ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6478/22 Головуючий суддя І інстанції Губська Я. В.
Провадження № 33/818/889/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кутепова І.О. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2023 року,-

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Києва,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 23.10.2022 року о 22.20 год. в м. Харкові на вул. Мироносицька, в районі буд. № 72, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ШКОДА», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; виражене тремтіння пальців рук. Водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я КНП ОНД «ХОР» відмовився. Таким чином своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Кутепов І.О. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , посилаючись на те, що матеріали справи не містять відомостей, які підтверджують, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Вказує, що ця справа поверталась до органів поліції для виконання вимог, які зазначені в постанові Харківського апеляційного суду від 29 березня 20923 року, проте ці вимоги не виконані, на що суд першої інстанції не звернув уваги. Вказує, що ОСОБА_1 відмовився лише від проходження огляду на стан сп`яніння лише на місці з допомогою алкотестера Драгер, а працівники поліції помилково сприйняли цю відмову як відмова і від проходження огляду і в закладі охорони здоров`я.

Разом з цим, захисник просив поновити йому пропущений процесуальний строк для апеляційного оскарження судової постанови, посилаючись на те, що копію повного тексту постанови захисник отримав лише 25 липня 2023 року та подав апеляційну скаргу впродовж 10 днів після отримання повного тексту постанови.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвокату Кутепову І.О.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Кутепов І.О. не з`явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги захисника повідомлені належним чином.

02 жовтня 2023 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Кутепова І.О., в якому просив його апеляційну скаргу розглянути без його участі та без участі ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 271 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та захисника Кутепова І.О., враховуючи відомості, які містяться в матеріалах цієї справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості відеозапису.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1а) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем в м. Харкові по вул. Мироносицька біля буд. 72 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» та у медичному закладі водій відмовився у встановленому законом порядку.

З відомостей цього протоколу об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом, про що свідчить його власноручний підпис у відповідній графі цього протоколу.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк.3), з відомостей якого об`єктивно вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 зміст цього протоколу, що останньому було зрозуміло.

Аналізуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Тобто ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом на оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи вбачається, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 повідомили останньому , що всі події фіксуються на відеореєстратор-бодікамеру. Крім цього, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що його, як водія, зупинили, оскільки він керував автомобілем у період дії комендантської години. ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував автомобілем та пояснив працівникам поліції, що він прямує до дому.

Будь-яких повідомлень працівникам поліції про те, що він не керував автомобілем ОСОБА_1 не висловлював, що поза розумним сумнівом спростовує такі твердження апелянта.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки або в медичному закладі, на що останній відмовився, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівник поліції законно та обґрунтовано розцінив відмову ОСОБА_1 саме від проходження будь-якого огляду.

Поряд з цим, слід зауважити на тому, що після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду працівник поліції повідомив останнього, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, саме за порушення п. 2.5 ПДР України. ОСОБА_1 не заперечував та працівники поліції склали цей протокол, ознайомили ОСОБА_1 з його змістом та вручили останньому його копію разом із тимчасовим дозволом на право керування транспортним засобом.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 повідомив суду, що саме він під час дії комендантської години забирав друзів із кафе та керував автомобілем.

Апеляційний суд розцінює твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, як обраний ним спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, оскільки матеріали справи не містять будь-яких фактичних відомостей, які підтверджують цей факт.

Крім того, як слушно зазначив суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутні відомості, які підтверджують неправильність розуміння ОСОБА_1 вимог працівника поліції, його хвилювань, а також упередженості в діях працівників поліції, а тому суд апеляційної інстанції вважає такі твердження необґрунтованими.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що « …гр-ну ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП…»

Враховуючи те, що копію протоколу ОСОБА_1 отримав особисто, зі змістом протоколу ознайомлений, зі скаргами на дії працівників поліції під час складення ними протоколу не звертався, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП були роз`яснені ОСОБА_1 працівниками поліції, що спростовує такі твердження апелянта.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, суд апеляційної інстанції розцінює таку процесуальну позицію сторони захисту як обраний спосіб захисту для уникнення ним відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою судді Харківського апеляційного суду від 29 березня 2023 року матеріали справи були повернуті до Департаменту патрульної поліції в Харківській області для додаткової перевірки обставин справи.

Дослідивши відомості рапортів працівників поліції (арк. 59-60), а також відомості довідки старшого інспектора ВАП УПП в Харківській області (арк. 61), суд апеляційної інстанції вбачає, що працівники поліції звернули увагу на недоліки, на які зауважив суд апеляційної інстанції в постанові від 29 березня 2023 року та направили справу до суду для розгляду.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 2), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія.

Об`єктивно вбачається, що отриманню посвідчення водія передувало складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_1 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Кутепова І.О. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк для оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Кутепова І.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков