Номер провадження: 33/813/1763/23
Номер справи місцевого суду: 503/387/23
Головуючий у першій інстанції Калашнікова Т. О.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , не працюючої, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року

притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватою у тому, що вона 29.03.2023 о 00 год. 00 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого співмешканця ОСОБА_2 , що виражалось в нецензурній лайці на його адресу, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілому, та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та справу надіслати на новий розгляд.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що висновки суду про її належне повідомлення про час, місце та дату судового засідання не відповідають матеріалам справи, оскільки про розгляд справи вона не повідомлялась, судову повістку не отримувала, а тому фактично була позбавлена можливості надавати пояснення, додаткові докази та користуватися юридичною допомогою, і це на її думку свідчить про порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того послалась на положення статті 280 КУпАП, відповідно до якої суд при розгляді справи повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для справи; вважає, що при накладенні адміністративного стягнення не враховано ряд обставин, передбачених ст. 33 КУпАП.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому просила поновити відповідний строк, посилаючись на те, що розгляд справи здійснено судом без її участі, копії постанови суду їй надіслано не було.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Оскаржувана постанова Кодимського районного суду Одеської області прийнята 16 травня 2023 року без участі ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять відомостей про своєчасне сповіщення судом ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, як і не містять відомостей про направлення їй копії постанови суду у визначені статтею 285 КУпАП строки, докази її отримання останньою також відсутні.

Зазначені обставини свідчать про те, що доводи апелянта, викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, знаходять своє підтвердження, тому існують підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду, як пропущеного з поважних причин.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи.

В телефонному режимі потерпілий ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги та пояснив, що ОСОБА_1 не вчиняла щодо нього будь-яких дій психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода його психічному здоров`ю.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП У апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Разом із цим, наведеною нормою передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП, суд вважав доведеною її вину зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ВАВ № 300600 від 06.04.2023, в якому, на думку суду, зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 31.03.2023 року, ОСОБА_3 від 03.04.2023 та ОСОБА_1 від 31.03.2023, в яких вона особисто підтверджує, що 29.03.2023 року дійсно висловлювалася на адресу свого співмешканця ОСОБА_2 нецензурною лайкою та словесно ображала.

Однак, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи.

Зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що судом належним чином не проаналізовано вказані обставини.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання до іншої особи не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

До того ж, нормами КУпАП визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення та змісту постанови, що приймається в конкретній справі. У них повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема, дані про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть, дані про свідків і потерпілих, їх пояснення, а якщо правопорушенням спричинено матеріальну шкоду, про це також зазначається у процесуальних документах, тобто всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів в їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення.

Таким чином, протокол є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій, і є одним із основних джерел доказів.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 06 квітня 2023 року вбачається, що об`єктивною сторони правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , зазначено, що 29 березня 2023 року, біля 24 години в м. Кодима за місцем проживання АДРЕСА_1 , вона словесно ображала співмешканця ОСОБА_2 , обзивала грубими нецензурними словами, внаслідок чого могла завдати шкоди його психічному здоров`ю, чим скоїла домашнє насильство психологічного характеру.

На підтвердження вини ОСОБА_1 в матеріалах справи містяться лише пояснення потерпілого ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_3 .

Зі змісту пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він проживає разом з ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не є їхньою спільною дитиною, а також з його матір`ю ОСОБА_3 29.03.2023 у вечірній час доби вони разом із ОСОБА_1 вживали алкогольні напої в кафе «Оазіс». По поверненню додому між ними виникла сварка, яка після повернення за місцем їх проживання перейшла в сімейний конфлікт, під час якого вони, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, словесно ображали один одного, висловлювались грубими нецензурними словами. Під час сварки ОСОБА_1 почала збирати свої власні речі та хотіла піти разом із дитиною, чого він не дав їй зробити, в результаті нею було здійснено виклик поліції. Також доповнив, що малолітня дитина ОСОБА_4 не їх спільною дитиною, але він відносився до неї як до рідної (а.с. 5).

Зі змісту пояснень матері ОСОБА_2 ОСОБА_3 вбачається, що вона проживає поруч зі своїм сином ОСОБА_2 та його співмешканкою ОСОБА_1 , які виховують малолітню доньку ОСОБА_5 29.03.2023 року вони біля 21 години залишили їй малолітню доньку та пішли відпочивати до бару «Оазіс» і додому повернулися біля 24 години у стані алкогольного сп`яніння, сварилися між собою, голосно кричали, ображали один одного нецензурними словами. Перебуваючи у збудженому стані, ОСОБА_1 почала збирати свої речі та хотіла піти з дому, забравши дитину, чого вони не дали їй зробити, так як вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 6).

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 власноруч написала, що «посварилась із співмешканцем, так як була п`яна», натомість в поясненнях зазначила, що між нею та її співмешканцем ОСОБА_2 внаслідок вживання алкогольних напоїв виник конфлікт, під час якого вони сварилися, ображали один одного нецензурними словами, внаслідок чого вона почала збирати свої речі, маючи намір піти та хотіла забрати доньку, але ОСОБА_2 перешкодив їй, після чого вона зателефонувала до поліції.

Наведене у своїй сукупності лише підтверджує домашній конфлікт між співмешканцями, в ході якого обидва були у нетверезому стані та обидва виражалися нецензурно та поводилися непристойно, а після того як ОСОБА_1 хотіла піти разом зі своєю дитиною, співмешканець перешкоджав їй у цьому, внаслідок чого саме ОСОБА_1 викликала поліцію.

Наведені у поясненнях ОСОБА_1 обставини підтверджуються рапортом інспектора Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Кодима) Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Ковтуняк Д.О., про те, що 30.03.2023 отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 599 від 30.03.2023 як домашнє насильство, зокрема, 30.03.2023 о 01:16 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 30.03.2023 о 01:15 за адресою: АДРЕСА_1 заявниця повідомила, що хлопець не віддає їй дитину. На місце події було встановлено, що між співмешканцями ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має двомісячну малолітню дитину, сталася суперечка на підвищених тонах, яка тривала короткий проміжок часу.

Жодних доказів вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 будь-яких дій психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода його психічному здоров`ю, немає.

Крім того, в самому протоколі значиться про те, що описані дії ОСОБА_1 лише могли завдати шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , а не завдали такого.

Оцінюючи наведене, апеляційний суд вважає, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно співмешканця, а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди йому психічному здоров`ю.

Оскільки об`єктивна сторона правопорушення не розкрита, суд самостійно не може це встановлювати, беручи на себе функції обвинувачення.

Можлива нецензурна лайка в межах конфлікту, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілому не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 29 березня 2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи вищенаведені недоліки та суперечності, що містяться в матеріалах провадження, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність належних, достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що ОСОБА_1 29 березня 2023 року вчинила домашнє насильство відносно ОСОБА_2 .

Таким чином, судом не було досліджено всі обставини, що стосуються події правопорушення, його об`єктивної сторони, через що суд прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому апеляційний суд на підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги та постанову суду першої інстанції скасувати, оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування судом норм матеріального права.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була належним чином у визначений статтею 277-2 КУпАП спосіб та строк повідомлена про розгляд справи, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів вручення їй повістки.

Крім того, як визначено положеннями частини 2 статті 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 173-2 цього ж Кодексу розглядаються протягом доби, чого судом дотримано не було.

Згідно ст. 294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи зі змісту п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП - за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає по суті задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Помилкові вимоги апеляційної скарги про надіслання справи на новий розгляд суду не впливають на наведений висновок апеляційного суду як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 268, 283, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кодимського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року

скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова