ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1944/23 Справа № 175/3592/23 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Мудрецького Р.В., за участю: особи, яку притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 , захисника Лисуненко А.В., переглянувши апеляційну скаргу останньої, на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2023 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 18 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Районним судом встановлено, що 19 липня 2023 року о 20.48 год. за адресою: Дніпропетровська область смт. Слобожанське, вул.8 Березня, 17 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Avensis державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в медичному закладі у присутності двох свідків, що зафіксовано на бодікамеру, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 за відсутністю складу правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовані тим, що рішення суду І інстанції незаконне, так як ОСОБА_1 не керував автомобілем, відсутні дані про законну зупинку транспортного засобу, тому всі подальші докази отримані працівником поліції не можуть бути законними. При цьому, працівник поліції не затримував транспортний засіб. Крім цього, відповідно до відеозапису ОСОБА_1 повідомив про вживання алкоголю після керування. Разом з цим захисник вказує, що оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити огляд працівники поліції повинні були залучити свідків. Наявні в матеріалах справи письмові пояснення не містять дати їх складання, не вказано яким чином здійснював рух ОСОБА_1 та нерозбірливо зазначено номерний знак автомобіля, а також залучені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є військовослужбовцями Національної Гвардії України, тому виникають сумніви у їх неупередженості. Окрім цього у протоколі вказано недостовірні дані щодо відеозапису, а також виникають сумніви щодо долучення відеозапису, так як на супровідному листі про його наявність вказано рукописним текстом, що свідчить про фальсифікацію доказів.

В апеляційному суді захисник та ОСОБА_1 підтримали вимоги апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення учасників перегляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Перевіряючи доводи апеляційної скарга про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то під час апеляційного розгляду вони знайшли своє підтвердження.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 не дотримався цих вимог закону.

Так, згідно до ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто, однією із ознак складу правопорушення є керування транспортними засобами в стані сп`янінні і відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тому орган, який складає матеріали справи про адміністративне правопорушення повинен довести даний факт.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та як встановив суд І інстанції, що 19 липня 2023 року о 20.48 год. за адресою: Дніпропетровська область смт. Слобожанське, вул.8 Березня, 17 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Avensis державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в медичному закладі у присутності двох свідків, що зафіксовано на бодікамеру.

Але під час апеляційного перегляду зазначені обставини не знайшли свого підтвердження.

Так, як пояснив в апеляційному суді ОСОБА_1 , що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що дійсно, як зазначено у протоколі місці та часі він керував транспортним засобом. Разом з ним був знайомий ОСОБА_5 , вони разом купили пиво в магазині, від`їхали від магазину за дім та припаркувалися. ОСОБА_1 вказав, що вжив алкоголь після керування автомобілем. Потім підійшли працівники Національної Гвардії, які викликали працівників поліції. Останній приїхавши запропонували пройти огляд, але ОСОБА_1 відмовився, так як вжив алкоголь після керування транспортним засобом. В письмових поясненнях ОСОБА_1 теж зазначив, що вжив алкоголь після керування автомобілем.

Також, під час апеляційного перегляду був допитаний свідок ОСОБА_5 , який надав аналогічні пояснення, як й ОСОБА_1 .

Перевіряючи пояснення ОСОБА_1 , під час апеляційного перегляду, о вони знайшли своє підтвердження, оскільки матеріалами не доведено, що водій вжив алкоголь та в подальшому керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд не може взяти до протокол про адміністративне правопорушення, оскільки даний процесуальний документ є рішенням працівника поліції, який висуває версію обвинувачення стосовно особи, якої протокол складено. Сам по собі протокол не підтверджує факт вживання алкоголю ОСОБА_1 до керування автомобілем та в подальшому факт керування.

Не підтверджують даний факт й Акт огляду особи та направлення на огляд водія в заклад охорони здоров`я.

На наявному в матеріалах справи відеозаписі зафіксовано лише факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які нібито бачили, як ОСОБА_1 керував автомобілем в стані сп`яніння, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки дані особи є військовослужбовцями Національної Гвардії України, яка входить до структури органів Міністерства внутрішніх справ, тому виникають сумніви щодо неупередженості даних осіб і їх пояснення відповідно до Інструкції від 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853.

Розписка про передачу автомобіля тверезому водію теж не підтверджує факт керування автомобілем ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, а саме за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Лисуненко А.В. задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В.Мудрецький