ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/19230/23

Провадження № 3/947/5072/23

09.10.2023 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Войтов Г.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Одеській області, за участю адвокатів Морозової О.С., Компанієць М.М., про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу серії ОБ№151360 від 10.06.2023 року о 02:07 годині, на вул.. Фонтанська дорога, 14-Г в м. Одеса, ОСОБА_1 , керував автомобілем Toyota, порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України» з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі охорони здоров`я відмовились у встановленому законному порядку.

Працівниками патрульної поліції було кваліфіковано дії ОСОБА_1 , як порушення п. 2.5 «Правил дорожнього руху України», за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КпАП України.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, пам`ятка з ст. 268 КпАП України, роз`яснена, що підтверджується власноручним написом, свою вину не визнав, пояснив, що він разом з своїми колегами був задіяний в оперативно-розшукових заходах головного управління СБУ в Одеській області. 10.06.2023 року керував службовим автомобілем Toyota на Фонтанській дорозі в м. Одесі був зупинений працівниками поліції, для перевірки документів був наданий оперативний спец талон на автомобіль Toyota, який передбачає, заборону догляду водія, пасажирів та самого транспортного засобу, після перевірки працівник поліції відійшов від їх автомобіля пішов до свого службового транспортного засобу, зателефонував комусь, після чого повернувся попросив надати службове посвідчення, після чого почав звинувачувати у перебуванні з ознаками алкогольного сп`яніння. Постійно відходив комусь телефонував. Через оперативну роботу під час виконання якої він був зупинений, враховуючи воєнний стан, попросив працівника поліції доставити його та всіх присутніх в автомобілі до райвідділу для з`ясування всіх обставин, але працівник поліції відмовився. Через дані події з працівником поліції сталась словесна перепалка та конфліктна ситуація. Від проходження огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не відмовлявся, перебуваючи на вул.. Академіка Воробйова, 9 в м. Одесі, працівники поліції не запропонували пройти до лікаря в медичний заклад, для встановлення факту вживання алкоголю. Працівник взагалі з не відомих підстав склав протокол про адміністративне правопорушення, від подальшого керування не відсторонювали. Він сам звернувся до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, згідно з висновком експертного судово-токсилогичного дослідження (обстеження) № 2422 від 10.06.2023 року в сечі ОСОБА_1 етиловий спирт не виявлений.

В судовому засіданні був допитаний у якості свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що під час несення служби в складі екіпажу «Океан-107» спільно з співробітником Управління внутрішньої безпеки ГУНП в Одеській області департаменту внутрішньої безпеки ОСОБА_3 10.06.2023 року приблизно о 02:07 на Фонтанській дорозі, 14-Г, в м. Одесі за порушення комендантської години був зупинений автомобіль Toyota державний знак НОМЕР_1 , за кермом знаходився ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив службове посвідчення СБУ Управління в Херсонській області та оперативний талон НОМЕР_2 . У водія було виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координація рухів. Водієві запропоновано було пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «Драгер», на що водій відмовився, через де який час спілкування водієві ще раз пропонувалось пройти огляд в медичному закладі охорони здоров`я, на що водій погодився. Проїхавши до медичного закладу для проходження огляду, ОСОБА_1 відмовився, перепитавши водія він відмовився. Після чого розпочав складати протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КпАП України, ознайомив водія з ст. 63 Конституції України, ст. 268 КпАП України, від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився.

Захисники Морозова О.С., Компанієць М.М. звернулись до суду з письмовим поясненням про закриття провадження відносно ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення з підстав викладених в поясненні.

У відповідності до положень ст. 1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 245 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона, адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 130 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

При викладених обставинах, суд розглядає адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за наявними доказами по справі.

Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом були досліджені наявні в матеріалах справи відео запис подій, які стали підставою для складання адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 та інші докази долучені працівниками поліції. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ№151360 від 10.06.2023 року вбачається, що на місті правопорушення свідки не залучались, проводилась відео фіксація з портативних відео регістраторів, з відео запису вбачається, що був зупинений автомобіль Toyota, водій якого одразу надає спец талон на зазначений транспортний засіб, працівник поліції просить почекати, після чого працівник поліції відходить від зазначеного транспортного засобу, йде до службового автомобіля радиться з іншими працівниками поліції, повертається та просить надати документи та зробити видих водія ОСОБА_1 в його сторону, ОСОБА_1 показує службове посвідчення співробітника СБУ, повідомляє, що не підлягає перевірці, просить доставити його та пасажирів до найближчого районного відділення поліції, тому як між ним та працівником поліції виникла конфліктна ситуація, через саме службове посвідчення, працівник поліції не встиг запам`ятати (прізвище, ім`я, по-батькові) власника посвідчення, в свою чергу ОСОБА_1 відмовився називати анкетні дані. Працівник поліції постійно телефонує не відомі особі, яка надає вказівки, щодо подальшого поводження. Водій ОСОБА_1 на місці пояснює, що для встановлення його особи потрібно проїхати до чергової частини, він не може надати свої анкетні дані, крім цього від проходження огляду не відмовляється, а буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони. Через де який час працівник поліції разом з ОСОБА_1 знаходяться в дворі медичного закладу між собою спілкуються, після чого починається процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення. З останньої розмови між працівником поліції та водієм ОСОБА_1 не вбачається, що останній відмовився від проходження, крім того з відео запису не вбачається, що ОСОБА_1 спілкувався з лікарем та відмовся від проходження.

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в КНП «ОМЦПЗ» ООР від 10.06.2023 року відносно ОСОБА_1 особу доставлено у заклад охорони здоров`я старший лейтенант поліції Мукан Я.В., але з даного направлення не зрозуміло хто саме проводив огляд чи проводився він взагалі.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Оцінюючи в сукупності докази, які наявні в матеріалах справи надаючи належну юридичну оцінку, суд приходить до наступного.

Відповідно до висновку експертного судово-токсикологічного дослідження (обстеження) № 2422 від 10.06.2023 року в сечі ОСОБА_1 етиловий спирт не виявлений.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП.

Крім того з матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 вбачається, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ№151360 від 10.06.2023 рокув графі «свідки чи потерпілі» не зазначено жодного свідка або понятого, які б могли підтвердити факт відмови від проходження в встановленому законному порядку медичного огляду на стан сп`яніння. Також в матеріалах справи відсутня інформація про відсторонення громадянина ОСОБА_1 від подальшого керування зазначеним транспортним засобом.

З відео запису вбачається, що дії громадянина ОСОБА_1 є послідовними, ознак порушення координації, почервоніння шкіри обличчя не підтверджується, поведінка є адекватною, явних ознак сп`яніння не проявляє.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Відповідно до ст. 2 Кодексу про Адміністративні правопорушення України положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та інших законів України, що встановлюють адміністративну відповідальність, та/або до законодавства України про кримінальну відповідальність, та/або до кримінального процесуального законодавства України. Застосовуючи аналогію права суд констатує, що частинами другою та четвертою статті 17 КПК, передбачають: «Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Відповідно до ст.62 Конституції України, Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02),«Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин суд доходить до висновку, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 , тому суд приходить до переконання про необхідність закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 130,247,268,279,280,283,284 КУпАП, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягання до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Войтов Г. В.