Номер провадження 3/523/5457/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №2 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2023р. старшим лейтенантом поліції Саравеля О.Б. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 884024 про те, що 15.06.2023р о 21год. 40хв., ОСОБА_1 , знаходячись у загальному дворі будинку АДРЕСА_2 , вчинив хуліганські дії відносно сусіда гр. ОСОБА_2 , а саме висловлювався нецензурною лайкою.

У судове засідання, яке було призначено на 17 липня 20223 року, ОСОБА_1 та інші сторони конфлікту не з`явилися. ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення смс-повідомлення на номер телефону, який зазначений у протоколі. Від представника ОСОБА_1 адвоката Маракушева І.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. У зв`язку із клопотанням адвоката Маракушева І.О., слухання справи було перенесено на 11 вересня 2023 року, оскільки суддя перебувала у відпустці з 15.08.2023 року по 08.09.2023 року.

У судове засідання 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення смс-повідомлення на номер телефону, який зазначений у протоколі.

У судове засідання 11 вересня 2023 року з`явився потерпілий ОСОБА_2 та представник потерпілої особи - адвокат Ворсуляк О.В., свідок ОСОБА_3 . Судове засідання було відкладено на 14.09.2023 року, у зв`язку із другою неявкою до судового засідання ОСОБА_1 .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.09.2023 року застосовано привід відносно ОСОБА_1 , у судове засідання призначене на 14.09.2023 року.

У судове засідання призначене на 14.09.2023 року учасники справи не з`явились. Представник потерпілого ОСОБА_2 - адвокат Ворсуляк О.В. подав заяву про розгляд справи за його та потерпілого відсутності, просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. ОСОБА_1 заявою від 14.09.2023 року, яка надійшла до канцелярії суду, просив відкласти розгляд справи, оскільки він перебуває на лікуванні, однак доказів цьому не надав. Також повідомив суд про те, що він розірвав договір зі своїм адвокатом, у зв`язку із неузгодженням правової позиції.

Згідно Рапорта ДОП СП Відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 14.09.2023 року, наданого представником Відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області безпосередньо у судовому засіданні, при неодноразовому відвідуванні місця мешкання ОСОБА_1 двері будинку не відчинили, зі слів сусідів було встановлено що ОСОБА_1 тривалий час не проживає за вказаною адресою, але було надано контактний номер телефону, за яким вдалося зв`язатися із гр. ОСОБА_1 , та якому було повідомлено про необхідність з`явитися до Суворовського районного суду м. Одеси, на що останній погодився, але зазначив що перебуває в ОМКЛ №10, так як погано себе почуває. При відвідуванні ОМКЛ №10 було встановлено, що ОСОБА_1 не звертався за медичною допомогою, та не перебуває на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні, після чого було повторно здійснено виклик за номером телефону ОСОБА_1 , але телефон було вимкнено. По причині цього здійснити привід ОСОБА_1 до зали судового засідання не представилось можливим.

Слід зазначити, що у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008р. «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні першої дисциплінарної палати Вищої Ради правосуддя від 25.01.2019 року № 194/1дп/15-19 зазначено, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством(стаття 1 КУпАП).

Суд зазначає, що ОСОБА_1 тричі не з`явився до судового засідання за викликом суду. Його адвокат Маракушев І.О., з яким з його слів, викладених у заяві, наразі розірваний договір, ще 16.07.2023 року подавав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Тобто, про наявність в суді справи вже протягом двох місяців були обізнані як ОСОБА_1 , так і його представник. Доказів перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 суду не надав, у той же час згідно рапорту ДОП СП Відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 14.09.2023 року, за медичною допомогою до ОМКЛ №10 ОСОБА_1 не звертався, та не перебуває на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні. Також суд приймає до уваги, що подана до суду заява від 14.09.2023 року підписана особисто ОСОБА_1 , та подана безпосередньо ним до канцелярії суду, що ставить під сумнів його перебування на стаціонарному лікуванні.

При цьому, суд констатує, що не порушує права ОСОБА_1 на захист, оскільки двох місяців, які почали свій відлік з моменту подачі адвокатом Маракушевим І.О. заяви про відкладення розгляду справи, було більш ніж достатньо для формування ОСОБА_1 своєї правової позиції по справі, та реалізації права на захист, чого останній так і не зробив, жодних пояснень суду не надав, поважності причин не явки до судового засідання також не надав.

З огляду на викладене, суд розцінює поведінку ОСОБА_1 як таку, що направлена на свідоме ухилення від явки до суду, з метою сплину тримісячного строку притягнення його до адміністративної відповідальності. Суд розглядає справу в останній день перед сплином строку притягнення його до адміністративної відповідальності, враховуючи вчинення адміністративного правопорушення 15.06.2023 року.

За наведених обставин, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 , який свідомо ухиляється від явки до суду.

Свідок ОСОБА_3 , будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка, пояснив що 15.06.2023 року він приїхав з роботи додому, побачив ОСОБА_1 во дворі, біля гаражу, який побачивши його, став говорити що застрелить його собаку, після чого свідок зайшов додому. Майже одразу свідок вийшов з дому, та підійшов до ОСОБА_4 , і хвилин через 10 до них підійшов Мешков ОСОБА_5 , який почав чіплятися до ОСОБА_6 . Далі він сів в свою машину, і три рази вдарив машину ОСОБА_6 . Мешков ОСОБА_5 виражався нецензурною лайкою на адресу як ОСОБА_6 , так і всіх присутніх, родичів, працівників поліції, погрожував. Мешков ОСОБА_5 вживав алкогольні напої пиво.

Потерпілий ОСОБА_2 , з`явившись до судового засідання, пояснив, що 15.06.2023 року він заїхав у двір, побачив ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , привітався з ними. Мешков ОСОБА_5 запропонував йому пиво. Пізніше до потерпілого підійшов ОСОБА_8 , вони почали спілкуватись, потерпілий натирав свій автомобіль, як до них підійшов ОСОБА_1 , та почав терти долоню по багажнику його автомобіля, на що потерпілий попросив цього не робити. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перейшли до передньої частини автомобіля, потерпілий був зліва, та попросив ОСОБА_1 звільнити його простір, на що ОСОБА_10 пішов від них, сів у свій автомобіль, завів автомобіль, і потерпілий напівбоком побачив, що автомобіль ОСОБА_1 заднім ходом рухається до його автомобіля, після чого він три рази завдав удар по його автомобілю. Після цього ОСОБА_1 припаркував своє авто та почав посміхатися. Потерпілий викликав 102. ОСОБА_1 висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, зазначав що спалить його автомобіль, та взагалі спалить всіх. Нецензурною лайкою ОСОБА_1 висловлювався також на адресу працівників поліції та всіх присутніх.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог статей 251,252,280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), який діє відповідно до Конвенції.

Таким чином, рішення ЄСПЛ є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Виходячи з практики застосування ЄСПЛ статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції. При цьому, у практиці ЄСПЛ сформувалася позиція, відповідно до якої застосування позбавлення волі у якості покарання надає правовій нормі характер, більшою мірою властивий кримінальному провадженню, ніж адміністративному або дисциплінарному.

Наприклад, у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року ЄСПЛ зазначив, що у суспільстві, в якому діє принцип верховенства права, покарання у вигляді позбавлення волі віднесені до «кримінальної» сфери, за винятком тих, які за своїм характером, тривалістю або способом виконання не можуть вважатися такими, що завдають суттєві збитки. Це правило зберігає свою чинність й у випадку, коли позбавлення волі є лише альтернативною формою стягнення, поряд із більш м`якими, наприклад, штрафом. У справі «Бенам проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ встановив, що навіть за умови існування лише ризику або вірогідності застосування позбавлення волі інтереси правосуддя вимагають забезпечення справедливого судового розгляду.

У світлі наведених рішень ЄСПЛ треба відзначити, що згідно зі статтею 32 КУпАП за окремі види адміністративних правопорушень у виняткових випадках може встановлюватися санкція у вигляді адміністративного арешту до п`ятнадцяти діб.

За вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, визначено стягнення у вигляді штрафу або громадських робіт, або виправних робіт, або адміністративного арешту. З огляду на каральну мету стягнень, передбачених зазначеною статтею КУпАП, провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Озтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року, пункти 52-54; «Лауко проти Словаччини» від 2 вересня 1998 року, пункти 56-59; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17 листопада 2009 року).

Справі відносно ОСОБА_11 притаманний кримінальний характер, відповідно, можна дійти висновку, що стаття 6 Конвенції є застосовною у цій справі.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього Рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відтак, на всі стадії оскарження у судах постанов у справах даної категорії на осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності, поширюються всі гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас у статті 62 Конституції України закріплено презумпцію невинуватості - одне з найважливіших положень демократичної правової держави. Така гарантія знайшла своє відображення в пункті 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, § 2 статті 6 Конвенції з прав людини, § 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 до Зводу принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню або ув`язненню у будь-якій формі.

Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні у справі «Алене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що сфера застосування принципу невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, а й для інших органів держави (пункт 33).

Крім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 21-22 рішення від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України», пункт 33 рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України»).

У сенсі положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вітчизняні суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до змісту ст. 173 КУпАП, дрібним хуліганством є нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок та спокій громадян.

Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого статтею 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена проблемами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Для визначення поняття громадський порядок із загальноприйнятого тлумачення цього поняття та судової практики є те, що громадський порядок - це стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочином, усталених правил співжиття, комунікацій (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі та ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, де особа усвідомлює, що її дії протиправні, та передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок, і особа прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей та наслідки у вигляді порушення громадського спокою і спокою громадян. Тобто, суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам суспільству, державі тощо.

У судовому засіданні підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-протоколом серії ВАВ № 884024 від 17.06.2023р про вчинення адміністративного правопорушення;

-поясненнями потерпілої особи ОСОБА_2 наданими у судовому засіданні;

-поясненнями свідка події ОСОБА_3 , наданими у судовому засіданні;

-відео та фотоматеріалами події 15.06.2023 року;

З огляду на викладене, враховуючи те що вину ОСОБА_1 доведено матеріалами справи, останній підлягає адміністративній відповідальності за ст.173 КУпАП.

До такого висновку суд дійшов також із урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази тому, що до події 15.06.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували неприязнені відносини, що виключало би в діях ОСОБА_1 ознаки дрібного хуліганства.

При цьому, суд вважає за необхідне також зазначити, що дрібне хуліганство передбачає умисел, спрямований на порушення громадського порядку і спокою громадян, з мотивів явної неповаги до суспільства.

Матеріалами справи достеменно підтверджується, що дії ОСОБА_1 були умисними, результатом явної неповаги до громадського порядку та суспільства.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, дані про особу, ступінь її вини, майновий стан, суд дійшов висновку про необхідність накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, визначеному цією статтею, а саме семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Такий вид адміністративного стягнення, у відповідності до ст.23 КУпАП, буде мірою відповідальності, достатньою для досягнення мети виховання особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, справляється судовий збір у 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536,80грн.

Керуючись: ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», ст.33, 40-1, 173, 283, 284, 287 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 119 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн. в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя: К.О. Далеко