ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/1482/23 Головуючий суддя І інстанції Штих Т. В.
Провадження № 33/818/561/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 13.02.2023 року о 18:42 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Університетська, 2 в м. Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різке почервоніння обличчя, порушення координації рухів, порушення мови. У встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Драгер та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД. Відмова була зафіксована на нагрудну камеру 471714.476703. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що судом першої інстанції було порушено принцип презумпції невинуватості, право на доступ до правосуддя, право на захист. Вважає, що в справі відсутні докази керування транспортним засобом та докази порушення правил дорожнього руху.

Разом з цим ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений процесуальний строк на оскарження судової постанови посилаючись на те, що про час та місце розгляду справи не повідомлявся, в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймав, а копію постанови отримав лише 19.04.2023 року при особистому зверненні за інформацією про дату судового засідання.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права оскарження судових рішень, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судові засідання в суд апеляційної, скарги ОСОБА_1 та його захисник адвокат Гулієв Е.В. не з`являлися, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

16 жовтня 2023 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло, в тому числі, клопотання захисника Гулієва Е.В., в якому він просив розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без участі ОСОБА_1 , та без участі захисника Гулієва Е.В.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 271 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 та його захисника Гулієва Е.В., оскільки вони були належним повідомлені про час та місце розгляду справи та просили розглянути її без їх участі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбаченого п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, наявність направлення водія на огляд, відомості відеозапису.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різке почервоніння шкіри обличчя, порушення координації рухів, порушення мови. У встановленому законом порядку на місці зупинки відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Драгера та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД.

Також з відомостей цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 беззаперечно підписав цей протокол та отримав його копію.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 3). З відомостей цього відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 зміст протоколу, а останній особисто розписався в цьому протоколі, що поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, в судове засідання в суд апеляційної інстанції з`явилася працівник поліції ОСОБА_2 , яка складала протокол стосовно ОСОБА_3 13.02.2023 року та будучі попередженої про кримінальну відповідальність за введення суд в оману та за надання завідомо неправдивих показань пояснила, що 13.02.2023 року перебуваючи у службовому автомобілі з іншими працівниками поліції виявили автомобіль без світлових покажчиків в темну пору доби, а саме «Шевролет» чорного чи темно синього кольору, який рухався по вулиці з одностороннім рухом, але в напрямку, який заборонено. Зупинили цей транспортний засіб. Водій відкрив двері та вона виявила у водія візуально ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови та порушення координації рухів, а також у водія був різкий запах алкоголю з порожнини рота. Запропонувала пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі. Водій, яким виявився ОСОБА_1 відмовився від будь-якого огляду. Також працівник поліції повідомила, що ОСОБА_1 пояснював на місці події про те, що треба було відвезти когось на вокзал і тому йому було необхідно сісти за кермо.

Крім того, з відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції їдуть за автомобілем Шевролет у темну пору доби, у якого відсутні габаритні вогні. Через деякий час автомобіль Шевролет звертає на вулицю з одностороннім рухом та рухається у протилежному дозволеного напрямку. Працівники поліції зупинили цей автомобіль. З водійського місця вийшов саме ОСОБА_1 .

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, що вочевидь спростовую такі твердження апелянта.

Крім того, з відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки або у закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 відмовився. Також вбачається. що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП. Також працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів, що все розуміє та повторно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у медичному закладі. Після складення протоколу, працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його зміст, що було зрозуміло останньому та він підписав цей протокол.

Також з відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 будь-яким чином не заперечував, що саме він керував автомобілем, а також погоджувався з тим, що працівники поліції складали відносно нього протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (ар. 5) вбачається, що 13.02.2023 року екіпажем 1104 у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 було зупинено авомобіль «Шевролет» д.н.з. НОМЕР_1 приблизно о 18:42 год. під керуванням водія ОСОБА_1 за порушення правил дорожнього руху України. Під час розгляду справи було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та й у лікаря нарколога. Про відповідальність попереджений за ст. 130 КУпАП.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції під час складення протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в рапорті заслуговують на увагу.

Також у рапорті зазначено, що автомобіль залишено на місці зупинки без порушень ПДР, що об`єктивно свідчить про те, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до суду першої інстанції на отримання електронних повісток.

Суд першої інстанції викликав в судове засідання ОСОБА_1 на 20.03.2023 року шляхом направлення йому СМС-повістки.

17.03.2023 року ОСОБА_1 просив відкласти судове засідання.

Суд першої інстанції відклав судове засідання, яке було призначене на 20.03.2023 року та викликав в судове засідання ОСОБА_1 на 05.04.2023 року також шляхом направлення СМС-повідомлення. Відповідно до відомостей довідки про доставку СМС (арк. 12) вбачається, що ОСОБА_1 отримав повістку про виклик в судове засідання.

В судове засідання в суд першої інстанції 05.04.2023 року ОСОБА_1 не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі про відкладення розгляду справи, до канцелярії суду першої інстанції не направляв, а тому суд першої інстанції розглянув справу без його участі.

Поряд з цим, в судові засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`являвся та просив відкласти розгляд його апеляційної скарги, оскільки він є військовослужбовцем та перебуваючи на лінії зіткнення з країною агресором не мав можливості приймати участь в судових засіданнях.

Суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання ОСОБА_1 та відкладав розгляд його апеляційної скарги. Проте, враховуючи наявність заяви про розгляд апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та його захисника, суд апеляційної інстанції розглянув цю апеляційну скаргу без участі захисника та ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження апелянта про порушення його права на доступ до правосуддя є необґрунтованими.

Крім того, об`єктивно вбачається, що у ОСОБА_1 у цій справі є захисник, а саме адвокат Гулієв Е.В., який уклав угоду про надання правової допомоги з ОСОБА_1 19.06.2023 року та здійснював захист останнього після подання ОСОБА_1 апеляційної скарги, шляхом подачі до апеляційного суду клопотань в інтересах ОСОБА_1 , що поза розумним сумнівом спростовує твердження про порушення права на захист.

Крім того, 19 вересня 2023 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшли клопотання ОСОБА_1 , його захисника адвоката Гулієва Е.В. та командира роти в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_6 , в яких вони просили скасувати постанову судді та матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 направити командиру роти НОМЕР_3 полковнику ОСОБА_7 для вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, посилаючись на положення ст. 15 КУпАП, а також на те, що за скоєння цього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 вже був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні цих клопотань виходячи з наступного.

З відомостей цих клопотань вбачається, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП за дії, які мали місце 13.02.2023 року у м. Харкові по вул. Університетська, 2.

Однак, у разі вчинення особою кількох окремих адміністративних правопорушень протоколи складаються щодо кожного з вчинених правопорушень.

Тобто, 13.02.2023року стосовно ОСОБА_1 було складено протоколи за ч.3 ст. 172-20 КУпАП, а також за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі був протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, за результатами якого було винесено постанову, яка переглядається в суді апеляційної інстанції, а тому такі твердження є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до положень ст. 15 КУпАП, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи, адміністративний арешт. У разі притягнення таких осіб до відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі направлення особи, яка вчинила таке насильство, на проходження програми для осіб, які вчинили домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, здійснюється на загальних підставах.

Відповідно до відомостей матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про що свідчить його посвідчення офіцера (арк. 64-68)

Аналізуючи зміст цієї статті суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що військовослужбовці за порушення правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах, а тому у суду апеляційної інстанції відсутня процесуальна можливість направити матеріали цієї справи до командира роти А0458 для вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, санкція статті ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Тобто, санкція цієї статті не передбачає будь-якої альтернативи у застосуванні стягнення, а передбачає лише накладення на правопорушника штрафу разом з обов`язковим позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, а тому у суду апеляційної інстанції, як і у суду першої інстанції, відсутня будь-яка процесуальна можливість застосувати до винної особи у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, а тому такі твердження захисника є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 2), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков