ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/3520/23 Головуючий суддя І інстанції Музиченко В. О.
Провадження № 33/818/846/23 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участі адвоката Жежеля С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Жежеля С.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП , -

У С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, застосувавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як встановив суд 11 червня 2023 року о 09 годині 50 хвилин ОСОБА_1 в районі буд. № 16 по вул. Ковтуна в м. Харкові, керував автомобілем «Renault Laguna» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest» та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД, водій ОСОБА_1 відмовився під відеофіксацію. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Жежель С.С. просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою закрити провадження на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що фактично ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження освідування на стан сп`яніння, що зафіксовано навіть на відеозаписі з бодікамери та у рапорті працівника поліції.

Більше того, як вважає автор апеляційної скарги на відеозаписі з бодікамери працівника поліції відсутні факти які свідчать про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння про які йдеться мова у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чино, автор апеляційної скарги вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів про винуватість Шрамка ІО. За ч.1 ст. 130 КУпАП, а відтак провадження щодо нього належить закрити.

Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Жежеля С.С., який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам, зокрема:

Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 030920 від 11.06.2023 встановлено факт порушення та відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. У даному протоколі ОСОБА_1 відмовився поставити власний підпис та отримати його копію, однак, і жодних пояснень, заперечень або клопотань ОСОБА_1 не зазначив.

Крім того, згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 11.06.2023, ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я.

Також, з відеозаписів нагрудних камер працівників поліції вбачається, як працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Renault Laguna» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за кермом якого знаходився ОСОБА_1 ..

Працівники поліції зупинили ОСОБА_1 за непристебнутий пасок безпеки про що склали відповідну постанову. Під час спілкування, поліцейський вказав на ознаки сп`яніння наявні у ОСОБА_1 , що стало підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу «Drager» відмовився, а на пропозицію пройти огляд у закладі охорони здоров`я надав відмову, мотивуючи тим, що йому не надано протокол.

Поліцейські неодноразово роз`ясняли, що складання протоколу до проходження огляду на стан сп`яніння або до відмови від такого огляду не допускається, натомість надали ОСОБА_1 направлення на огляд, на що останній кілька разів відмовлявся. Працівниками поліції неодноразово було здійснено попередження і роз`яснення, що такі дії ОСОБА_1 розцінюються як відмова від огляду на стан алкогольного сп`яніння та відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що дії ОСОБА_1 , які полягали у бездіяльності щодо проходження огляду на стан сп`яніння за своїм змістом тотожні відмові від проходження огляду на стан сп`яніння, а відтак має місце факт відмови водія такого огляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що на відеозаписі з бодікамер працівників поліції не зафіксовані, ознаки перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного або іншого сп`яніння, які зумовлюють необхідність проходження ним освідування (огляду) на стан сп`яніння, апеляційний суд вважає неспроможними.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

П. 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, якщо така вимога висловлена, закон не передбачає, що водій може відмовитись від її виконання лише з тих міркувань, що на його власну думку, або на думку іншого стороннього спостерігача він не має ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і ця відмова не буде мати такого наслідку як притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Отже, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25)

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Покарання призначено судом першої інстанції ОСОБА_1 в межах санкції передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП та з урахуванням вимог ч.2 ст.33 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Жежеля С.С. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 липня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева