Справа №461/8210/23
Провадження №3/461/2906/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №568401 від 16.09.2023, 16 вересня 2023 року о 00 годині 10 хвилин у м. Львові пл. Міцкевича, 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Nubira д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідість шкіряного покриву обличчя, порушення мови і координації рухів). Огляд на стан наркотичного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у медичному закладі у лікаря нарколога, проте водій ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився про що свідчить висновок лікаря нарколога 002171.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кушнеренко І.В. подав до суду письмові заперечення, згідно яких просив закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свою позицію захисник, зокрема мотивував тим, що у ОСОБА_1 не було жодних ознак наркотичного сп`яніння, однак працівники поліції наполягли на проведенні медичного огляду. Водночас, ОСОБА_1 Правил дорожнього руху не порушував, а фактично єдиною підставою для його зупинки було те, що він рухався на автомобілі під час дії комендантської години. У свою чергу, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду та добровільно прибув у медичний заклад, де виконував усі вказівки лікарів. Однак, лабораторне дослідження не проводилося, через те, що він не зміг здати сечу для аналізу, з незалежних від нього обставин, а саме відсутність фізіологічної можливості. Зазначає, що ОСОБА_1 не заперечував проти того аби надати будь-який інший біологічний матеріал для проведення лабораторних тестувань, але йому відмовили.

Доводи наведені у письмових поясненнях захисник підтримав у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КпАП України, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів визначений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно положень п.7 Розділу ІІІ вказаної вище Інструкції, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Окрім цього, положеннями пунктів 12, 13, 15 та 16 вказаної вище Інструкції передбачено, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду, на підставі якого видається відповідний висновок. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Як вбачається з дослідженого судом відеозапису нагрудної камери працівників поліції, ОСОБА_1 було запропоновано працівниками поліції пройти медичний огляд з метою виявлення сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та проїхати у медичний заклад на що він добровільно погодився.

На відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції також зафіксовано, що у медичному закладі ОСОБА_1 пройшов необхідні процедури дослідження (огляду), виконував усі вказівки лікарів, проте через відсутність фізіологічної потреби не зміг здати сечу на аналіз. При цьому, ОСОБА_1 з метою викликати фізіологічну потребу у сечовипусканні, за рекомендацією лікарів, вживав достатньо велику кількість води.

Разом з тим, з наявних та досліджених судом матеріалів справи вбачається, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 фактично не відмовлявся проходити огляд, а лише у силу фізичної неспроможності не зміг надати на огляд біологічний матеріал (сечу), йому не було запропоновано пройти огляд відповідно до пунктів 12, 13, 15 та 16 вказаної вище Інструкції, задля отримання біологічного матеріалу у інший спосіб - дослідження біологічного середовища слини, змивів з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, крові.

Також, вищезгаданими відеозаписами зафіксовано, що у медичному закладі ОСОБА_1 не заперечував проти того аби надати будь-який інший біологічний матеріал, зокрема з`ясовував у лікаря у який інший спосіб, окрім здачі сечі, можна провести процедуру огляду.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що належних, достатніх та допустимих доказів, які б давали підстави поза розумним сумнівом встановити, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановлений чинним законодавством спосіб та з дотриманням відповідної процедури, матеріали справи не містять.

З дослідженого в ході розгляду справи висновку 002171 від 16.09.2023 року вбачається, що у п. 10 (Висновок огляду) підпункті 1 наведено, що ОСОБА_1 перебуває у стані «відмова від огляду» сп`яніння.

Таким чином, наведений висновок огляду не містить даних про результати огляду, адже їх не встановлює, що вказує на те, що такий висновок не можна вважати допустимим та належним доказом.

Також, суд враховує, що з долученого до протоколу рапорту працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 не порушив жодних Правил дорожнього руху, не вчинив будь-якого іншого правопорушення, а фактичною підставою для зупинки стало те, що на той час вже почала діяти комендантська година.

Окрім того, з досліджених судом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських встановлено, що ОСОБА_1 на місці зупинки та у медичному закладі поводиться цілком адекватно, добровільно погодився на пропозицію працівника поліції проїхати до медичного закладу та пройти там обстеження на стан сп`яніння (файл з назвою clip 0 з 04.30 хвилини по 07.15 хвилину та файл з назвою clip 12 з 05.00 хвилини по 07.30 хвилину запису). ОСОБА_1 дочекався поки працівник поліції підготував відповідне направлення та проїхав з працівниками поліції до медичного закладу, при цьому надав можливість працівникам поліції провести його поверхневий огляд. Суд також приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що на момент проходження обстеження у медичному закладі була ніч і ОСОБА_1 зазначав, що він тривалий час до цього перебував за кермом автомобіля, що може викликати певну втомленість, яка впливає на весь організм та на його зовнішні ознаки. Також, ОСОБА_1 випив три склянки води та на протязі двох годин неодноразово намагався здати аналіз, але зробити цього так і не зміг, пояснюючи це фізіологічною неможливістю.

Не можна залишити поза увагою доводи сторони захисту про те, що працівники поліції після складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення не відсторонили його від керування транспортним засобом.

Отже, підсумовуючи наведене, за результатами дослідження протоколу та долучених до нього доказів, враховую наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний доказом який доводить факт вчинення правопорушення, у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. Водночас, у протоколі ОСОБА_1 зазначив, що не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, але не зміг здати аналіз у вигляді сечі, проте медичний працівник мав змогу отримати інші зразки для дослідження (зробити аналіз крові).

Відповідно до наведеного вище рапорту працівника поліції, причиною зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 стало те, що він пересувався у комендантську годину, а підтвердженням того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння фактично є висновок лікаря нарколога 002171. Однак, інформація, яка викладена у даному висновку та у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно відмови ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння не відповідає фактичним обставинам справи і спростовується відеозаписами, які долучено працівниками поліції до протоколу та досліджені судом безпосередньо.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення.

Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір штрафу в даній категорії справ інколи перевищує розмір штрафів визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 130 КУпАП може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», у розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних посадових особах поліції), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку поліцейського) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку працівники патрульної поліції), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, необхідно врахувати те, що суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення (в даному випадку для доведення вини), оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з наведеного, оскільки судом встановлено, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б самі по собі або у своїй сукупності доводили поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький