механічного транспортного засобу в розумінні поняття "механічного транспортного засобу", що визначено п. 1.10 Правил дорожнього руху, а тому він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, усі інші похідні докази, включаючи протокол про адміністративне правопорушення є недопустимими доказами, так як істотно порушують права та законні інтереси ОСОБА_1 , яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі (концепція «отруєного дерева, яке дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази).

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху і керування ним т/з.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих доказів, а відповідно до вимог чинного законодавства України всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачяться на його користь.

За таких обставин, суд приходить до висновку провадження у справі підлягає закриттю за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 130, 247, 251, 266, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя