Справа № 936/782/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
11.10.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, непрацюючого,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. Зазначає, що копію постанови йому не надіслано, зі змістом судового рішення він ознайомився 22.11.2022. Вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Зазначає, що поліцейські проявили упередженість під час спілкування з водієм та безпідставно склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Звертає увагу на те, що відеозйомка проводилась не з моменту зупинки автомобіля. Вказує на те, що доказів того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння у матеріалах справи немає. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення необхідно поновити, апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
При оцінці доводів апелянта про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення апеляційний суд вважає, що вони є слушними з огляду на таке.
Так, з оскаржуваної постанови убачається, що розгляд справи відбувся 25 серпня 2022 року без участі ОСОБА_1 , водночас апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи наявні відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, місце і час розгляду справи у місцевому суді. Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що копію оскаржуваної постанови від 25.08.2022, суд першої інстанції надіслав ОСОБА_1 у межах встановленого законом триденного строку, а саме 26.08.2022, однак відомостей про те, коли саме ОСОБА_1 отримав копію судового рішення, у матеріалах справи немає.
У зв`язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи про поновлення строку на оскарження судового рішення через те, що ОСОБА_1 участі у судовому засіданні не брав, копію оскаржуваної постанови у встановлений законом строк не отримав, є не спростованими, а отже заслуговують на увагу.
Відтак, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, твердження про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення особисто ОСОБА_1 від 02.10.2023, однак, жодних клопотань про відкладення судового засідання на інший день від ОСОБА_1 не надходило. За таких обставин, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, ним особисто подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Так, відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративного правопорушення, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Вказані у протоколі обставини викладені у рапорті працівника поліції Пиринця В. Зокрема поліцейський вказав, що 06.08.2022, о 21 год 23 хв, у с. Підполоззя, Мукачівського району Закарпатської області, поліцейські зупинили автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 за порушення ним ПДР. Під час спілкування з водієм, поліцейські виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовився.
Факт відмови від проходження огляду підтвердив у своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 , а також свідки події, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 6-8).
Також судом досліджено відеозапис, що міститься на DVD диску, на якому зафіксовано процедуру складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за наслідками його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків. Так, на запитання працівників поліції чи бажає ОСОБА_1 пройти освідування у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 відмовився, зі змістом протоколу ознайомився, заперечень або скарг щодо обставин, викладених у протоколі не висловлював, своїми підписами підтвердив, що копію протоколу отримав, зміст процесуального документу йому вручено. Водночас з відеоматеріалу убачається, що поліцейські роз`яснили наслідки відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. До того ж, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП.
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Пиринець В. В., який склав протокол про адміністративне правопорушення був упереджений під час спілкування та при направленні ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких відомостей про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на підписання наявних у матеріалах справи процесуальних документів, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.
При оцінці тверджень апелянта про те, що доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння у матеріалах справи немає, апеляційний суд відхиляє та вважає такі безпідставними, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується, що водій ОСОБА_1 , маючи очевидні ознаки алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, що чітко зафіксовано, у тому числі на відеозаписі. Тобто, ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд розцінює критично доводи апелянта про те, що дії працівників поліції були незаконними, упередженими з огляду на таке. Жодних даних про те, що ОСОБА_1 оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції за фактом складання протоколу у справі відсутні. Крім того, немає жодних даних, які можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із заявою щодо неправомірності дій працівників поліції, які за його словами, були упередженими відносно нього та здійснювали на нього тиск. Жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду) ОСОБА_1 не надав. Будь-яких зауважень щодо неправомірних дій працівників поліції він не заявляв, до суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин не надав.
Твердження апелянта про те, що відеозйомка проводилась не з моменту зупинки автомобіля є такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Апеляційний суд враховує те, що у матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків, які підтвердили, що у їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження освідування у встановленому законом порядку. Крім того, на відеозаписі наявний фрагмент, де водій ОСОБА_1 категорично відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, а також те, що ОСОБА_1 особисто підтвердив, що саме він, а не інша особа перебував за кермом автомобіля у вказаний у протоколі час та у зазначеному місці.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Переконливих доводів, які безумовно спростовували висновки судді у постанові, при розгляді апеляційної скарги не наведено, а обставини, на які посилається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН