Справа № 149/2488/23
Провадження № 33/801/897/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач: Голота Л. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05.09.2023 року по справі притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05.09.2023 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП. Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежитись усним зауваженням.

Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_1 01.08.2023 року близько 13.50 год., вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме висловлювався нецензурною лайкою, погрожував застосуванням фізичної сили.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх. № 10458 від 15.09.2023 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що домашнього насильства в діях ОСОБА_1 не було, а лише сімейна розмова. ОСОБА_2 просила суд першої інстанції закрити провадження у справі, оскільки вони примирились, претензії відсутні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Кравчук П. Д., підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 , оскільки вона не вважала себе потерпілою, була допитана в якості свідка, яка пояснила, що у неї з ОСОБА_1 була конфліктна ситуація на побутовому підґрунті, вона не має жодних претензій до ОСОБА_1 та примирилась з ним.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП зроблено судом першої інстанції на підставі наступних доказів : протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 623720 від 01.08.2023 року /а. с. 3/; протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.08.2023 року ОСОБА_3 /а. с. 5-6/; письмових пояснень ОСОБА_3 від 01.08.2023 року /а. с. 7/; письмових пояснень ОСОБА_2 від 01.08.2023 року /а. с. 8/; форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 від 01.08.2023 року. Визначено рівень небезпеки низький. /а. с. 10/.

Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_1 винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та закриваючи провадження по адміністративній справі за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, виходив з того, що в суді ОСОБА_1 вину визнав, щиро розкаявся, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали клопотання до суду, в яких просили не притягувати останнього до відповідальності, потерпіла примирилась з ОСОБА_1 та претензій не має.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції зробленим за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція частини першої статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Аналіз наведених вище норм свідчить, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Ураховуючи обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов помилкового висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП , оскільки в його діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки конфліктної ситуації між ним та ОСОБА_2 на побутовому підґрунті.

Факт конфліктної ситуації підтвердила свідок ОСОБА_2 , яка пояснила в суді апеляційної інстанції, що вона претензій до ОСОБА_1 немає, примирилась з ним, конфліктна ситуація виникла на побутовому підґрунті.

Окрім цього, всупереч статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 623720 від 01.08.2023 року не зазначено місце вчинення інкримінованого правопорушення, а також наслідки, настання яких є обов`язковою умовою згідно з диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП.

Невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення насильства в розумінні вимог частини першої статті 173-2 КУпАП та статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та інших актів законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, за спільним наказом МСП України та МВС України № 369/180 від 13.03.2019 року був розроблений Порядок проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відповідно до якого працівником поліції за фактом вчинення домашнього насильства проводиться оцінка ризиків та визначається рівень її небезпеки, з урахуванням того, як поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи.

Цей Порядок визначає процедуру проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення.

Під час заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 01.08.2023 року інспектор СРПП Хмільницького РВП ст. л-нт поліції Українець В. П. визначив низький рівень небезпеки кривдника та не відмітив жодних можливих ризиків для потерпілої /а. с. 10/.

Дану форму оцінки ризиків суд також не може приймати, як належний доказ на підтвердження винних дій ОСОБА_1 , оскільки при її заповненні фактори небезпеки були визначені працівником поліції без з`ясування усіх обставин конфлікту, виявлення конкретних чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для особи, а також без проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, та наявності чи відсутності взагалі такого.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Таким чином, враховуючи, що необхідних доказів, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, винність в його вчиненні суду не надано, протокол не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною восьмою статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05.09.2023 року по справі притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною першою статті 173-2 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота