Справа №522/9735/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

04 жовтня 2023 року Місто Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Коваленко В.М., за участю особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , захисника Тарановського Д.С., потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої адвоката Петрушко І.С., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Сирії, директора ТОВ «Росток», мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

УСТАНОВИВ:

12.07.2023 о 19 год. 15 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: м.Одеса, пров.Сабанський б.3, скоїв психологічне насильство, а саме: ображав потерпілу ОСОБА_2 , погрожував, чим вчинив домашнє насильство, тобто адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За вказаним фактом співробітниками поліції стосовно правопорушника був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №883952 від 13.07.2023 за ч.1 ст.173-2 КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні вказаного правопорушення не визнав, пояснивши, що будь-яких протиправних дій відносно ОСОБА_2 , яка є матір`ю його дітей, він не вчиняв. Між ними існує спір з приводу виховання дітей і сплати аліментів. 12.07.2023 року за наведених у протоколі обставин він не погрожував ОСОБА_2 та не кидався до неї у бійку, про що свідчить відеозапис, який він зробив за допомогою телефона. Тому просив закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю події адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 надала до суду письмові пояснення та в судовому засіданні показала, що у минулому не перебувала у шлюбних відносинах із ОСОБА_1 , утім має із ним спільних малолітніх дітей, яких виховує самостійно. А саме: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тривалий час вони не проживають разом, утім ОСОБА_1 постійно її переслідує, погрожує, вчиняє маніпуляції із використанням дітей. 12.07.2023 року біля 19 години 10 хвилин вона поверталася додому. У дворі будинку АДРЕСА_2 , в якому вона мешкає, побачила що ОСОБА_1 біжить із донькою на руках, а няня його наздоганяє. Діти плакали, ОСОБА_1 почав вчергове її ображати, говорив, що вона погана матір. Вона намагалася його заспокоїти, після чого викликала поліцію.

На момент народження старшої доньки вона кілька місяців проживала із ОСОБА_1 у місті Херсон. Останній не надавав матеріальної допомоги на виховання дітей, таємно співмешкав із іншою жінкою.

Вона, дізнавшись про існування іншої жінки негайно припинила стосунки з ним, проте іноді спілкувалася з приводу стану дітей. Після народження сина одразу ж переїхала до своєї матері в Одеську область. В силу культурних та релігійних відмінностей своєї країни ОСОБА_1 неодноразово намагався переконати її в тому, що можливо проживати з нею та з іншою жінкою одночасно.

Після повернення з евакуації до Одеської області та у зв`язку з виходом на службу після декретної відпустки в квітні 2023 року вона вирішила винайняти окреме від батьків житло у АДРЕСА_2 . Дізнавшись про це, ОСОБА_1 винайняв житло поверхом нижче, куди вселився разом зі своєю співмешканкою та дитиною.

В силу існування судового рішення про проживання дітей разом з матір`ю по справі № 607/5535/22 та не бажанням ОСОБА_1 узгоджувати графік побачень з дітьми, а також підписувати будь які інші угоди про участь у вихованні дітей, останній часто провокував її несподіваними та неузгодженими візитами до неї додому у будь-якій годині доби, пояснюючи це тим, що він є рівним з нею у правах щодо виховання дітей. Неодноразово погрожував їй вивезти дітей закордон без її відома, шантажує тим, що вона більше ніколи не побачить дітей. ОСОБА_5 розправою, завданням шкоди здоров`ю, вбивством, вдається до тиску. ОСОБА_1 своїми словами та погрозами розправи свідомо завдає їй болю та страждань, створюючи реальну небезпеку для неї. Неодноразово, без попередження та узгодження він забирав дітей з дитячого садочка та гуртків, діти перебували у невідомому місці до пізньої години, що свідчить про повне ігнорування останнім нормального режиму дня дитини та відсутністю піклування про здоров`я дітей.

За фактом її побиття відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження №0000411 від 01.07.2023 року за ч.1 ст.125 КК України.

Від погроз вивезти дітей у невідомому напрямку, ОСОБА_1 перейшов до дій. Так, її захиснику, котра звернувшись за нотаріальними послугами в інтересах потерпілої, нотаріусом було повідомлено, про те, що зазначені свідоцтва про народження дітей, з якими вона звернулася за нотаріальними послугами, є недійсними, оскільки в грудні 2022 року були виготовлені нові.

02. 08.2023 року захисник довідалася шляхом подання адвокатського запиту до ДМС про те, що ОСОБА_1 було виготовлено нові свідоцтва про народження дітей, а також другий закордонний паспорт для сина ОСОБА_6 . Вказане приховування зазначених обставин, а також неодноразові погрози свідчать про підготовку до викрадення дітей від матері.

В силу своєї національності та культури ОСОБА_1 , не поважає її як працюючу матір, постійно звинувачує та принижує, називаючи її поганою матір`ю при дітях, вживаючи при цьому нецензурні слова та застосовуючи образи.

ОСОБА_1 постійно погрожує скаржитися за будь яким фактом на неї до військової прокуратури, вимагаючи покинути роботу за сидіти вдома з дітьми. Таким чином він намагається створити умови, за яких вона буде залежати від нього фінансово.

Все вищезазначене підтверджує лише те, що ОСОБА_1 вчиняє психологічне насильство над нею. Він систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, нерідко будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого та її проживання, безпричинно розпочинає словесні конфлікти з нею, в ході яких висловлює образливі нецензурні слова, погрози фізичної розправи, внаслідок чого вона, побоюючись за своє здоров`я, змушена викликати поліцію, а також була змушена змінити місце проживання.

ЇЇ страждання проявилися у таких почуттях як збентеженість, страх за своє життя та життя дітей, переживання, хвилювання, емоційна нестабільність, постійна тривога за місцезнаходження дітей, а також у душевному стані потерпілої, оскільки через вчинення психологічного насильства вона відчуває увесь спектр негативних емоцій, таких як страх, тривога. При цьому вона втратила нормальний сон. Також зверталася до лікаря у зв`язку з її побиттям та проходила амбулаторне лікування.

На підтвердження своїх показань потерпіла надала суду копії свідоцтв про народження дітей, рішення суду від 24.10.2022 року про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, витяг із кримінального провадження №0000411 від 01.07.2023 року за ч.1 ст.125 КК України, копію карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 та висновок психолога від 23.08.2023 року, згідно із яким ОСОБА_2 дуже пригнічена, стривожена, має посттравматичний стресовий розлад та депресію через тривале перебування у стресовій ситуації, яка погано впливає на психоемоційний стан.

Відповідно до ч.2 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягне за собою від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши вказані докази та матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях правопорушника наявні ознаки та склад вказаного правопорушення.

Обставини вчинення правопорушення та винуватість ОСОБА_1 підтверджуються наступними доказами, а саме: протоколом ВАВ №883952 від 13.07.2023, показаннями потерпілої ОСОБА_2 та письмовими доказами, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у їх достовірності. Сукупність доказів дає підстави дійти до висновку про винуватість правопорушника.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно до ч. 1 ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Закон України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у п. 3 ч. 1 ст. 1 визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. «b» ст. 3 Конвенції Про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) визначено домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Психологічна агресія це соціально-психологічний вплив, який орієнтований на образу, залякування, формування залежності, експлуатацію або заподіяння шкоди (збитків) іншій людині, яка не бажає подібного відношення до себе або непоінформована про основні наслідки такого впливу. Психологічне насильство це соціально-психологічний вплив, що примушує іншу людину до вчинків або поведінки, які не входили в її наміри; порушує індивідуальні кордони особистості, здійснюваний без інформованої згоди і без забезпечення соціальної та психологічної безпеки індивіда, а також всіх його законних прав; що приводить до соціальної, психологічної, фізичної або матеріальної шкоди . Такий інструмент, як маніпуляція, може використовуватися (і широко використовується) як складова частина і психологічної агресії, і психологічного насильства. Шкода і збитки можуть бути наслідком неагресивного і ненасильницького психологічного впливу. В англомовній літературі, переважно американській, використовуються терміни «контроль свідомості» (mind control), «реформування мислення» ( ОСОБА_7 ), «примусове переконання» (coercive persuasion), «групове психологічне насильство» (group psychological abuse), і дуже рідко і без дефініцій власне «психологічне насильство» (psychological abuse).

Жертви насильства, як правило, відчувають депресію, стан посттравматичного стресу, постійні або періодичні відчуття тривоги і страху. ОСОБА_8 синдром емоційної залежності і надпотреба в любові, на тлі почуття невпевненості в собі може виникнути нехтування своїми потребами.

Потерпіла ОСОБА_2 має важкий психологічний стан, пов`язаний зі здійсненням психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_1 , що підтверджується висновком психолога від 23.08.2023 року.

У цьому висновку зокрема зазначається наступне, пацієнтка ОСОБА_2 дуже пригнічена, має посттравматичний стресовий розлад та депресію через тривале перебування у стресовій ситуації, яка негативно впливає на психоемоційний стан.

За визначенням Всесвітньої організації охорони здоров`я насильство це навмисне застосування фізичної сили або влади, дійсне або у вигляді загрози, спрямоване проти себе, проти іншої особи або групи осіб, результатом якого є тілесні ушкодження, смерть, психологічна травма, відхилення в розвитку або різного роду психічні патології.

Психологічне насильство це форма впливу на емоції або психіку партнера шляхом залякування, погроз, образ, критики, осуду тощо. Психологічне насильство включає в себе: вербальні образи; шантаж; акти емоційного насильства для встановлення контролю над партнером; погрози насильства по відношенню до себе, жертві або іншим особам; залякування за допомогою насильства по відношенню до домашніх тварин або руйнування предметів власності; переслідування; контроль над діяльністю жертви, її колом спілкування, доступом до різних ресурсів (отримання соціальної та медичної допомоги, медикаментів, автотранспорту, спілкуванню з друзями, отриманню освіти, роботи); емоційне насильство; примус жертви до виконання дій, які її принижують; контроль над розпорядком дня жертви тощо.

З наданих суду доказів чітко вбачається, що ОСОБА_1 здійснює наступні дії що відображають психологічне насильство, а саме: як вбачається з наданих захисником ОСОБА_1 відеозаписів кривдник вривається без попередження до помешкання потерпілої, проводить відео зйомку без її згоди, підчікує її біля місця несення служби, вдома у її матері.

Також ОСОБА_1 намагається переконати усіх оточуючих у тому, що вони є подружжям і проживають разом, а потерпіла внаслідок тимчасових сімейних конфліктів вчиняє домашні сварки.

Поведінка ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 в судовому засіданні також свідчить про вчинення ним психологічного насильства відносно останньої.

Для досягнення своїх цілей ОСОБА_1 використовує дітей. Систематично ображає ОСОБА_2 , заявляючи публічно, що вона є поганою матір`ю оскільки працює, а робота зважає їй дбати про дітей, систематичне забирання дітей без попередження та узгодження з матір`ю, а також погрози щодо вивезення дітей закордон, якщо остання не покине роботу.

Наведене вказує, що подія та склад адміністративного правопорушення інкримінованого ОСОБА_1 , в повній мірі підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи та поясненнями учасників судового розгляду.

Разом з цим суд, виключив із обвинувачення посилання на те, що ОСОБА_1 12.07.2023 року «кидався в бійку» до потерпілої, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Наданий стороною захисту відеозапис, зроблений ОСОБА_1 за допомогою власного телефону, суд не враховує в якості доказу його невинуватості, оскільки він не відображає повного ходу подій, що відбувалися 12.07.2023 року під час вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 та є лише нарізкою окремих зафіксованих епізодів спілкування між вказаними особами.

Також суд не враховує в якості доказу письмові пояснення свідка ОСОБА_9 , оскільки остання не допитувалася в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, при визначенні виду адміністративного стягнення, що підлягає накладенню на правопорушника, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та поведінку, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне застосувати по відношенню до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави.

Згідно ст.40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладання на правопорушника адміністративного стягнення, з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок на користь держави.

Керуючись ст.ст.173-2, 283-285 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 гривень в дохід держави.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536 гривень 80 копійок на користь держави.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти діб з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя: