Справа № 513/1405/23
Провадження № 3/513/1153/23
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року Суддя Саратського районного суду Одеської області Бучацька А.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Саратського відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Фараонівка Саратського району Одеської області, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , громадянки України, не працюючої, паспорт НОМЕР_1 , виданий 28 лютого 2001 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області,

за ч.3 ст.184 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Як зазначено в протоколі серії ВАВ № 560631, який складено інспектором ЮП ВП № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Арнаутовою В.Г., ОСОБА_1 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній знаходячись за місцем мешкання АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно неї, а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. Своїми діями неповнолітній ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_1 06.09.2023 року о 08:20 годині, однак не досяг віку, з якого настає адміністративна відповідальність, неповнолітній ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення згідно ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, за що відповідальність передбачена ч.3 ст. 184 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці ЄСПЛ визначив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

У справі "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v. Russia", рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, зокрема порушення ч.3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення відредагували фабулу, зазначивши в постанові суду конкретні обставини. У зв`язку з цим, ЄСПЛ наголосив, що заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, тобто вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), ЄСПЛ встановив порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу, оскільки національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, притягнув особу до адміністративної відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній знаходячись за місцем мешкання АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно неї, а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. Своїми діями неповнолітній ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_1 06.09.2023 року о 08:20 годині, однак не досяг віку, з якого настає адміністративна відповідальність, неповнолітній ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення згідно ч.1 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 с. 184 КУпАП.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Диспозиція частини 3 ст. 184 КУпАП України встановлює відповідальність за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

З рапорту, долученого до протоколу, вбачається, що 06.09.2023 року 08:04 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.09.2023 року о 08:03 за адресою АДРЕСА_1 Домашнє насильство. Побив чоловік заявниці ОСОБА_3 , розбита бров та синець під оком, ШМД не потрібна, заявник ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 є потерпілою особою.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що батьками неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Питання належного виховання дітей, досягнення порозуміння між батьками і дітьми, відповідальності батьків за неналежне виконання батьківських обов`язків завжди є важливими й актуальними.

Відповідно до частин 1-2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому неналежне виховання малолітнього це правопорушення батьків і, як наслідок, настання відповідальності.

Обов`язки батьків висвітлені в ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 одночасно є потерпілою особою у правопорушенні, вчиненому неповнолітнім ОСОБА_2 та особою, що притягається до адміністративної відповідальності.

Питання щодо відповідальності батька неповнолітнього ОСОБА_4 за неналежне виконання батьківських обов`язків у даному випадку працівниками поліції не вирішено.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому суд не наділений правом встановлювати нові обставини правопорушення, які не викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки по своїй суті протокол містить формулювання обвинувачення у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки суду не надано належних та допустимих докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 9 , п.1 ч.1 ст. 247, ст. ст. 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.184 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційного суду за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А. І. Бучацька