Справа №461/8207/23
Провадження №3/461/2903/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого заступником начальника служби колії ЛКП «Львівелектротранс», адреса: м. Львів, вул. Доробок,48/16,

за ст. 18828Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 19.09.2023 о 09 годині 40 хвилин у м. Львові, вул. І Франка, 51-55, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, не виконав законну вимогу посадової особи, уповноваженого підрозділу Національної поліції №1047 від 30.08.2023 щодо усунення порушень правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення БДР, а саме не усунув недоліки в утриманні міжколійного простору, чим порушив вимоги ДСТУ 3587-2022.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду пояснення, згідно яких просить проводити розгляд справи за його відсутності, а також просить закрити провадження у справі. Зокрема, ОСОБА_1 зазначив, що вважає складання протоколу, у якому вказується про порушення ним ст. 18828 КУпАП, неправомірним, оскільки він був оформлений з порушенням законодавства, а викладені у протоколі обставини не відповідають фактичним обставинам справи, про що свідчить наступне.

Так, ОСОБА_1 вказує, що він є неналежним суб`єктом адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 188-28 КУпАП, щодо невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції України, щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, додаються акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та копія раніше надісланої (врученої) вимоги (припису). Однак, вимога № 1047 від 30.08.2023 йому не адресувалась. У матеріалах справи відсутні будь-які докази адресування ОСОБА_1 зазначеної вимоги.

Крім цього, вказує, що згідно посадової інструкції на нього не покладено обов`язку щодо дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходжу до наступних висновків, виходячи з доводів та мотивів наведених нижче.

Відповідно до п.1.5 Правил дорожнього руху, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 18828 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

З долученої до протоколу вимоги № 1047 від 30.08.2023 року, невиконання якої інкриміновано ОСОБА_1 , вбачається, що така адресована не йому, а в.о. директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 .

В свою чергу, у матеріалах справи також наявна вимога (припис) № 1119 від 19.09.2023 інспектора ВБДР УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції Наталії Чех, яка адресована заступнику начальника служби колії ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_1 , однак її невиконання ОСОБА_1 не вміняється.

Так, фабула правопорушення наведеного у протоколі містить дані про невиконання ОСОБА_1 саме вимоги № 1047 від 30.08.2023 року.

Водночас, суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо недопустимості протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку із не долученням до нього акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, адже такий акт від 19.09.2023 року до протоколу долучено.

Разом з тим, суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що до матеріалів справи не долучено доказів, які доводять те, що він є належним суб`єктом відповідальності за дане правопорушення, зокрема доказів які стосуються його перебування на відповідній посаді та кола його обов`язків. Разом з тим, у даному випадку суть правопорушення полягає не у неналежному виконанні службових обов`язків чи порушенні правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а у невиконанні законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення таких порушень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ухвалюючи рішення у даній справі, враховую, що в ході судового розгляду дотримано принцип повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення у провадженні, а також здобуто достатню сукупність доказів, яка обґрунтовує зроблені у даному судовому рішенні висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, а також того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу доведення вини «поза розумним сумнівом», доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

В даному випадку обов`язок доведення вини покладається на орган уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи якій інкриміноване вчинення такого порушення. Зокрема, такий обов`язок реалізується органом уповноваженим на складання протоколу за допомогою виготовлення відповідних процесуальних документів (протоколу) та збирання достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, для їх скерування на розгляд до суду.

Пункт 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив протиправне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні (в даному випадку органі який склав протокол про адміністративне правопорушення) та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Суд виходить з того, що Закон не покладає на нього функції щодо збирання з власної ініціативи доказів вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адже збирання доказів на користь тієї чи іншої сторони судом з власної ініціативи порушить принцип неупередженості суду. В цій ситуації суд, зберігаючи неупередженість, повинен дослідити та оцінити у встановленому Законом порядку надані йому докази та ухвалити відповідне процесуальне рішення.

Виходячи з положень ст. 8,62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд відзначає, що положення чинного законодавства, зокрема КУпАП, вказують на те, що суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення наділений повноваженнями встановлювати вину особи виключно в межах інкримінованого правопорушення, тобто фактично в межах фабули наведеної у протоколі про адміністративне правопорушення. Більше того, суд не наділений повноваженнями перекваліфікації дій особи або ж зміни суті інкримінованого правопорушення. Іншими словами, суд під час провадження у справі повинен перевірити за допомогою належних та допустимих доказів, користуючись своїми процесуальними повноваженнями, чи мало місце відповідне правопорушення та чи вчинено воно саме тією особою щодо якої складено протокол.

У даному випадку у діях ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушення, передбаченого ст.18828 КУпАП, але такі ознаки стосуються законних вимог (припису) посадової особи уповноваженого підрозділу Національної поліції № 1119 від 19.09.2023. Однак, вимога № 1047 від 30.08.2023 року невиконання якої інкриміновано ОСОБА_1 адресована не йому, а в.о. директора ЛКП «Львівелектротранс» ОСОБА_2 .

Наведене свідчить про те, що в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому правопорушення.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Оцінюючи наведені вище обставини, надані суду та досліджені ним безпосередньо докази у їх сукупності, приходжу до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 18828 КУпАП, а тому, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що згідно п. 1 ст. 247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі.

Враховуючи вищенаведене, провадження по справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, вважаю за необхідне відзначити, що закриття провадження у даній справі не позбавляє орган уповноважений на складання протоколів за ст. 18828КУпАП, тобто уповноважених представників поліції, права розглянути питання щодо ініціювання провадження стосовно невиконання наведених вище вимог щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху саме тими особами, яким такі вимогі адресовані.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП,

постановив:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 18828 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький