Провадження № 33/4808/384/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Феденчука І.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, також стягнуто судовий збір

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 21 жовтня 2022 року о 23.07 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Петлюри, 17, керував транспортним засобом марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та проведення такого огляду у медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду, вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального норм права, вважає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення та не спростував його доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення.

Вказує, що дійсно 21.10.2022 року о 23 год. в м. Івано-Франківську по вул. Петлюри він , перебуваючи у тверезому стані, керував транспортним засобом та був безпідставно зупинений працівниками поліції, яким надав документи на автомобіль та права, повідомив про відсутність страхового полісу на автомобіль, що стало підставою для складання постанови за ч.1 ст.126 КУпАП. В подальшому, працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу. Однак, він не погодився , оскільки не технічному засобу, але погодився пройти огляд на визначення алкогольного сп`яніння у медичному закладі, куди був доставлений працівниками поліції службовим автомобілем.

Вказує, що йому не було надано направлення на огляд водія у медичному закладі. Однак, коли його було доставлено працівниками поліції до медичного закладу, то йому працівниками поліції було відмовлено в доступі до проведення даної процедури. Вказує, що він не відмовлявся від проведення огляду на визначення стану сп`яніння у медичному закладі. Працівник поліції виключила камеру, накинулась на нього з погрозами фізичної розправи та переслідування, після чого він був доставлений до місця знаходження автомобіля.

По прибуттю на місце події, з невідомих причин його автомобіль було евакуйовано, при цьому працівник поліції пояснила, що у військовий час вони мають право вилучати транспортні засоби на потреби АТО.

Працівники поліції склали стосовно нього протокол про вчинення правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП в якому зазначили свідком водія евакуатора, з яким працівники поліції перебувають у трудових відносинах та який поводив себе зухвало. Інший свідок, який вказаний в протоколі, був в нетверезому стані і погодився підписати будь що.

Апелянт звертає увагу на те, що після даних подій він був доставлений швидкою допомогою в КНП «Міська клінічна лікарня №1» в травмпункт для надання медичної допомоги, оскільки в нього хронічний розрив зв`язок голіностопа, а в темряві він оступився і підвернув ногу, що призвело до різкої болі. Після того, як він вийшов з травмпункту, працівники поліції нерозбірливо оголосили протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, після чого він повторно попросив надати йому можливість скористатись послугами адвоката, однак його прохання вкотре було проігноровано.

Апелянт стверджує, що долучені відеодокази є безперервними та переривчастими, фрагментарні, які не можна вважати належними та допустимими доказами у справі, оскільки оформлені з порушенням вимог Інструкції та закону. Наявні відеозаписи дублюють одні події, однак не підтверджують його відмову від проходження огляду у медичному закладі охорони здоров`я в КНП ПНЦ ІФ ОР.

Апелянт також звертає увагу на те, що при розгляді справи судом було проігноровано клопотання його захисника про витребування оригіналу електронного доказу, що порушує його право на захист.

Окрім того, апелянт вважає недопустимими доказами пояснення свідків, оскільки один із свідків перебуває в трудових відносинах із працівниками поліції, а інший свідок, порушуючи умови комендантської години та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебувала в залежних обставинах від патрульної поліції.

Апелянт стверджує, що переконаний в тому, що наведені дані в апеляційній скарзі дають підстави для скасування оскаржуваного рішення суду у справі та закриття провадження у справі.

Просить постанову скасувати суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Феденчук І.М. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Феденчук І.М. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Так, відповідно до доводів апеляційної скарги та пояснень ОСОБА_1 в суді першої інстанції вбачається, що він не заперечує факт керування транспортним засобом, однак вважає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення у зв`язку з тим, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладу і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні правопорушення.

Звертає увагу на те, що працівником поліції порушено процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, не вручено направлення на огляд водія до медичного закладу, безпідставно зупинено транспортний засіб працівниками поліції за відсутності порушення ним ПДР, а під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції було порушено вимоги чинного законодавства та вимоги Інструкції, порушено також його право на захист, а долучені до матеріалів справи відеодокази та пояснення свідків не можна вважати належними та допустимими доказами у справі.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушника та характер вчиненого нею правопорушення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Судом першої інстанції прийнято рішення у справі за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , який на виклик суду не з`явився, однак належним чином повідомлявся про дату і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був проінформований про знаходження справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи наявне клопотання захисника адвоката Фединчука І.М. про ознайомлення з матеріалами справи та отримання її копії, яке зареєстроване судом 16.01.2023 року, та з якими захисник ознайомився та отримав копії відеозаписів 20.01.2023 року, про що свідчить його підпис на поданій ним заяві (а.с.10). До поданої заяви стороною захисту додано договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 від 12.01.2022 року.

24.01.2023 року зареєстровано клопотання ОСОБА_1 та його адвоката Феденчука Ю.В. про відкладення розгляду справи, розгляд якої було призначено на 24.01.2023 року, яке надійшло на електронну адресу суду (а.с.12-14).

20.023.2023 року Івано-Франківським міським судом зареєстроване клопотання сторони захисту про витребування електронного доказу у справі подане до суду через електронну пошту (а.с. 16-18).

В черговий раз розгляд справи було призначено судом на 20.03.2023 року, про що правопорушника та його захисника завчасно та належним чином повідомлено (а.с.19-20). В матеріалах справи наявна власноручна розписка адвоката (а.с.22). 20.03.2023 року стороною захисту на електронну адресу суду направлено заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням в Богородчанському районному суді в іншій справі (а.с.22).

Розгляд справи судом було призначено на 05.04.2023 року, про що учасники провадження завчасно та належними чином були повідомлені (а.с. 23-24), в яке сторони не з`явились в черговий раз. Адвокатом 06.04.2023 року надіслано на електронну пошту суду клопотання про відкладення розгляду справи помилково вказавши, що розгляд справи було призначено на 06.04.2023 року (а.с.27-28).

Наступне судове засідання у справі судом було призначено на 25.04.2023 року, про що учасникам справи 06.04.2023 року направлено завчасно та належним чином повідомлення суду (а.с.25-26).

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 вкотре не з`явився до суду та розглянув справу 25.04.2023 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 .

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволяли суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розгляду справи без їх участі.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були забезпечені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на участь у судовому засіданні та отримання юридичної допомоги від професійного захисника, були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що дійсно керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції у зв`язку з тим, що порушував вимоги комендантської години. Стверджував, що відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, оскільки не довіряв використанню приладу та погодився пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Стверджував, що працівники поліції на патрульній машині доставили його до медичного закладу, однак в подальшому відмовились від проведення такого огляду та знову привезли його до місця події, де безпідставно склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Стверджував, що працівник поліції ОСОБА_3 під час перебування біля медичного закладу поводила себе неадекватно, погрожувала йому тим, що у будь-якому випадку притягне його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1340 КУпАП та натякала на те, що вказане питання можливо вирішати за допомогою хабара.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 351612 від 22.10.2023 року ( а.с. 1), водій ОСОБА_1 21 жовтня 2022 року о 23.07 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Петлюри, 17, керував транспортним засобом марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою сертифікованого газоаналізатора Драгер та у медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначені свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із зазначенням їх даних проживання та власноручними підписами свідків.

Додано до протоколу пояснення свідків, направлення у медичний заклад, відео з автомобільного реєстратора, відео з нагрудних камер 471912, 471929, копія постанови БАБ №742378, розписка.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 посвідчення водія не вилучали та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що ОСОБА_1 від дачі пояснень відмовився згідно ст. 63 Конституції України.

В протоколі зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від підпису у відповідних графах протоколу та отримання копії протоколу відмовився, але зі змістом протоколу був ознайомлений.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення належним чином зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання відповідних граф протоколу та надати пояснення по суті вчиненого ним правопорушення, а також отримання копії протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вимагала від нього надати детальні пояснення.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки обидва екземпляри протоколу про адміністративне правопорушення (оригінал та копія) знаходяться в матеріалах справи.

Разом з тим, матеріали справи дозволяють встановити, що ОСОБА_1 було оголошено зміст протоколу про адміністративне правопорушення та роз`яснено, що він звинувачується в тому, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, про що підтверджується протоколом та долученими відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права у відповідності до вимог закону, працівником поліції було з`ясовано чи останні розуміє надані йому права і чи бажає він скористатись наданими йому правами, на що останній відповів відмовою, протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи складалися працівником поліції в присутності ОСОБА_1 і останній був ознайомлений із його змістом та сутністю висунутого проти нього обвинувачення.

Однак, зі змісту відеозапису вбачається, що при намаганні працівником поліції виконати вимоги закону щодо вручення під розписку ОСОБА_1 копію протоколу про адміністративне правопорушення, останній, демонструючи зневажливе ставлення до працівників поліції, діючи деструктивно, з метою ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків, умисно відмовився від отримання копії протоколу, мотивуючи свої дії тим, що він не вчиняв правопорушення.

З долучених відеозаписів вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення і останній неодноразово висловлював незадоволення з приводу законних дій працівників поліції, які затримували його при спробі покинути місце події та висловлювався нецензурною лексикою в сторону поліцейських.

Такі дані спростовують доводи апелянта щодо не роз`яснення працівниками поліції його прав та обов`язків та у відмові у надання доступу правової допомоги із залученням захисника. Слід зауважити, що у відповідності до долучених відеозаписів вбачається, на місце події прибули батьки ОСОБА_1 , які були обурені діями поліцейських та намагались підтримувати свого сина.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ у тому разі коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеозаписів є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що у справі достатньо даних для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, апеляційний суд констатує, що відеофіксація події відбувалась на місці зупинки транспортного засобу марки "Audi А6", н.з. НОМЕР_1 , якою зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повністю визнавав факт керування транспортним засобом, відеозапис з нагрудної камери працівника поліції починається з того, що працівниками поліції були застосовано спеціальні світлові сигнали на службовому автомобілі. В подальшому відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції підходить до транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 та наголосив водію з приводу того, що останній керує транспортним засобом після 23 год. у час настання комендантської години. В автомобілі сторонніх осіб не перебувало. Дані обставини ОСОБА_1 не заперечував та пояснив, що їде з заправки.

Відеозаписом зафіксовано як ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції надає посвідчення водія через додаток Дія, реєстраційний документ технічний паспорт на автомобіль та повідомляє про відсутність страхового поліса на автомобіль, після чого був проінформований про порушення ним ПДР.

Апеляційний суд звертає увагу, що відеозаписом зафіксовано оголошення працівником поліції ОСОБА_1 його прав та обов`язків відповідно до вимог ст..268 КУпАП та ст..63 Конституції України, наголошено про його право скористатись правовою допомогою адвоката, після чого в останнього було запитано чи бажає він скористатись правовою допомогою захисника. Отримавши негативну відповідь ОСОБА_1 , працівник поліції повідомив про ухвалення відповідної постанови за ч.1 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом без відповідного договору загальнообов`язкового страхування, повідомила про накладення штрафу за вчинене правопорушення. Відеозаписами зафіксовано повідомлення працівником поліції ОСОБА_1 про можливість оскарження дій працівників поліції у відповідності до вимог закону у випадку з їх незгодою. Також водія було повідомлено, що у випадку несвоєчасної сплати штрафу, сума штрафу буде подвоєна згідно вимог КУпАП.

Зазначені обставини спростовують доводи апелянта про те, що працівники поліції не надали та перешкоджали йому скористатись правом на надання правової допомоги захисником, чим порушили його права.

Так, відеозаписом зафіксовано, що на місце події підійшли сторонні особи, які були попереджені працівником поліції про проведення розгляду адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 та попереджені про збереження спокою та не перешкоджання працівникам поліції при виконання ними їх обов`язків.

Працівником поліції водію ОСОБА_1 було оголошено про наявність у нього ознак сп`яніння та запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що останній спочатку погодився. Працівниками поліції були запрошені свідки для проведення огляду на стан сп`яніння стосовно водія ОСОБА_6 поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу.

Окрім того, відеозаписами зафіксовано прибуття батьків ОСОБА_1 на місце події, в присутності яких працівник поліції повторно повідомила, що у водія ОСОБА_1 вбачає ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини та поведінка, що не відповідає обстановці. Працівником поліції було проінформовано повторно про причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а саме: за керування ним автомобілем в комендантську годину, при перевірці документів було виявлено відсутність страхового полісу на автомобіль та при спілкуванні із водієм в останнього були виявлені ознаки сп`яніння, після чого було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння. Працівник поліції повідомила, що ОСОБА_1 як водій зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти огляд на визначення стану сп`яніння. Відеозаписами зафіксовано поведінку батьків ОСОБА_1 , які намагались з`ясувати причину зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та ускладнювали виконання працівниками поліції їх обов`язків.

Відеозаписами зафіксовано прибуття на місце події ще одного екіпажу працівників поліції, було проведено поверхневий огляд автомобіля та повідомлено в черговий раз водію про його обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння.

Працівником поліції неодноразово зазначалось про те, що він вбачає у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння і неодноразово пропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, а після відмови водія транспортного засобу пройти такий огляд, працівником поліції було запропоновано водію транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції привозять ОСОБА_1 до медичного закладу на патрульній машині, однак в подальшому повертаються на місці події, мотивуючи свої дії тим, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у медичному закладі.

Відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального приладу поліцейським та в медичному закладі.

Так, відеозаписом зафіксовано як ОСОБА_1 намагався залишити місце події але був зупинений працівником поліції Однак, в подальшому ОСОБА_1 став стверджувати, що в нього поломана нога і він перебуває у стані больового шоку, що він відмовляється від проходження будь якого огляду на стан сп`яніння за станом здоров`я.

Разом з тим, відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 надається медична допомога бригадою швидкої допомоги в спеціалізованій машині. При цьому, працівники медичної допомоги стверджують, що ОСОБА_1 не потребує швидкої медичної допомоги і працівники поліції мають можливість провести відповідний огляд на стан сп`яніння.

Відеозаписом зафіксовано, як ОСОБА_1 з власної ініціативи залишає машину швидкої допомоги та їде шукати ключі, які він нібито загубив коли працівник поліції крутив його. Вказані обставини повністю заперечуються поліцейським. Відеозаписом зафіксовано , що вищевказані події відбуваються у присутності двох свідків. В подальшому відеозапис містить дані, як ОСОБА_1 повертається до машини швидкої допомоги та лягає на ліжко , погрожує працівникам майбутніми скаргами та висловлюється нецензурною лайкою. (00.04-00.23)

Відеозапис містить дані про те, що поліцейська повідомляє ОСОБА_1 зміст протоколу про адміністративне правопорушення , який відмовляється від отримання копії протоколу під підпис, постійно перебиває поліцейську, стверджує, що його безпідставно притягають до відповідальності за керування транспортним засобом за відсутності обов`язкового страхування, оскільки він вже склав відповідний договір , який набуває законної сили наступного дня. (13.08)

Відеозаписами бодікамери працівника поліції зафіксовано складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, підписання його свідками та ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу, під час чого ОСОБА_1 та його батьки перешкоджали своєю поведінкою ознайомлювати ОСОБА_1 зі змістом протоколу постійно перебиваючи та знежавливо розмовляючи із працівником поліції. Зафіксовано відмову ОСОБА_1 від отримання копії протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, на відеозаписах чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, останньому було роз`яснено правові наслідки таких дій, а у випадку відмови від проходження огляду на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відеозаписи долучені до матеріалів справи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при відмові від проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що долученим відеозаписом спростовані доводи апелянта ОСОБА_1 щодо того, що працівники поліції поводились грубо при спілкуванні з ним та оформленні матеріалів справи, а самі матеріали справи оформлені з порушенням вимог закону.

Апелянт наголошує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення не був йому вручений, що є порушенням вимог КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними вищевказані доводи апелянта, оскільки з відеозаписів вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на ускладнення працівникам поліції виконувати свої функціональні обов`язки щодо вручення копії протоколу правопорушнику.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять даних, які свідчать про фальсифікації відеозаписів чи матеріалів справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до п.2.3 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата i місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків i потерпілих, якщо вони є; наявність або відсутність пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п.2.7 даного порядку свідки адміністративного правопорушення (у разі їх наявності) можуть надати свої письмові пояснення, які також долучаються до протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що присутність свідків під час огляду обов`язкова лише у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису під час проведення огляду осіб. Однак до протоколу про адміністративне правопорушення долучений відеозапис, дані якого досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Вказане правопорушення може бути вчинено водієм транспортного засобу як до проведення такого огляду, так і під час його проведення. Апеляційний суд вважає, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Апеляційний суд вважає, що поведінка водія транспортного засобу ОСОБА_1 щодо виконання ним вимог працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку була спрямована на явне уникнення від проходження такого огляду.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

В матеріалах справи наявне направлення на огляду водія транспортного засобу для проведення відповідного огляду до медичного закладу КНП ПНЦ ІФ ОР, в якому зазначено що огляд водія ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із відмовою водія. Також в направленні зазначено про наявність у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці .

До матеріалів справи долучено розписку відповідно до якої ОСОБА_1 зобов`язувався не керувати транспортним засобом протягом 24 годин 22.10.2022 року (а.с.4). В розписці зазначено, що керування автомобілем було передано ОСОБА_7 , із зазначенням даних його місця проживання та посвідчення водія.

Апеляційний суд вражає, що суд дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону, відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв