КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/6269/23

номер провадження: 33/824/3341/2023

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Гринюка Олексія Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

Не погоджуючись із указаним судовим рішенням в частині накладення стягнення, ОСОБА_1 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення лише у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн 00 коп., без застосування стягнення - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при обранні виду адміністративного стягнення суддею першої інстанції порушено вимоги ст.33 КУпАП, яка передбачає врахування особи порушника, його майнового стану, пом`якшуючих обставин тощо. Вказаних обставин суддя місцевого суду не дослідив та не врахував.

Наголошує, що він повністю визнає свою провину, щиро кається, розуміє відповідальність за дане порушення й обіцяє, що більше такого не вчинить, тому просить апеляційний суд врахувати факти та обставини, які не були досліджені та не враховані суддею першої інстанції, а не лише його характеристику, як зазначено в оскаржуваній постанові судді.

Просить врахувати, що він перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його жінка не працює, займається домогосподарством та вихованням дитини. Сукупний дохід сім`ї складається тільки із його заробітної плати, який становить 13 000 грн 00 коп. на місяць. Він працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «ТД «Форсаж інструмент» на посаді комірника з 14 червня 2021 року. У колективі користується повагою та довірою. Крім обов`язків комірника він також виконує обов`язки водія на підприємстві. Наголошує, що він отримав посвідчення водія у 2014 році та з того часу він жодного разу не порушував Правил дорожнього руху (далі - ПДР) і жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Звертає увагу, що хоча санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною та передбачає як покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, так і позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, однак просить звернути увагу, що суддею першої інстанції взагалі проігноровано та не враховано правові позиції Конституційного суду України та сталу практику Європейського суду з прав людини у правовідносинах, які, на його думку, є подібними.

Стверджує, що з урахуванням логіки рішення Конституційного Суду України від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 та рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, у даному випаду наявні підстави вважати, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами), з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану правопорушника, наявних обставин, що пом`якшують покарання, необхідно і достатньо накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн 00 коп., без призначення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2023 рокув частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та наявності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, не оскаржується. Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права в ході розгляду справи у суді першої інстанції, що давало б суду апеляційної інстанції право вийти за межі доводів апеляційної скарги, при апеляційному розгляді не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Гринюка О.М., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2023 року вбачається, що суддя місцевого суду, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, в тому, що останній, у порушення вимог п.2.9 а) ПДР, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та за вказане порушення на нього слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП визначені загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Так, ч.1 цієї статті передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст.33 КУпАП).

Санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем у ч.1 ст.130 КУпАП, як основний, так і додатковий, є безальтернативним.

За таких обставин у цій справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суддя за результатами розгляду справи, застосовувавши до правопорушника стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, діяв відповідно до імперативних приписів ч.1 ст.130 КУпАП.

У даній конкретній правовій ситуації, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст.33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У справах даної категорії для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

З огляду на безальтернативність та імперативність приписів ч.1 ст.130 КУпАП щодо необхідності одночасного накладення, як основного, так і додаткового стягнення, апеляційний суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що він повністю визнає свою провину, щиро кається, має на утриманні дружину та малолітню дитину, виконує обов`язки водія на підприємстві та раніше не порушував ПДР, як на підставу для застосування адміністративного стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.

Інший підхід суперечитиме положенням ст.7 КУпАП, відповідно до якої провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 485 Митного кодексу України (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності), не є підставою для зміни постанови судді першої інстанції, з таких підстав.

Дійсно низкою рішень Конституційного Суду України були визнані неконституційними норми Митного кодексу України, що стосується передбачених законодавцем безальтернативних стягнень у виді штрафу та конфіскації предметів, які не забезпечують справедливий баланс між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи та не узгоджуються з принципом верховенства права.

Однак ці рішення є нерелевантними до цієї справи, оскільки в ній йде мова насамперед про забезпечення справедливого балансу між вимогами публічного інтересу та захистом права власності особи, а сам цей припис є нормативним підґрунтям для надмірного втручання в гарантоване Основним Законом України право власності з приводу застосування до винної особи стягнення у виді конфіскації товарів.

У цій же справі питання про захист права власності особи не є предметом судового розгляду.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання), оскільки це рішення стосується виключно кримінальної відповідальності та призначення покарання за злочини у відповідності до Кримінального кодексу України, а законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від законодавства про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Таким чином, законних підстав для зміни постанови судді першої інстанції в частині призначеного покарання, а саме, застосувати до нього адміністративне стягнення без позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2023 року в частині накладення стягненняє законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов