Справа № 461/5539/23 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 33/811/1147/23 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

з участю представника ОСОБА_1 , адвоката Левченко І.С.,

представника Львівської митниці Зирянова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 483 МК України за апеляційною скаргою представника Львівської митниці Зирянова О.Ю. на постанову Галицького районного суду м. Львова від 01.08.2023 року,

встановив :

постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 01.08.2023 провадження у справі про порушення митних правил відносно,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , серія і номер закордонного паспорта НОМЕР_1 ,

закрито у зв`язку з відсутністю складу і події зазначеного правопорушення.

Вилучений, згідно протоколу про порушення митних правил №0406/20900/23 від 18.04.2023 товар повернуто ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу про порушення митних правил, 18.03.2023 в зону митного контролю пункт пропуску «Краківець Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці в`їхав транспортний засіб з реєстраційним номером BC8054PB/BC7511XF під керуванням громадянина України ОСОБА_1 з товаром: «гуманітарна допомога: різний одяг (чоловічий, жіночий) 588 місць, загальною вагою 23010,00 кілограм», який переміщувався на адресу Благодійного фонду «ВІДКРИЙ ДВЕРІ». Як підставу для переміщення вказаного товару, громадянином України ОСОБА_1 до митного контролю подано наступні документи: міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) без номера від 17.03.2023 року; лист Благодійного фонду «ВІДКРИЙ ДВЕРІ» №15 від 17.03.2023 року; митна декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, подана громадянином ОСОБА_1 на товар гуманітарна допомога: різний одяг (чоловічий, жіночий) у кількості 588 місць, 23010,00 кілограм.

Відповідно до поданих документів, на митну територію України транспортним засобом з реєстраційним номером BC8054PB/BC7511XF на адресу Благодійного фонду «ВІДКРИЙ ДВЕРІ» переміщується товар: «гуманітарна допомога: різний одяг (чоловічий, жіночий) 588 місць, загальною вагою 23010,00 кілограм».

Відправником вказаного товару зазначено «Fundacja HUB SOS-UA» (Krasiczynska 13 / 165, 03-379 Warszawa, Polska). Також ОСОБА_1 до митного контролю подано звернення Благодійного фонду «ВІДКРИЙ ДВЕРІ» №15 від 17.03.2023 у якому зазначається, що фондом очікується гуманітарний вантаж, який переміщується транспортним засобом з реєстраційним номером BC8054PB/ НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 .06.04.2023 до Львівської митниці надійшов лист Офісу Генерального прокурора України №31/1/2-51737-22 від 06.04.2023 (вх. митниці №14716/8.7-20) у якому зазначається, що у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні допитано як свідка директора Благодійного фонду «ВІДКРИЙ ДВЕРІ» ОСОБА_3 , яка показала, що з моменту реєстрації благодійного фонду діяльність не здійснювалася, будь-які товари не замовлялися та не отримувалися. Також ОСОБА_3 показала, що не підписувала та не направляла до митних органів жодних листів про переміщення вантажів гуманітарної допомоги через митний кордон України на адресу фонду та нікого на це не уповноважувала.

У своїх поясненнях громадянин ОСОБА_1 пояснив, що увесь товар йому завантажили у м. Ярославі Республіки Польщі, де йому було надано пакет документів: міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR), лист Благодійного фонду «ВІДКРИЙ ДВЕРІ» та митна декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою (яку він підписав). Отримані документи він подав до митного контролю.

Враховуючи викладене, працівниками митного органу встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів (лист Благодійного фонду «ВІДКРИЙ ДВЕРІ» №15 від 17.03.2023) та документів (міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR), митна декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою), що містять неправдиві відомості щодо одержувача гуманітарної допомоги.

Дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковано ч.1 ст.483 МК України, як такі, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

На дану постанову адвокат представник Львівської митниці Зирянов О.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить: скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 01.08.2023 та винести нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накласти на нього стягнення штраф у розмірі 100% вартості товарів, а саме 9 808025, 46 грн.; конфіскувати в дохід держави товари, вилучені згідно протоколу №0406/20900/23 від 18.04.2023; стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці витрати у справі про порушення митних правил, станом на день розгляду справи по суті Львівським апеляційним судом.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що розглянувши справу по суті Галицький районний суд м. Львова не об`єктивно прийшов до висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та не застосував до нього стягнення, передбачене статтею МК України. В оскаржуваній постанові перевагу надано доказам, поданим стороною правопорушника, однобоко та вибірково застосовано норми Митного кодексу України.

Апелянт звертає увагу суду, що митниця звинувачує ОСОБА_1 в тому, що він подав митному органу власноруч заповнену ним митну декларацію у паперовій формі, за встановленою формою, де вказав, що він перевозить відповідний товар на адресу одержувача, який цей товар не замовляв і не очікував, про що свідчить лист Офісу Генерального прокурора України. Вказує, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених в цій декларації.

Зазначає, що товарознавчу експертизу у справі про порушення митних правил №0406/20900/23 проведено уповноваженим відповідно до Митного кодексу України органом, а висновок експерта СЛЕД Держмитслужби від 27.04.2023 №-0261 відповідає вимогам закону, є належним та допустимим доказом у справі про порушення митних правил.

Заслухавши думку адвоката Левченка І.С. на підтримку апеляційних вимог в повному обсязі, пояснення представника митного органу Зирянова О.Ю., який заперечив проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 486, 489 МК України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 01 серпня 2023 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України закрито.

Як вбачається з матеріалів справи, суддя першої інстанції належним чином не виконав вимоги даної статті, не провів всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи та не надав юридичної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до помилкового висновку судді про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, та закрив провадження у справі.

Диспозиція ч.1 ст. 483 МК України передбачає відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Згідно з ч.1 ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Наведене в протоколі про порушення митних правил стверджується долученими до матеріалів справи, зокрема протоколом про порушення митних правил №0406/20900/23 від 18 квітня 2023 року, копія звернення №15 від 17.03.2023 року; декларацією про перелік товарів, що визначаються гуманітарною допомогою; актом про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі а багажу; поясненнями; гарантійним листом №79 від 28.03.20231772; листом зверненням №4-76-1772 від 28.03.2023 року; описом предметів затриманих у справі про МП №0406/20900/23; доповідною запискою головного державного інспектора оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Богдана Кіщака від 18.04.2023 року; постановою про призначення експертизи в справі про порушення митних правил №0406/20900/23 від 20 квітня 2023 року; висновком експерта №142000- 3301-0261 від 27 квітня 2023 року; службовими записками; розрахунком митної платежів та іншими матеріалами справи.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд приходить до переконання, що закриваючи провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене ч.1 ст. 483 МК України, суд першої інстанції в повній мірі не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_1 подав митному органу власноруч заповнену ним митну декларації паперовій формі, за формою визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2022 №174 про те, що він перевозить відповідний товар на адресу одержувача, який цей товар не замовляв і не очікував, про свідчить лист з Офісу Генерального прокурора України №31/1/2-51737-22 від 06.04.2023.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Частинами 6 та 8 статті 1 Митного кодексу України визначено, що митна декларація приймається митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підпис особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповіла митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часі прийняття тощо). З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання - недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Нормами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 266 МК України визначено, що декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого Кодексом; надати митному органу передбачені законодавством документ відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу. У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Нормами ч. 6 ст. 264 МК України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи визначені цим Кодексом.

Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення. Згідно з нормами ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

В той же час, суд першої інстанції у оскаржуваній постанові звертає увагу на те, що фірма - відправник товару «Fundacja HUB SOS-UA» (Krasiczynska 13 / 165, 03-379 Warszawa, Polska) скерувала 28.03.2023 в адресу митниці звернення щодо заміни одержувача цього товару.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що відповідно до норм ч. 2 ст. 190 МК України помилково ввезеними на митну територію України не можуть вважатися товари, умови та підстави ввезення яких були змінені після перетинання ними митного кордону України.

У зв`язку з вище наведеним апеляційний суд вбачає вину гр. ОСОБА_1 , у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.І ст.483 МК України, у частині подання ним митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо їх одержувача.

У свою чергу, суд першої інстанції не взяв до уваги зміст листа Офісу Генерального прокурора України №31/1/2-51737-22 від 06.04.2023, яким повідомлялося про розслідування ЕСУ ДБР кримінального провадження № 0001350 від 05.10.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч. З ст.209, ч. З ст.212 та ч. З ст.201-2 КК України.

Зі змісту листа вбачається, що під час досудового встановлено та допитано як свідка директора БО «Відкрий двері» ОСОБА_3 , яка показала, що з моменту реєстрації благодійного фонду діяльність не здійснювалася, будь-які товари не замовлялися та не отримувалися. Крім того, ОСОБА_3 показала, що не підписувала та не направляла до митних органів жодних листів про переміщення вантажів гуманітарної допомоги через митний кордон України в адресу БО «Відкрий двері» та нікого на це не уповноважувала (а.с. 17).

З викладеного апеляційний суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив порушення митних правил, що передбачене ч.1 ст.483 МК України, і вина його у вчиненні даного адміністративного правопорушення є доведеною.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на позицію Конституційного Суду України викладену в рішенні від 05 липня 2023 року по справі № 3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу другого частини першої статті 483 Митного кодексу України.

Так, згідно з вищезазначеним рішенням, Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) абзац другий частини першої статті 483 Митного кодексу України (щодо санкції частини даної статті).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що для досягнення легітимної мети суд повинен мати дискрецію. Однак суд під час розгляду справи про порушення митних правил за частиною першою статті 483 Кодексу не може забезпечити індивідуалізації відповідальності через: відсутність у зазначеній статті Кодексу інших видів стягнень; неможливість зміни розміру відсотків, за якими визначено штраф і обов`язковість застосування конфіскації. Неможливість вибору виду та розміру адміністративного стягнення з урахуванням обставин справи, а саме: характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, унеможливлює справедливий розгляд справи судом.

Таке законодавче регулювання суперечить засадам демократичного суспільства, базованого на верховенстві права (правовладді) (in democratic society quided by the rule of law). А тому, абзац другий частини першої статті 483 Кодексу суперечить приписам частини першої статті 8, частин першої, четвертої статті 41, частини другої статті 61, частини першої статті 64 Конституції України.

Зазначене також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Краєва проти України (Krayeva v.Ukraine від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13) Європейський суд з прав людини, констатувавши, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив, зокрема, що: «накладення штрафу як таке становитиме втручання у право, гарантоване абзацом першим статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки воно позбавляє особу, якої це стосується, певної частки майна, а саме суми, яку має бути сплачено» (§ 23); «щоб бути сумісним зі статтею 1 Першого протоколу, захід (втручання) має відповідати трьом умовам: він має бути правомірним, мати правомірну мету та забезпечувати справедливий баланс між загальним інтересом суспільства й основоположними правами особи» (§ 24).

За частиною першою статті 483 Митного кодексу, згідно з якою заявницю було визнано винною, штраф у розмірі, що дорівнює вартості товару, сам собою є надмірно великою сумою, та конфіскація товару були обов`язковими заходами без жодних винятків. Брак будь-якої дискреції у цьому випадку не дав українським судам можливості оцінити осібну ситуацію, унаслідок чого втрачається сенс будь-якого оцінювання. Суд уже зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити потрібний справедливий баланс між вимогами загального інтересу та захистом права власності особи (§31).

Європейський суд з прав людини вказав, що для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають. Принцип домірності має бути дотриманий не лише під час визначення норм, які стосуються суворості санкції, а й під час оцінювання тих факторів, що їх має бути взято до уваги, коли визначають санкції (рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), §84).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п. 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Зазначена позиція Європейського Суду щодо необхідності забезпечення необхідного справедливого балансу між захистом права власності та вимогами загального інтересу з огляду на свободу розсуду, якою наділена держава в цій сфері, також відображена у справі «Садоча проти України».

Суд вказав, що захід у вигляді конфіскації відповідає загальному суспільному інтересу, підкресливши, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено «індивідуальний та надмірний тягар» (рішення від 11 липня 2019 року (п.п. 26, 27).

Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, «стаття 1 Першого протоколу вимагає, щоб будь-яке втручання було виправдано домірним стосовно визначеної мети. Тобто потрібно досягти «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та потребами захисту основоположних прав людини. Потрібного балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справах The Former King of Greece and Others v. Greece від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-ХІІ, § 79, § 82; Jahn and Others v. Germny від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-УІ, § 81-94» рішення у справі Gogitidze and Others v. Gejrmany від 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97).

За таких обставин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України від 05 липня 2023 року по справі №3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22), та природу походження товарів, апеляційний суд вважає, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, порушуватиме справедливий баланс між загальними правилами декларування та правом власності особи, суперечить положенням ст. 1 Першого Протоколу, та не забезпечить справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи та не узгоджуються з принципом верховенства права.

Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до переконання про те, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, та за наслідками апеляційного розгляду слід прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчинення порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 05.07.2023 року по справі № 3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22) не накладати стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.483 МК України, оскільки така визнана неконституційною.

Керуючись ст. 294 КУпАП 530 МК України, апеляційний суд,-

постановив :

апеляційну скаргу представника Львівської митниці Зирянова О.Ю., задовольнити частково.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 01.08.2023 в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 483 МК України скасувати.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України без накладення адміністративного стягнення у зв`язку з визнанням санкції ч.1 ст. 483 МК України неконституційною на підставі рішення Конституційного суду України від 05 липня 2023 року по справі № 3-46/2022(96/22, 170/22, 233/22).

Товар, вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил №0406/20900/23 від 18.04.2023 повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або уповноваженій ним особі після належного митного оформлення, або для повернення цього товару за межі митної території України.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА