Провадження № 3/638/6000/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Штих Т.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, не одруженого, має на утриманні матір пенсійного віку, інваліда другої групи, адреса реєстрації АДРЕСА_1 , головного сержанту військової частини НОМЕР_1 , в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КпАП України, -

встановив:

ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 28 вересня 2023 року о 19.00 годині він був виявленим представниками військової частини НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, під час виконання службових обов`язків. У подальшому ОСОБА_1 було направлено представниками Харківського зонального відділу військової служби правопорядку до КНП ХОР « ОКНЛ» відділення цілодобової експертизи алкогольного та наркотичного сп`яніння, де йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. У протоколі зазначено, що під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння молодший сержант ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що того дня він прибув на ротацію з Лиманського напрямку. Під вечір став себе погано почувати, боліла голова, піднялася температура, боліли м`язи та тяжко було дихати. Він звернувся до командування та повідомив про поганий стан здоров`я. На вказане повідомлення командування йому повідомило, щоб він впродовж доби не покидав будинок, де він знаходиться, та наступного дня зробив тест на коронавірусну інфекцію в медичній установі. Він належим чином виконував наказ керівництва, та не покидав будинок, вживав лікарські препарати, так як стан здоров`я значно погіршувався, у нього почалися марення, температура тіла була значною, він лежав та не міг опанувати себе, лікарські засоби не допомагали, тому він зробив собі експрес тест, який вказав на наявність коронавірусної інфекції, проте увечері в будинок з`явилися військовослужбовці, які почали говорити, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та силоміць доставили його на проходження експертизи. о 22.50 годині 28 вересня 2023 року він був доставлений до КНПХОР « ОКД» відділення цілодобової експертизи алкогольного та наркотичного сп`яніння. Від проходження експертного дослідження він не відмовлявся, у кабінеті лікаря повідомив, що у нього коронавірусна інфекція, повідомив, що він неспроможний взагалі розуміти, що з ним відбувається, так як болить все тіло, він вживав лікарські препарати, він хоче спати та не може адекватно користатися своїми правами та виконувати обов`язки, про що зазначив у виписці № 520 із медичної карти амбулаторного хворого. Категорично заперечував вживання алкогольних напоїв, повідомив, що йому взагалі було не до алкогольних напоїв, так як його стан його здоров`я не дозволяв йому навіть встати з ліжка, його лихоманило.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, доходить таких висновків.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 виключений з військового обліку до лав ЗСУ за загальною мобілізацією 24.02.2022 року. 28 вересня 2023 року він прибув за ротацією до військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до довідки № 27, виданої ординатором лікувальної частини відділення медичної допомоги військової частини НОМЕР_1 він перебував у медичній роті з 30 вересня 2023 року по 09 жовтня 2023 року з діагнозом нова коронавірусна інфекція ( ковід-19), за цей час проводилось лікування. Вказані дані довідки підтверджують пояснення ОСОБА_1 про його хворобу та не виключають хворобливого стану ОСОБА_1 28 вересня 2023 року. Даних про спростування наданих пояснень ОСОБА_1 ВСП до суду не надано.

Окремо суд звертає увагу на те, що у протоколі № ДНХ-2/10040 від 29 вересня 2023 року зазначено, що ОСОБА_1 таки проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння, і тут же в протоколі зазначено, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тобто в одному і тому ж реченні з фабули правопорушення, зазначених у протоколі, вбачається те, що ОСОБА_1 проходив медичний огляд і те, що він відмовився від проходження медичного огляду.

Суд зауважує, що рапорт ( а.с.10) містить виправлення та з тексту рапорту не вбачається кому він адресований та хто звертається з вказаним рапортом.

За фактом вказаних у протоколі подій не проведено службового розслідування. Так як не враховані пояснення ОСОБА_1 щодо його хворобливого стану та вживання лікарських препаратів.

Крім того адміністративний матеріал не містить даних про особу, яка притягається до адміністративної відповідності. У судовому засіданні ОСОБА_1 надано копія довідки про стан здоров`я та копія пенсійного посвідчення.

Також суд зауважує, що медичний огляд проводився вночі, що фізіологічно позбавило можливості ОСОБА_1 користатися у належний спосіб своїми правами та обов`язками.

Протокол містить неточності в місці реєстрації ОСОБА_1 , які були уточнені лише у судовому засіданні.

Протокол містить незаповнені рядки.

Положеннями статті 251КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, у своїй Постанові від 08 липня 2020 року Верховний Суд у справі 463/1352/16-а вказав, що процесуальний обов?язок щодо доказування правомірності складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення покладено на суб?єкта владних повноважень.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Згідно з вимогами частини другої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягується до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно з частиною другою статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, відповідно до якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), пункт 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Спираючись на положення частини першої статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Водночас, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з якими, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об?єктивне з?ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Склад правопорушення це наявність об?єктивних та суб?єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

На підставі вищевикладеного, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з якими, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Особа, яка направила до суду на розгляд вказані матеріали не надала достатніх та належних доказів для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого його правопорушення.

При таких обставинах суд вважає винність ОСОБА_2 у скоєнні вказаного правопорушення не доведеною, виходячи з принципу верховенства права та практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247 КУпАП, суд,-

постановив:

Закрити провадження за адміністративним матеріалом відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти діб.

Суддя Т.В. ШТИХ.