Єдиний унікальний номер 725/348/23
Номер провадження 3-в/725/34/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2023 року Суддя Першотравневого районного суду м.Чернівці Іщенко І. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про перегляд постанови у справі про порушення митних правил за нововиявленими обставинами,-

В С Т А Н О В И В:

25.01.2023 року постановою судді Першотравневого районного суду м. Чернівці розглянуто адміністративну справу, яка надiйшла вiд Чернівецької митниці про притягнення до адміністративної відповідальності громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ДРФО: НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 , за ч.1 cт.483 Митного Кодексу України. Винесено постанову якою громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ДРФО: НОМЕР_1 , визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 5 850 980 грн. Стягнуто з гр..України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ДРФО: НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 496грн. 20коп. на користь держави.

19.09.2023 року ОСОБА_1 подано заяву про перегляд постанови у справі про порушення митних правил за нововиявленими обставинами.

Заява обгрунтовується наступним: нововиявленою обставиною, яка не була відома суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути є постанова Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.01.2023 у справі № 725/348/23 та постановою Чернівецького апеляційного суду від 24.04.2023 року постанова Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.01.2023 року залишено без змін.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.01.2023 року, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частина перша статті 55 Конституції України передбачає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Ця норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частина перша статті 55 Конституції України відповідає зобов`язанням України, які виникли, зокрема, у зв`язку з ратифікацією Україною Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 1950 рік), що згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

На це вказується також у Рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, згідно з яким відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене. Відповідні рішення Конституційного Суду України констатують можливість перегляду та оскарження судових рішень у всіх випадках, крім тих, коли закон містить пряму і конкретну заборону на такий перегляд та оскарження, зокрема: рішення від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 (абзац другий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010 (абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини); рішення від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010 (абзац четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини); рішення від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 (абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 (абзац третій, четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012 (абзац четвертий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини); рішення від 22 квітня 2014 року № 4-рп/2014 (абзац четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини), а також зобов`язують суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист: рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп (пункт 2 мотивувальної частини); рішення від 16 листопада 2000 року 13-рп/2000 (абзац другий пункту 6 мотивувальної частини).

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» констатовано, що Конституцією України кожній людині гарантовано право звернутись до суду для захисту своїх конституційних прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Разом з тим згідно із ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997, Україна визнає на своїй території дію ст.25 Конвенції про визнання компетенції Європейської комісії з прав людини та ст.46 Конвенції про визнання обов`язковою без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону суди при розгляді справ застосовують Конвенцію 1950 р. і практику ЄСПЛ як джерело права.

У зв`язку з тим, що провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України, які передбачають перегляд рішення за нововиявленими обставинами та містять перелік даних обставин.

Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються обставини, які не були відомі суду під час ухвалення судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Статтею 460 КПК України визначено, що учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Частиною четвертою ст.461 КПК України передбачено, що за наявності обставин, які підтверджують невинуватість засудженого або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами строками не обмежено.

Отже, для розгляду даної заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.01.2023 р. у справі № 725/348/23 підлягають застосуванню норми Кодексу України про адміністративні правопорушення з урахуванням норм Кримінального процесуального кодексу України, які передбачають порядок та строки перегляду рішень за нововиявленими обставинами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами; нововиявленими обставинами визнаються: 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Нововиявленою обставиною, яка не була відома суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути є постанова Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.01.2023 у справі № 725/348/23 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ДРФО: НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 , за ч.1 cт.483 Митного Кодексу України.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Мотивувальна частина Постанови, що підлягає перегляду, базується на наступних обставинах щодо порушення: гр. України ОСОБА_1 , здійснила переміщення товарів (валютних цінностей в розмірі 200 000 євро, що на дату переміщення 09.05.2022 по курсу НБУ 29,2549 грн./євро становить 5 850 980 грн.) через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом.

Вбачається, що гр. ОСОБА_1 09.05.2022 вивезла з митної території України через пункт пропуску «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці валютні цінності, а саме 200 000 доларів США.

Для вивезення вказаних 200 000 доларів США за кордон, гр. ОСОБА_1 заповнила і пред`явив митному органу декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей від 09.05.2022 №UA40850/83 та пред`явила заяви на видачу готівку від 21.02.2022 №11130015, від 22.02.2022 №11134258 видані АТ «Укрїнський будівельно-інвестиційний банк» на загальну суму 203 525 дол.США. вказані документи (в електронному вигляді) посадовою особою митниці додано (прикріплено) в модуль «Облік валютних цінностей» АСМО «Інспектор».

В рамках перевірки, з метою підтвердження або спростування факту видачі вищевказаних довідок митницею 15.07.2022 на адресу банку АТ «Укрїнський будівельно-інвестиційний банк» Чернівецькою митницею направлено лист №7.2-08-1/7.2-20-01/14/3249.

У відповідь на вищевказаний запит листом AT «УКРБУДІНВЕСТБАНК» від 26.07.2022 №241/К (вх.№5976/14-22 від 04.08.2022) Чернівецьку митницю проінформовано, що вказані в запиті заяви банком не видавалися та не відповідають встановленій у банку формі, операцій з видачі готівки за реквізитами в доданих заявах не проводились.

Відповідно до ч.57 ст. 4 Митного кодексу України (далі-МКУ) товари - це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі. Згідно з п.1-1 статті 4 МКУ валютні цінності:

б) іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу.

В п.3. ст. 197 МКУ зазначено, що переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про валюту і валютні операції".

Відповідно до п.1 ст. 8 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту та валютні цінності» «транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим

Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає

письмовому декларуванню митним органам у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів

України».

Згідно з п.18 розділу 1 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №5, фізичні особи - резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі митної території України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою.

Згідно п. 6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей затвердженого постановою КМУ від 02.01.2019 року №3 - фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Згідно п.6 Постанови №8 Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005р.: «...підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів.

Незаконно одержаними слід визнавати документи, які особа отримала за відсутності законних підстав або з порушенням установленого порядку».

Отже, у Постанові, що підлягає перегляду, судом встановлено наявність складу адміністративного правопорушення щодо здійснення ОСОБА_1 переміщення товарів (валютних цінностей в розмірі 200 000 євро, що на дату переміщення 09.05.2022 по курсу НБУ 29,2549 грн./євро становить 5 850 980 грн.) через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом. Даною постановою громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ДРФО: НОМЕР_1 , визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 5 850 980 грн.

Однак, судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за вчинення дій, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 358 КК України, про що до ЄРДР внесено відомості за № 0000271 від 20.06.2023р. по факту можливого використання підробленої декларації для проходження митного контролю державного кордону та додатків до неї, а саме типової довідки зняття готівкових коштів із банківських рахунків, з метою подальшого проходження (перетину) державного кордону.

Таким чином, адміністративний матеріал митним органом був сформований без належної перевірки, що вплинуло на ухвалення постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.01.2023 року. В даній постанові було зазначено, що гр. України ОСОБА_1 , подала митному органу, як підстави для переміщення товарів, підроблені документи чи документи, одержані незаконним шляхом.

Отже, висновок суду про те, що ОСОБА_1 , подала митному органу, як підстави для переміщення товарів, підроблені документи чи документи, одержані незаконним шляхом не є коректним, доведеним фактом, передчасним висновком митного органо і як наслідок суду.

Відповідно до ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, вже після набрання законної сили постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.01.2023 року стали відомі факти та істотні обставини, і які самі по собі та разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність цієї постанови, тому її належить переглянути.

Зважаючи на зазначені вище нововиявлені обставини та на підставі норм прямої дії Конституції України, положень національного законодавства, а також зважаючи на постанову Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.01.2023 року, постанову Чернівецького апеляційного суду від 24.04.2023 року:

Встановлено, що після набрання законної сили постанови судді Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.01.2023 стали відомі істотні факти та обставини, які мають істотне значення для її вирішення, не розглядалися, не досліджувалися та не оцінювалися під час судового розгляду, і як наслідок, підтверджують помилковість висновків судді.

Постановою судді Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.01.2023 р. громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ДРФО: НОМЕР_1 , визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 5 850 980 грн.

Відносно ОСОБА_1 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за вчинення дій, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 358 КК України, про що до ЄРДР внесено відомості за №0000271 від 20.06.2023р. по факту можливого використання підробленої декларації для проходження митного контролю державного кордону та додатків до неї, а саме типової довідки зняття готівкових коштів із банківських рахунків, з метою подальшого проходження (перетину) державного кордону та триває.

Згідно ст. 124 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання (ухвала ВАСУ від 20.04.2017року).

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на захист та права на оскарження рішень суду, крім випадків прямо передбачених законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право особи на ефективний засіб юридичного захисту, відповідно до якого кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Конституційний Суд України зазначає, що оскарження, перегляд судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить пряму заборону на такий перегляд (рішення від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 (абз. другий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010 (абз. другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини); рішення від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010 (абз. четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини); рішення від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 (абз. третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 25 квітня 2012 року1 № 11-рп/2012 (абз. третій, четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини); рішення від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012 (абз. четвертий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини); рішення від 22 квітня 2014 року № 4-рп/2014 (абз. четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Відповідно до ст.2 КУпАП зазначено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Право на перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами належно не врегульовано Кодексом України про адміністративні правопорушення, як і не передбачено положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення прямої заборони перегляду постанов за нововиявленими обставинами.

Досліджуючи питання відповідності Конституції України (конституційності)

припису частини десятої статті 294 КУпАП Конституційний Суд України у своєму рішенні

від 21.07.2021 у справіМ 5-р(ІІ)/2021 від 21.07.2021 у п. 4.2 наголосив, що Європейський суд

із прав людини, розглядаючи справи проти України, визнавав визначені в Кодексі

адміністративні правопорушення КРИМІНАЛЬНИМИ як на підставі природи (характеру)

правопорушення, так і характеру й суворості (ступеня тяжкості) адміністративного стягнення.

Останнє насамперед стосується значних за розміром штрафів та адміністративного арешту.

Оскільки, провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України, які передбачають перегляд рішення за нововиявленими обставинами та містять перелік даних обставин.

Відповідно до ст. 459 КПК України зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявлепими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Відповідно до ст. 460 КПК України зазначено, що учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявлепими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Згідно до ст. 463 КПК України зазначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

Відповідно до ст. 467 КПК України зазначено, що суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції. Судове рішення за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржене в порядку, передбаченому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цьому кримінальному провадженні.

Доказів на спростування вказаних вище обставин справи, митним органом не надано.

Таким чином, відомості про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МКУ, викладені у протоколі про порушення митних правил Чернівецької митниці Державної митної служби 16.12.2022 року, не відповідають дійсності.

Суд, також зважає на диспозицію та лінгвістичну конструкцію ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, яка визначає декілька самостійних випадків дій, які підпадають під адміністративну

відповідальність і такими окремо одне від одного є: переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів; переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом надання одним товарам вигляду інших; переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів; переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, одержаних незаконним шляхом; переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Тобто в усіх випадках є або переміщення, або дії, спрямовані на переміщення товарів

через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, що також є відмінними

складами адміністративного правопорушення.

Крім того, визначальними але відмінними ознаками адміністративного

правопорушення є спосіб його вчинення: або з поданням митному органу як підстави для

переміщення товарів підроблених документів; або з поданням митному органу як підстави для

переміщення товарів документів, одержаних незаконним шляхом.

Суд, не може залишити поза увагою статтю 61 Конституції України, якою регламентовано, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно вимог ч. 2 ст. 9 КУпАП, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до санкції ч.1. ст. 483 Кодексу винних осіб, які перемістили товар через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, карають штрафом у розмірі 100% вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил із конфіскацією цих товарів.

Однак суд не може залишити поза увагою рішення КСУ справа №3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) від 05.07.2023 року. Відповідне рішення ухвалив Другий сенат КСУ за конституційною скаргою громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стосовно відповідності Конституції ст. 483 Митного кодексу. Дослідивши питання, порушені в конституційних скаргах, Конституційний суд України дійшов висновку, що приписи статті 483 Кодексу не відповідають Конституції у зв`язку з тим, що таке законодавче регулювання суперечить засадам демократичного суспільства, базованого на верховенстві права. Конституційний суд визнав неконституційним конфіскацію товарів і штраф у розмірі їх вартості за порушення митних правил.

Окрім того, суд зважає на те, що Конституційний Суд у своєму Рішенні чітко прописав, що відтерміновується втрата чинності абзацу другого частини першої статті 483 Кодексу, яка фактично визнана неконституційною, на шість місяців, для того, щоб унеможливити непритягнення осіб до відповідальності за порушення митних правил.

Вищезазначені обставини є суттєвими та істотними, а тому є підставою для перегляду судом раніше постановленого рішення, оскільки виключає вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а відтак слугує підставою для прийняття рішення, на підставі ст.. 527 МК України, дану справу суд повертає митному органу для проведення додаткової перевірки.

Обставини щодо наявності подання митному органу митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом відповідної особи, підлягають перевірці в рамках кримінального провадження, що внесено до ЄРДР за № 0000271 від 20.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України.

З огляду на викладене вище, заява адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни, яка подана в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст.7, 172-7,245,247,283,285,287,288, 294, 296 КУпАП, ст.459-467 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву адвоката про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.01.2023 року- задовольнити частково.

Постанову судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.01.2023 року про визнання винною Громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ДРФО: НОМЕР_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України - скасувати.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути Чернівецькій митниці для проведення додаткової перевірки.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. В. Іщенко