Справа № 473/5463/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

"01" листопада 2023 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б. за участю секретаря судових засідань Казарєз К.А., особи, яка притягується до відповідальності, - ОСОБА_1 , її захисник адвоката Вуїв О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, що надійшли від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженка м.Київ, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на момент складання протоколу проживала за адресою: АДРЕСА_2 , зараз проживає за адресою АДРЕСА_3 , обліковий номер платника податків НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №983164 від 01.10.2023 року поліцейським Єрмоловим В.В., який його склав, зазначено, що: «01.10.2023 року о 19-40 год. ОСОБА_1 знаходилась за адресою АДРЕСА_4 ухилялась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання, а саме залишила малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одного біля під`їзду будинку та не впускала додому».

В протоколі ОСОБА_1 вказала, що «з протоколом не згодна, пояснення надам в суді».

Посадовою особою поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.1 ст.184 КУпАП.

ОСОБА_1 обставини, зазначені в протоколі, - не визнала та пояснила, що те, що писала поліцейським як пояснення відразу було викладено нею без конкретики. Те, що вона написала в клопотанні про закриття провадження разом із захисником викладено більш детально. Вказала, що дитина гуляла. Вона шукала ключі, хотіла, щоб син відчув, що холодно. Пояснила, що ОСОБА_3 не міг зайти до під`їзду, бо той зачинявся тому дитина кричала та кликала її. Зазначила, що квартира, де вони проживали, - на першому поверсі, вікна виходять у двір.

Спочатку вони гуляли з ОСОБА_3 разом потім він ще лишився. Перебував в полі її зору. Син не зміг потрапити до під`їзду, було зачинені двері, він гукав «Мама я прийшов». Вона просила почекати його пару хвилин, оскільки шукала ключі. Мабуть він не зрозумів, що треба почекати. ОСОБА_3 кричав « ОСОБА_4 », бо було темно. В той момент ОСОБА_5 у вікно побачив, що голова ОСББ повела ОСОБА_3 і вони вирішили, що та мабуть заведе його додому. Натомість вона його повела до іншої квартири. Вони пішли слідом за нею, просили віддати дитину. Та сказала, що вона педагог та має право, а також, що вона викликає поліцію. Не випускали дитину. Син казав, що його тримали на кухні, казали йому, що його б`ють, принижують, нав`язували думки про це. Вказала, що ОСОБА_6 , яка забрала ОСОБА_3 , вихователь продовженого дня. ОСОБА_3 її знає, у неї не навчається. ОСОБА_3 пішов з нею бо вона сказала, тягнули за руку. Не кричав, йшов з ОСОБА_6 , бо тягнула. Зазначила, що ОСОБА_7 проживає в квартирі з сином ОСОБА_8 . Він був вдома та бачив подію крізь вікно.

Пояснила, що її дитині на той момент було шість років. Вказала, що на момент події вже темнішало, коли син був в дворі. Зазначила, що інші діти були в дворі.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що був очевидцем подій та під час складання протоколу просив поліцію відібрати у нього пояснення ті відмовилися це робити.

Пояснив, що ОСОБА_10 та її син тимчасово проживали у нього. Він власник 3-кімнатної квартири на першому поверсі. Вікна якої виходять і в двір, і на ОСОБА_11 . Чирва проживають у нього з липня. На момент подій він був вдома. ОСОБА_3 знаходився на вулиці, ОСОБА_10 була вдома. Тимофія просили, щоб вертася до темноти це було проблематично. Як стемніло, він вернувся. Свідок вказав, що зазвичай залишає відчинені двері під`їзду, мешканці проти цього заперечують. Ключі ОСОБА_3 від підїзду не давали. Коли ОСОБА_10 розмовляла з ОСОБА_3 вона дивилася на нього, а свідок шукав ключі. ОСОБА_3 почав кричати «прости», управдом вийшла і з ним про щось розмовляла. Завела його в під`їзд вони думали до них поведе. ОСОБА_3 знайшли потім на третьому поверсі в чиїйсь квартирі і там була управдом і та, хто там проживає. Свідок казав, що та не має права вона викликала поліцію. Потім віддала дитину. Стиро і ОСОБА_12 прізвища сусідів свідок не знає.

Вказав, що ОСОБА_13 за руку заводила в під`їзд дитину та ОСОБА_3 їй щось казав.

Вказав, що подія сталася десь о 19 год., було темно, смеркало. ОСОБА_14 не було, дітей чув десь голоси вдалині.

Кричав ОСОБА_3 голосно два чи три рази.

Вказав, що ключі давали ОСОБА_10 інколи. Ключі мали лежати на дзеркалі, але були на другій поличці, тому вони їх шукали.

Адвокат Вуїв О.В. просила закрити провадження у справі, оскільки відсутні докази вчинення правопорушення, протокол не може бути прийнятий як доказ, оскільки в копії, яку отримала ОСОБА_1 , не вказано частину і статтю КУпАП, в самому протоколі не вказано свідків, не вказано конкретні додатки, а лише вказано матеріали в цілому. Свідки не прибули, тому доказів у справі немає. Тоді як свідок ОСОБА_15 вказав, що ОСОБА_3 був на прогулянці, не міг потрапити додому, оскільки шукали ключі. Тоді як дитину забрала ОСОБА_16 поясненнях свідок ОСОБА_12 про ОСОБА_17 нічого не каже. Окрім того, в протоколі не вказано норми законодавства, які порушила ОСОБА_1 .

Також захист надав до справи характеристики на дитину, звіти психолога, акт дослідження умов проживання, характеризуючі свідка ОСОБА_15 матеріали, а також докази про місце реєстрації ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Поліція до протоколу серія ВАВ №983164 від 01.10.2023 року надала такі матеріали.

Так згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 , які вона надала поліцейському ОСОБА_20 01.10.23 р., вона пояснила, що на протязі декількох тижнів розмовляла з дитиною про повернення дитини коли сідає сонце, а не вже стемніло. Дитина. не відчуваючи відповідальності, продовжувала повертатись коли темно. Про прохання повідомити якщо він з друзями йде на дальній майданчик також нехтував. Постійно приходилось обходити всі майданчики. Коли він повернувся сьогодні також пізно, вона попросила його посидіти декілька хвилин, щоб він відчув, що на вулиці не досить тепло. В цей час вона його бачила, тож він не був у небезпеці. В той час управдом їх будинку, якій вона не подобається, бо не підкорюється її проханням прибирати. Дивлячись як він відреагує на прохання чужої людини піти з нею (вона пояснювала неодноразово, що окрім мами ні з ким ходити не слід). Після того як його завели до квартири та піднялась його забрати, але їм було відмовлено. Та вказано, що поки не приїде поліція дитина буде у них. Дитина не плакала, але її не відпускали до неї. Відпустили коли вони також зателефонували в поліцію та сказали, що буде також запроваджено на них акт. Але через те, що вони відпустили, то вони повідомили про це та вирішили, щоб вони не виїжджали.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_21 , які та надала 01.10.2023 р. поліцейському Мізецькому М., пояснила що 01.10.23 р. у вечірній час вона знаходилась в квартирі, почула крик дитини, швидко вибігла на вулицю, побачила, що малолітній сусід ОСОБА_3 гучно кричить та гукає маму.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_22 , які та надала 01.10.2023 р. поліцейському Мізецькому М., вона пояснила, що коли перебувала в себе в квартирі у вечірній час, то почула крик дитини, а саме дитина кричала «мама, пробач мені». Вона вийшла до двору, побачила дитину семи років, спиталася, що сталося, той сказав, що йому холодно. Пояснив, що його вигнали з квартири, так як він запізнився. Після чого вона запросила ОСОБА_3 до своєї квартири, він казав, що його ображають і принижують.

Хоча свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 за викликом до суду не прибули, суд має право врахувати як доказ їх письмові пояснення, оскільки відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі №208/712/19 визначено, що «Положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу».

Також судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матір`ю є ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вина ОСОБА_1 доведена і її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.184 КУпАП як ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Так згідно ч.1 ст.152 Сімейного кодексу України визначено право дитини на належне батьківське виховання забезпечуються системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до положень ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 12 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Крім того, згідно із ст..11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ч.4 ст.150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину.

Ч.1 та ч.2 ст.155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Суд враховує конкретні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи безпорадний стан свого шестирічного сина, у вечірню пору доби, залишила його одного біля під`їзду, з її письмових пояснень, які вона надавала поліції, вбачається, що вона так хотіла його виховати, оскільки він приходив пізно, тобто в умовах, які не є безпечними для дитини, оскільки, навіть протягом нетривалого часу, перебування в них могло призвести до негативних наслідків для шестирічної дитини, зокрема стресу чи страху.

Таким чином, суд приходить до переконання, що надані поліцією докази є достатніми для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Надані стороною захисту заперечення та письмові матеріали не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. Посилання адвоката не невідповідності в протоколі та копії, порушення порядку оформлення матеріалів, - не є істотними порушенням процесуального закону та не тягнуть недопустимість доказів.

Так Верховний Суд у справі №344/2995/15-к в постанові від 01 листопада 2022 року вказав, що не будь-яке формальне недотримання вимог закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Суд зазначає, що коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході провадження. Для цього сторона, крім іншого, має продемонструвати, що вона вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення, і скористалася можливостями, наданими їй іншою стороною та/або судом.

З огляду на доведеність факту правопорушення, а також з огляду на те, що ОСОБА_1 раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, одна виховує малолітню дитину, офіційно не працює, суд вважає, що відносно неї слід застосувати стягнення у вигляді попередження.

Крім того, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір відповідно до ст.40-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст.40-1, 184 ч.1, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та застосувати до неї адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок, Отримувач коштів: Микол.ГУК/тг м.Вознесенськ/22030101, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37992030, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Розрахунковий рахунок: UA0014446, Код класифікації доходів бюджету: 22030101, Найменування коду класифікації доходів бюджету: Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), призначення платежу: «00».

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя Н.Б.Зубар