Справа № 643/8093/23
Провадження № 3/643/3356/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, громадянку України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ

Опис обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 877223 від 07.08.2023, ОСОБА_1 07.08.2023 о 15-20 год. не приділяла певної уваги по вихованню свого сина ОСОБА_2 , 2013 року народження, внаслідок чого останній здійснив дрібну крадіжку товару в магазині «Аврора» за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний, буд. 57/106, на суму 138,00 грн.

Кваліфікація згідно протоколу про адміністративне правопорушення

Вказані дії кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Позиція учасників справи

ОСОБА_1 у судовому засіданні 09.10.2023 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не визнала. Показала, що її син ОСОБА_2 був у магазині з іншим хлопцем, який є його однокласником. Її син, перебуваючи в приміщенні магазину, передав товаришу сік, а останній виніс товар з магазину, не сплативши за нього. Також зазначила, що охоронець магазину написав відповідну заяву щодо вказаного однокласника сина.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Частиною першою ст. 184 КУпАП передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

В ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 263/10894/2020).

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Зміст стандарту доказування «поза розумним сумнівом» розкритий у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17, від 02.12.2022 у справі № 758/1780/17, від 29.11.2022 у справі № 693/1546/14-к, згідно яких такий стандарт доведення означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Харківського апеляційного суду від 25.03.2023 у справі № 643/448/23, від 28.02.2023 у справі № 643/11369/21, від 04.04.2023 у справі № 623/3494/21, від 02.05.2023 у справі № 953/193/23, у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеному статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій. Відповідно до норм права та позиції ЄСПЛ, викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд немає права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

У відповідності до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Крім протоколу про адміністративне правопорушення, особою, яка його склала, суду надано наступні докази:

- заяву ОСОБА_3 від 07.08.2023, згідно якої вона просить органи поліції вжити заходи щодо хлопчика, який за 07.08.2023 о 15-20 год. виніс за касову зону товар;

- письмові пояснення ОСОБА_4 , згідно яких він побачив на відео, як хлопчик взяв товар і вибіг з магазину, пройшовши касову зону та не сплативши вказаний товар. Він вийшов та попрохав хлопчика залишатись на місці;

- розписку ОСОБА_3 від 07.08.2023, згідно якої вона прийняла на відповідальне зберігання викрадений товар;

- письмові пояснення ОСОБА_5 від 07.08.2023, згідно яких 07.08.2023 йому від співробітників поліції стало відомо, що його син скоїв дрібну крадіжку в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що підтвердив у його присутності;

- письмові пояснення ОСОБА_1 згідно яких в її присутності її син пояснив, що передав сік своєму другу та вийшов за ним;

- копію паспорту, виданого на ім`я ОСОБА_1

-копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого ОСОБА_1 є його матір`ю.

Інших доказів суду не надано.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 251 КУпАП та практики Європейського суду з прав людини, суд позбавлений можливості за власною ініціативою збирати докази на підтвердження винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи надані докази, суд керується таким.

Як вбачається з матеріалів справи, працівники поліції не були очевидцями події, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме дрібної крадіжки товару з магазину.

Ураховуючи наведене, протокол про адміністративне правопорушення суд не може визнати достатнім доказом, який підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 , 2013 року народження, дій, які утворюють об`єктивну сторону дрібної крадіжки.

ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, а також поясненнях, наданих суду, не визнавала факт здійснення крадіжки її сином та зазначала, що син передав сік своєму товаришу у приміщенні магазину і особисто вказаний товар за територію касової зони не виносив. Таким чином, пояснення ОСОБА_1 щодо здійснення викрадення товару з магазину не її сином, а його товаришем, є стабільними та послідовними.

Із заяви ОСОБА_3 та письмових пояснень ОСОБА_4 убачається, що викрадення товару було здійснено однією особою, а не двома.

З письмових пояснень ОСОБА_5 убачається, що вказані вище дії відносно викрадення товару з магазину були вчинені його сином, що останній підтвердив в його присутності.

Таким чином, наданими суду доказами не спростовуються доводи (версія) ОСОБА_1 відносно того, що дрібне викрадення майна з магазину було вчинене не її сином, а його товаришем.

Згідно вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наданими доказами не підтверджується поза розумним сумнівом факт викрадення майна з магазину саме сином ОСОБА_1 , оскільки згідно заяви і письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказані дії були вчиненні однією особою, а ОСОБА_5 надав пояснення, згідно яких зазначені дії були вчинені його сином.

Виходячи з вказаних вище норм законодавства та судової практики, справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах доказування фактичних обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Виходячи з даних протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 не пред`являлось обвинувачення (у автономному значенні цього терміну, оскільки ЄСПЛ неодноразово вказував на кримінально-правовий характер адміністративних правопорушень) у вчиненні дрібної крадіжки за попередньої змовою з іншою особою, зокрема з сином ОСОБА_5 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків полягало у тому, що внаслідок вказаних дій ОСОБА_1 її син здійснив дрібну крадіжку.

З наведених вище підстав у суду виникли сумніви щодо доведеності факту вчинення дрібної крадіжки сином ОСОБА_1 .

Виниклі сумніви щодо доведеності обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь ОСОБА_1 та приходить до висновку щодо недоведеності події та складу адміністративного правопорушення в її діях.

Враховуючи наведене, суд закриває провадження в справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 33-35, 40-1, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251-252, 279, 283-285 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов