Справа № 128/3504/23
Провадження № 33/801/936/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Драчук Т.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2023 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У скарзі зазначає, що жодних повідомлень про розгляд справи він не отримував. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може оцінюватися як доказ у справі. Відеозйомка не велася безперервно, а на диску наявні три окремі файли. На відео відсутній момент зупинки транспортного засобу, а також момент складення протоколу про адміністративне правопорушення, тому відеозапис не є належним доказом. Він не попереджався про здійснення зйомки на боді-камери поліцейських, що може бути підставою для скасування постанови. Поліцейський не пропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці, а відтак його не було повідомлено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Йому не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, що призвело до порушення його права на захист Огляд є недійсним, оскільки до проведення огляду не було залучено двох свідків.

Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, мотивуючи тим, що копію оскаржуваної постанови він не отримував, з матеріалами справи його захисник ознайомився 26.09.2023.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким районним судом Вінницької області прийнято 15.09.2023 у відсутність ОСОБА_1 та згідно супровідного листа від 15.09.2023 направлено на його адресу.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Драчук Т.М. звернулася до суду із клопотанням, в якому просила надати для ознайомлення матеріали справи. З матеріалами справи адвокат ознайомився 26.09.2023 і в цей день отримав копію оскаржуваної постанови.

Доказів того, що ОСОБА_1 раніше отримав копію оскаржуваної постанови матеріали справи не місять.

Оскільки ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, беручи до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що він раніше отримував копію оскаржуваної постанови, і подав апеляційну скаргу на другий день з моменту ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії оскаржуваної постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 15.09.2023 пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є забезпечення обвинуваченому права на захист.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вказаних приписів судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови дотримано не в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 надійшов для розгляду до суду першої інстанції 06.09.2023 (а.с.8).

З наявної в матеріалах справи телефонограми від 11.09.2023 встановлено, що судове засідання у даній справі було призначено на 12.09.2023 о 09 год. 00 хв. (а.с.9).

У телефонограмі зазначено, що ОСОБА_2 , як особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, повідомлено про дату, час і місце судового засідання.

Тоді як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в даній справі є ОСОБА_1 ..

Постанову судом першої інстанції винесено 15.09.2023 у відсутність ОСОБА_1 .. У постанові зазначено, що правопорушник про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, у встановленому законом порядку, за допомогою мобільного зв`язку. В телефоному режимі повідомив, що вину визнає. Про причини неявки суд не повідомив.

Таку поведінку ОСОБА_1 суд розцінив як ухилення від явки до суду, в зв`язку з чим, враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, вважав за можливе розглянути протокол про адміністративне правопорушення у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факту повідомлення його в телефонному режимі про призначення судового засідання на 12.09.2023, однак, зазначає, що йому телефонували з суду 11.09.2023, тобто за день до судового засідання, на що він зазначив, що не встигне повідомити свого керівника на роботі та попросив надати йому повістку.

Доказів того, що судове засідання з 12.09.2023 було відкладено (оголошено перерву) на 15.09.2023, про що було повідомлено ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Суд повідомляє особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, повісткою, яка вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи (ч. 1 ст. 277-2 КУпАП).

Пунктом третім частини першої статті 278 КУпАП визначено, що суд при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Тобто особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про дату, час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав: на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист, тощо.

Суд першої інстанції, в порушення вказаних вище вимог, не здійснив заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, чим порушив його права, визначені ст. 268 КУпАП.

Вказане процесуальне порушення є суттєвим та таким, що перешкоджало суду постановити законне і обґрунтоване рішення.

Це в подальшому призвело до того, що суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, що суперечить матеріалам справи.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції на підставі п.3 ч.8 ст.294 КУпАП підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №243889, складеного поліцейським СРПП ВП №3 Вінницького РУП сержантом поліції Дембовським В.А., 28.08.2023 о 06 год. 45 хв. в с. Березина, 313 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме мав різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ухилився шляхом відмови в установленому законом порядку (а.с.1).

У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом з портативного відеореєстартора та письмовими поясненнями ОСОБА_1 ..

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою (водієм) транспортним засобом, так і факт відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним і на цьому відео відсутній момент зупинки транспортного засобу.

Вказані доводи відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Апеляційний суд виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №2438892 від 28 серпня 2023 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не зазначив, не додані такі заперечення (пояснення) окремо і до протоколу.

Факт керування автомобілем підтверджується також письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наявними в матеріалами справи.

Хоча на відеозаписі з портативного відеореєстратора і не зафіксовано моменту зупинки, однак, він розпочинається з того, як поліцейський підходить до автомобіля, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , та запитує в останнього чому він не пристебнутий, на що ОСОБА_1 , відповів: «Я тільки що із заправки виїхав, бо каву пив».

Із вказаного слідує, що з моменту надходження пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння і під час оформлення адміністративного матеріалу факт керування ОСОБА_1 не заперечувався.

З відеозапису також вставлено, що відносно ОСОБА_1 було винесено постанову за керування транспортним засобом з порушенням правил користування ременем безпеки.

ОСОБА_1 вказує, що поліцейський не пропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці, а відтак його не було повідомлено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено з відеозапису, поліцейський у зв`язку зі виявленням в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, на що останній відмовився. Після чого йому було запропоновано поїхати до м. Вінниці на освідування. Поліцейський зазначив ОСОБА_1 , що якщо він не впевнений, то може не проходити огляд, однак, ОСОБА_1 повідомив, що огляд проходите не буде.

Необхідності поліцейському повідомляти ОСОБА_1 про розгляд справи не було, оскільки поліцейський лише складає протокол про адміністративне правопорушення та направляє його для розгляду до суду, до повноважень якого віднесено розгляд справи.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини узгоджуються із обставинами, які відображені на відеозаписі.

У судовому засіданні при апеляційному перегляді справи ОСОБА_1 пояснив, що відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, адже не довіряє показам спеціального технічного засобу і працівниками поліції.

Такі пояснення ОСОБА_1 йдуть в розріз в мотивами скарги в частині тих, що він не відмовлявся від проходження огляду.

Доводи скарги з приводу того, що відеозапис не є безперервним відхиляються апеляційним судом, оскільки факт ненадання безперервного відеозапису не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду, і які узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності.

ОСОБА_1 не заперечує зафіксованих на відеозаписі обставин та не зазначає, що такі обставини не відповідають дійсності, а також не вказує, які саме обставини не відображені на відеозаписі.

Необхідності залучати свідків до проведення огляду не було, оскільки у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103).

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 з приводу того, що йому не було роз`яснено його права, оскільки про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, міститься відмітка в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді не позбавлений можливості користуватися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, та доводити свою невинуватість.

Та обставина, що поліцейські не повідомили ОСОБА_1 про здійснення відеозйомки, не може бути підставною для звільнення його від відповідальності, оскільки відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Постанова Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №524/832/17, на яку посилається апелянт, висловлена судом за інших правовідносин, а тому не береться до уваги апеляційним судом при розгляді даної справи.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. 289, 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало