Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
02.10.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2023 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.
Відповідно до постанови 02.06.2023, о 21 год 51 хв, у м. Ужгород, вул. Легоцького 56, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Mersedes Benz» Д.Н.З. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, у медичному закладі, у лікаря - нарколога, та підтверджується висновком лікаря. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вказує на те, що постанова суду єнеобґрунтованою та незаконною, тому просить її скасувати. Апелянт стверджує, що розгляд справи відбувся за його відсутності, чим порушено його право на захист. В обґрунтування цього зазначає, що ним надсилалось на електронну адресу суду клопотання щодо передачі матеріалів справи про адміністративне правопорушення за територіальною підсудністю до Городенківського районного суду Івано-Франківської області, мотивуючи тим, що апелянт є мешканцем Городенківської ТГ. Однак, вказане клопотання залишено місцевим судом без розгляду. Звертає увагу на те, що показники приладу «Драгер», який був у поліцейських та приладу, який використовували у медичному закладі - суттєво різнились. Вимоги апелянта надати сертифікати відповідності приладів були проігноровані. Окремо зауважує, що накладене місцевим судом адміністративне стягнення є занадто суворим для апелянта, оскільки позбавляє його права керувати транспортними засобами та заробляти собі на життя. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.
Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить довідка про доставку SMS-повідомлення від 10.08.2023, однак, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від апелянта не надходило. За таких обставин, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, ним особисто подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративного правопорушення, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №057214, 02.06.2023, о 21 год 51 хв, у м. Ужгород, вул. Легоцького 56, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Mersedes Benz» Д.Н.З. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, у медичному закладі, у лікаря - нарколога, та підтверджується висновком лікаря. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. Даними протоколу підтверджується, що ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом протоколу, копію його отримав.
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №7100267 від 02 червня 2023 року, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн (п`ятсот десять гривень) (а. с. 2).
Відповідно до розписки ОСОБА_1 від 02.06.2023, останній зобов`язується залишити на зберігання транспортний засіб «Mersedes Benz» Д.Н.З. НОМЕР_1 , на місці зупинки, за адресою: у м. Ужгород, вул. Легоцького 56, (а. с. 3).
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 12/55 від 02.06.2023 підтверджено, що ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння у лікаря КНП «ЗОМЦПЗ та МД» за результатами обстеження лікар встановив, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, 0, 52 % проміле (а. с. 5).
З відеозапису, який наявний у матеріалах справи убачається, що водій ОСОБА_1 був зупинений за порушення ним ПДР, відтак при наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, які були озвучені працівниками поліції, ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою приладу «Драгер». Однак, з результатами освідування - 0, 64 % проміле, які чітко зафіксовані та 21 год 57 хв, водій не погодився, тому на пропозицію працівників поліції пройти огляд у медичному закладі проїхав з поліцейськими до закладу охорони здоров`я - КНП «ЗОМЦПЗ та МД», де повторно пройшов огляд за допомогою алкотестеру «Драгер», показник якого засвідчив, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння з результатом 0, 57 % проміле, що чітко зафіксовано на 22 год 16 хв на відеозаписі. З медичним висновком, яким констатовано, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 ознайомлено, жодних обґрунтованих скарг чи будь-яких заперечень щодо результатів тестування він не висловлював (а. с. 6). Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складатимуть протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто йому було відомо про вчинене правопорушення, а також роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що працівник поліції Каменчук В. В. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних і про те, що в лікарки, яка проводила огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склала висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації вищевказаних документів щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейський та лікар при виконанні свої посадових обов`язків діяли в межах наданих їм повноважень.
При ухваленні судового рішення, апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Так, згідно з п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Твердження про те, що ОСОБА_1 було подано клопотання про направлення справи за територіальною підсудністю до іншого суду, а саме до Городенківського районного суду Івано-Франківської області, мотивуючи тим, що апелянт є мешканцем ОСОБА_2 , однак місцевим судом таке до уваги не взято, - судом апеляційної інстанції відхиляється, жодних підстав щодо необхідності перенаправлення справи до іншого суду апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до змісту ст. 257 КУпАП, місце розгляду справи про адміністративне правопорушення визначається особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, яка після його складання, направляє матеріали справи до органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 року №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» встановлено, що навіть у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч. 2 ст. 276 КУпАП), питання про те, у який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка передбачає можливість направлення справи про адміністративну відповідальність за підсудністю до іншого суду, а вирішення питання про зміну підсудності розгляду справи про адміністративні правопорушення у спосіб, не передбачений законодавством, є очевидним порушенням.
Слід зазначити, що вимогами п. 1 ч. 1 ст. 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання про те, чи належить до його компетенції розгляд справи та приймає рішення, передбачені КУпАП.
З матеріалів справи убачається, що місцем вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є м. Ужгород, вул. Легоцького 56. З протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що розгляд справи відбудеться в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, що фактично виключає будь-які порушення правил підсудності, які закріплені у ст. 276 КУпАП. Отже, доводи апелянта про необхідність задоволення поданого ним клопотання щодо направлення матеріалів справи за підсудністю до іншого суду, апеляційний суд вважає необґрунтованими, відтак вважає, що підстав для направлення місцевим судом справи до іншого суду не було.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що показники приладу «Драгер», який був у поліцейських та приладу, який використовували у медичному закладі - суттєво різнились, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Апелянтом не надано жодних переконливих доказів, які ставлять під сумніви достовірність обставин.
Як убачається із відеозапису, огляд водія ОСОБА_1 проводився у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, відтак водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що ОСОБА_1 погодився. З відеоматеріалу убачається, що результати огляду були озвучені поліцейськими у присутності водія ОСОБА_1 о 21 год 57 хв. Однак ОСОБА_1 , результати освідування 0, 64 % проміле не визнав, тому виявив бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, куди був доставлений працівниками поліції.
Відповідно до Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного лікарем КНП «ЗОМЦПЗ та МД» о 22 год 20 хв, ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою алкотестеру «Драгер», показник якого засвідчив, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння з результатом 0, 57 % проміле, що чітко зафіксовано на 22 год 16 хв на відеозаписі.
Отже, відомості, які містяться у письмових доказах та на відеозаписі, повністю узгоджуються між собою та підтверджують факт перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Тому твердження про те, що показники приладів «Драгер», за допомогою яких ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі суттєво різняться, є необґрунтованими, оскільки апеляційним судом враховується те, що від моменту проходження огляду ОСОБА_1 на місці зупинки та до моменту проходження ним освідування у закладі охорони здоров`я пройшов певний відрізок часу, а саме орієнтовано 30 хв.
Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги апелянта надати сертифікати відповідності приладів були проігноровані, до уваги не беруться, оскільки з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що ОСОБА_1 вимагав у медичному закладі або на місці проведення освідування будь-які документи відносно приладів «Драгер».
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги правильності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди апелянта з рішенням місцевого суду.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН