ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2016/23 Справа № 190/846/23 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу адвоката Кудлая М.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, якиймешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 18 червня 2023 року о 12 год. 00 хв. в районі будинку № 65 по пр. Слобожанському у м. Дніпрі керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

В апеляційній скарзі захисник Кудлай М.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року та закрити провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що:

-працівниками поліції були допущені порушення під час складання протоколу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП;

-матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події. Поліцейським не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці, а лише в медичному закладі;

-на відеозапису відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом;

- ОСОБА_1 не були роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та право на захист;

-в судовому засіданні поліцейським було долучено другий диск з відеозаписом події, який був здійснений його напарником на свій смартфон, що, на думку апелянта, є порушенням порядку надання доказів, але суд долучив його до матеріалів справи, дослідив та поклав в основу свого рішення разом з іншими доказами;

-покази свідка ОСОБА_3 викликають певний сумнів з огляду на те, що він не викликався судом повісткою, а був доставлений зацікавленим у результаті розгляду справи поліцейським. Також захисник вказує, що свідків, пояснення яких містяться у справі, не було зафіксовано на відео, судом свідок ОСОБА_4 не був допитаний, але в постанові суд послався на покази останнього також;

-постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП, винесена поліцейським Малюком О.Ю. 07.04.2023 року, була оскаржена ОСОБА_1 та скасована рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2023 року.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №016582 від 07.04.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 07.04.2023 року о 18.26 год., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21063» державний номерний знак НОМЕР_2 та рухаючись по вул.Лідії Гречко в м.П`ятихатки Кам`янського району Дніпропетровської області, мав явні ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на факт вживання спиртних напоїв у встановленому законодавством порядку відмовився в присутності свідків;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідно до яких в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а також відмовився від підпису в протоколі та надання письмових пояснень; факт вживання алкоголю не заперечував;

- відеозаписами, які містяться на DVD-дисках, один з яких надійшов разом з матеріалами справи, а другий надав працівник поліції під час розгляду справи;

- поясненнями інспектора поліції, який склав протокол про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Він в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 був зупинений під час керування автомобілем і почувши від нього запах алкоголю, він запропонував йому пройти освідування в лікарні. Однак, водій відмовився та визнав, що перед тим як сідати за кермо вжив 100 гр. горілки. Підписувати протокол про адміністративне правопорушення та надавати будь які письмові пояснення ОСОБА_1 відмовився. Також інспектор поліції пояснив, що на місці зупинки не пропонував водію пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки у них відсутній прилад «Драгер», якого взагалі не має у ВП №7. Між відділком поліції та лікарнею укладено договір, на підставі якого проводиться освідування водіїв на факт вживання спиртних напоїв;

- показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що приблизно 3-4 місяці тому (точної дати та часу не пам`ятає) він сидів на лавці біля школи №1 в м.П`ятихатки і бачив, як автомобіль «Жигуль» рухався по дорозі; за ним рухався патрульний автомобіль поліцейських, які за допомогою проблискових маячків змусили водія автомобіля зупинись. Потім він почав прислуховуватись і почув як поліцейський запропонував водію автомобіля пройти освідування в лікарні, але той відмовився. Після цього поліцейські запропонували йому бути свідком і відібрали від нього письмове пояснення. Прізвище водія він вже не пам`ятає, але по батькові його ОСОБА_5 . Також пояснив, що водій зупиненого автомобіля не заперечував факт вживання спиртних напоїв та відмовився від підпису протоколу і надання письмових пояснень, говорив що він хвора людина і нікуди не поїде;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідно до яких в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, а також відмовився від підпису в протоколі та надання письмових пояснень; факт вживання алкоголю не заперечував.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Також у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційним переглядом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Крім того, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КупАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку відмова водія ОСОБА_1 від проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, оскільки у ВП №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області немає приладу «Драгер», натомість між відділком поліції та лікарнею укладено договір, на підставі якого проводиться освідування водіїв на факт вживання спиртних напоїв, фіксувалася поліцейськими на бодікамеру та у присутності двох свідків, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону.

Зазначення захисником в апеляційній скарзі про порушення працівниками поліції відповідних норм чинного законодавства в частині надання в судовому засіданні диску з відеозаписом події, який був здійснений на власний смартфон, є необгрунтованим, відповідно до ст. 31 Закону України Про Національну поліцію, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Зазначений долучений відеозапис відповідає зазначеним вимогам та положенням ст. 251 КУпАП та про нього зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення, допущені працівниками поліції в частині не здійснення в даному випадку безперервного відеозапису хоча і є слушними, не можна вважати істотними, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються всією сукупністю доказів, досліджених судом під час розгляду даної справи, при цьому на відеозаписі з місця події зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Під час апеляційного перегляду, як і судового провадження в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, які, до того ж, повністю спростовуються вищенаведеними доказами, наявними в матеріалах справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними наразі апеляційним судом. Тож, доводи апеляційної скарги в цій частині не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення, позаяк місцевим судом ОСОБА_1 було визнано винним саме за порушення, п. 2.5 ПДР, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КупАП.

Твердження апелянта про недоведеність вини його підзахисного наданим відеозаписом через те, що він не відображає моменту керування ним транспортним засобом, є безпідставним, оскільки наявними у справі відеозаписами безперервно зафіксовано лише ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: підтвердження факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, і при їх огляді не виникає сумніву у їх достовірності, тому відеозаписи є належними та допустимими доказами. Відсутність у долучених до матеріалів справи відеозаписах відомостей про інші події, які не стосуються суті складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу, не спростовує факту вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення.

Доводи ж апелянта стосовно скасування П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області 14.06.2023 року постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП, винесену поліцейським Малюком О.Ю. 07.04.2023 року, суд не приймає до уваги, позаяк підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 , зафіксованого на бодікамеру патрульного поліцейського у присутності двох свідків, від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Що стосується посилання апелянта у своїй скарзі на не роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 його прав і обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та 268 КУпАП, апеляційний суд вважає їх слушними, хоча на відеозаписі зафіксовано факт неодноразового повідомлення ОСОБА_1 про те, що він майже двадцять років пропрацював у поліції, втім зауважує, що це не спростовує винність ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення, не впливає на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції та не є безумовною підставою для скасування вірного по суті судового рішення.

До того ж, відповідно до ст. 256 КУпАП участь захисника при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковою. Також згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, тоді як розгляд матеріалів за ст. 130 КУпАП віднесено до компетенції суду (ст. 221 КУпАП), а не органів Національної поліції ( ст. 222 КУпАП). Враховуючи те, що розгляд справи поліцейськими не проводився порушення права на захист не встановлено, а отже й посилання адвоката Кудлая М.О. на порушення права ОСОБА_1 на захист під час складання протоколу є безпідставними.

Надаючи оцінку запереченням захисника з приводу того, що долучений до матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом у справі, суд виходить з того, що рапорт працівника поліції визначений статтею 251 КУпАП як джерело доказів у справі про адміністративне правопорушення. До того ж, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, з урахуванням того, що обставини, які підлягають доказуванню у справі з достатньою повнотою зафіксовані на дослідженому судом відеозаписі з нагрудних камер працівників патрульної поліції, зазначені апелянтом докази самі по собі на результат розгляду справи не впливають і відповідні заперечення захисника судом відхиляються.

Що стосується призначення ОСОБА_1 покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд наклав на останнього правомірне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, у строк, передбачений ст.38 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку немає.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення. Натомість винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року). Тож, місцевим судом було прийнято правильне та обґрунтоване рішення стосовно винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кудлая М.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову П`ятихатськогорайонного суду Дніпропетровської області від 28серпня2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Г.П. Слоквенко