Постанова

Іменем України

16 жовтня 2023 року

м. Київ

провадження №33/824/4679/2023

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

за участю захисника ОСОБА_1 - Петенака Володимира Івановича та потерпілої ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Петенака Володимира Івановича

на постанову Яготинського районного суду Київської області

в складі судді Нарольського М. М.

від 14 вересня 2023 року

у справі №382/965/23 Яготинського районного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

У С Т А Н О В И В:

26 червня 2023 року старшим лейтенантом поліції Яковенком В. В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №974013 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 15.06.2023, о 18 год. 45 хв., перебуваючи в АДРЕСА_2 , здійснив телефонний дзвінок своїй дружині ОСОБА_2 та в телефонній розмові вчинив домашнє психологічне насильство відносно неї, а саме: кричав на неї, нецензурно виражався в її бік психологічно тиснув на неї, чим міг спричинити шкоду її психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В протоколі зазначено потерпілу ОСОБА_2 , а також, що у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, речі не вилучалися, огляд не проводився. В протоколі також зафіксовано про відсутність відомостей про заподіяння матеріальної шкоди. До протоколу додано зібраний адміністративний матеріал згідно опису. Заяв та клопотань не надходило.

Постановою Яготинського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник ОСОБА_1 - Петенак В. І. подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 , в яких він вказував, що їх син зазначив, що насильства над його мамою не було, оскільки вона не проявляла страждання. Також суд не врахував, що постанова щодо обмежувального припису не набрала законної сили оскільки була оскаржена.

Суд першої інстанції не врахував характеризуючих ознак особи ОСОБА_1 та обставин, що сприяли бесіді по телефону, яка була записана.

Також судом не враховано, що матеріали справи не містять належних доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру. Більше того, в суді першої інстанції потерпіла не навела доказів негативних наслідків телефонної розмови, яка стала підставою для складання протоколу.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Яготинського районного суду Київської області від 14.09.2023 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні 16.10.2023 захисник ОСОБА_3 - Петенак В. І. надав пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав наведених в ній. Крім того, Петенак В. І. пояснив, що суд першої інстанції не звернув уваги на процесуальні порушення щодо долучення такого доказу, як аудіозапис телефонної розмови, оскільки запис останньої зроблено з телефону поліцейського та у протоколі не зазначено про наявність такого аудіозапису, а відтак є недопустимим доказом.

ОСОБА_2 надала пояснення, в яких посилалася на безпідставність доводів скаржника, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін. Крім того, зазначила, що перебуває з чоловіком у процесі розлучення та має неприязні стосунки з ним. 25.06.2023 залишила місце проживання та пішла ночувати до подруги, оскільки приїхав її чоловік ОСОБА_1 . Також зазначила, що Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 18 липня 2023 року частково задоволено її заяву про видачу обмежувального припису. Пояснила, що телефонну розмову вона записала особисто та аудіозапис телефонної розмови передала поліцейському на диску.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника ОСОБА_1 - Петенак В. І., а також ОСОБА_2 , вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вже зазначалось вище, згідно з протоколом серії ВАБ №974013 від 26.06.2023 громадянин ОСОБА_1 , 15.06.2023, о 18 год. 45 хв., перебуваючи в АДРЕСА_2 , здійснив телефонний дзвінок своїй дружині ОСОБА_2 та в телефонній розмові вчинив домашнє психологічне насильство відносно неї, а саме: кричав на неї, нецензурно виражався в її бік, психологічно тиснув на неї, чим міг спричинити шкоду її психічному здоров`ю.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАП факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Обґрунтовуючи свій висновок про наявність домашнього насильства, суд посилався на наявні у матеріалах справи докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №974013 від 26.06.2023; заяву та письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 26.06.2023 та свідків; пояснення ОСОБА_1 ; копію термінового заборонного припису на 3 доби стосовно кривдника ОСОБА_1 ; форму оцінки ризиків від 26.06.2023 та ДВД-диск з аудіо записом телефонної розмови.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову виходив з того, що вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, зокрема, обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, наданими в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_2 та поліцейського Яковенка В. В. які пояснили, що аудіозапис розмови ОСОБА_2 особисто скопіювала та передала ОСОБА_5 , на підставі якого, попередньо прослухавши у засіданні з телефону ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 доведена, а в його діях, що виразилися у вчиненні домашнього насильства, тобто вчинення дій психологічного характеру (образа ОСОБА_2 нецензурною лайкою), внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак, з висновком суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, погодитись неможливо, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 Кодексу України про адміністративних правопорушень.

Як вже вказувалось вище, суд першої інстанції, прослухавши аудіозапис телефонної розмови ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , у судовому засіданні з телефону потерпілої, дійшов висновку про те, що такий доказ є належним та допустимим та кореспондується з поясненнями поліцейського ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , наданими у засіданні та застосував стандарт доказування «поза розумним сумнівом», внаслідок чого поклав даний доказ в основу мотивування постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені домашнього насильства психологічного характеру.

Суд першої інстанції, досліджуючи аудіозапис телефонної розмови, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 розмовляв із своєю дружиною ОСОБА_2 у зневажливому тоні, використовував конкретні фрази, які зводилися до того, що вона має у відносинах слухатися саме чоловіка, та він має бути для неї на першому місці, а також вживав відносно потерпілої образливі та нецензурні слова, повторював ненормативну лексику.

Суд апеляційної інстанції дослідив вказаний ДВД-дисз із аудіо файлом «record-195.wav» щодо якого зазначає наступне.

Із запису телефонної розмови вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як між подружжям відбувалася телефонна розмова стосовно сімейного життя. При цьому на записі тембр голосу ОСОБА_1 спокійний та врівноважений на відміну від ОСОБА_2 . Апеляційний суд не може погодиться з висновком місцевого суду щодо зневажливого тону розмови ОСОБА_1 до потерпілої, з огляду на те, що багаторазове застосування слова «сатано», «сатана» вжито не в адресу ОСОБА_2 , а контексті аналізу певних життєвих ситуацій. Що ж до виразів «дурна», «брехлива», «живе своїм дурним минулим» та вказані вирази вживалися в контексті оцінки поведінкових моделей ОСОБА_2 у суспільстві, а відтак є фактично оціночним судженням ОСОБА_1 щодо поведінки потерпілої у суспільстві. Вказане стосується також і інших висловлювань ОСОБА_1 , про які вказував місцевий суд.

Щодо застосування нецензурних слів, слід зазначити, що такі слова використовувалися також і потерпілою у бік ОСОБА_6 .

Відтак, твердження місцевого суду щодо зневажливого тону, образи та нецензурну лайку направлену на обмеження волі потерпілої є помилковими з огляду на вищенаведене.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що з аудіо запису телефонної розмови вбачається, що саме ОСОБА_6 ініціювала продовження розмови з ОСОБА_1 та ставила провокативні запитання щодо його думки про її поведінку та спосіб життя, виконання подружніх та батьківських обов`язків на які спокійним тоном, без підвищення голосу, рівномірним тембром, відповідав ОСОБА_1 , висловлюючи власні думки щодо подій.

Більше того, у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 пояснила, що вона не бажала припинити телефонну розмову, оскільки мала не меті здійснити аудіо запис їх розмови задля отримання доказу для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відтак, дана телефонна розмова, яка стала підставою для складання протоколу серії ВАБ №974013 відносно ОСОБА_1 відбувалася за бажанням ОСОБА_2 .

З огляду на те, що справа розглядається виключно в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №974013 від 26.06.2023 стосовно ОСОБА_1 , встановленню підлягали обставини, викладені у диспозиції протоколу, а саме, що 25.06.2023 о 18 год. 45 хв., на АДРЕСА_2 , здійснив телефонний дзвіноксвоїй дружині ОСОБА_2 та в телефонній розмові вчинив домашнє психологічне насильство відносно неї, а саме: кричав на неї, нецензурно виражався в її бік психологічно тиснув на неї.

Таким чином з протоколу серії ВАБ №974013від 26.06.2023 вбачається, що місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено АДРЕСА_2 .

Разом з тим, судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_2 під час телефонної розмови та її запису не знаходилися за вказаною адресою, оскільки перебувала у подруги, а матеріали справи не містять доказів, що дзвінок здійснено саме з місця події.

Апеляційний суд також зазначає, що пояснення поліцейського Якименка В. В., на які також посилався місцевий суд не є належними доказом у справі, з огляду на наявну матеріалах справи на а. с. 25-29 фотокопію та текстів його переписки з потерпілою стосовно обставин притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також те, що з тексту переписки вбачається, що потерпіла надсилала йому аудіо запис на телефон, а останній надсилав потерпілій фотокопію матеріалів справи та сприяв останній в отриманні термінового припису. Однак суд першої інстанції не звернув уваги на вказані факти, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 була заява його дружини ОСОБА_2 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що не був свідком розмови батька з матір`ю 25.06.2023.

З огляду на викладене, докази, які долучені до протоколу, та до матеріалів справиґрунтуються лише на письмовій заяві та письмових поясненнях ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_1 в телефонній розмові 25.06.202, о 18 год. 45 хв., висловлювався в її бік нецензурною лексикою та здійснив психологічний тиск, чим міг завдати шкоди її психічному здоров`ю.Однак, як встановлено апеляційним судом в телефонній розмові не підтверджено обставин, викладених у диспозиції протоколу.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.

З огляду на те, що суд розглядає справу лише в межах складеного відносно ОСОБА_1 протоколу серії ВАБ № 974013 від 26.06.2023, встановленню та перевірці підлягали саме обставини, викладені у диспозиції протоколу, а саме, що 25.06.2023, о 18 год. 45 хв., на АДРЕСА_2 , здійснив телефонний дзвінок своїй дружині ОСОБА_2 та в телефонній розмові вчинив домашнє психологічне насильство відносно неї, а саме: кричав на неї, нецензурно виражався в її бік психологічно тиснув на неї.

Наявні в матеріалах справи заява та пояснення ОСОБА_2 не можуть слугувати безумовною свідченням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, долучені до протоколу докази не узгоджуються між собою, є суперечливими, а також з їх аналізу неможливо беззаперечно дійти висновку про те, що ОСОБА_1 25.06.2023, о 18 год. 45 хв., на АДРЕСА_2 , в телефонній розмові вчинив домашнє психологічне насильство відносно ОСОБА_2 , а саме: кричав на неї, нецензурно виражався в її бік, психологічно тиснув на неї, що могло завдати шкоди її психічному здоров`ю.

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про те, що наявність термінового заборонного припису та форми оцінки ризиків стосовно ОСОБА_1 не можуть безумовно свідчити про винуватість останнього у вчиненні домашнього насильства, оскільки є імперативним, строковим актом посадової особи та має тимчасовими заходами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного на ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином, єдині докази на підставі яких було складено протокол, письмові пояснення та заява потерпілої ОСОБА_2 , які не дають підстав безумовно вважати доведеною вину ОСОБА_1 .

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Насильство у родині, будь-якого характеру, відрізняється тим від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Те, що конфлікт між подружжям, який відбувся у телефонній розмові супроводжувавсявикликом поліції та написанням заяви ОСОБА_6 , автоматично не утворює склад правопорушення у виді домашнього насильства психологічногохарактеру.

За наведених обставин суд апеляційної приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на викладене та керуючись ст. 247, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Петенака Володимира Івановича - задовольнити.

Постанову Яготинського районного суду Київської області від 14 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №973013 від 26 червня 2023 року, закрити на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик