Провадження № 33/801/947/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,

розглянув апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 145282 від 09 липня 2023 року, 08 липня 2023 року о 17:00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, почав заламувати руки за спину, чим міг завдати шкоди її здоров`ю, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказуючи, що оскаржуване рішення проведено упереджено, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, що мають значення для повного та об`єктивного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою провадження в справі відносно нього закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові суду першої інстанції не зазначено та не конкретизовано, які саме дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки домашнього насильства.

Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять інформації стосовно того, в чому саме проявлялось вчинене відносно ОСОБА_2 психологічне насильство, як і не містить інформації, яким чином поведінка правопорушника могла завдати шкоди останній.

Також ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що з 26 лютого 2022 року перебуває на військовій службі в складі Збройних Сил України, а тому з цих підстав був відсутній 11 вересня 2023 року у суді першої інстанції на розгляді справи щодо нього. 21 вересня 2023 року на поштову адресу за місцем його реєстрації надійшла оскаржувана постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року, яку отримали його батьки, а тому вважає, що пропустив строк з поважних причин та просить його поновити.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно матеріалів справи постанова Вінницького міського суду Вінницької області постановлена 11 вересня 2023 року, та 13 вересня 2023 року суд першої інстанції направив її засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 , що підтверджується супровідним листом суду (а.с.26), про яку стало відомо останньому 21 вересня 2023 року (а.с. 30 31).

Апеляційна скарга на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року подана до суду засобами поштового зв`язку 26 вересня 2023 року (а.с. 42).

З огляду на вищенаведене, причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, тому такий строк слід поновити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення такого припису.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п.п. 3, 14, 17 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Із змінами, внесеними згідно із Законами № 2671-VIII від 17.01.2019, ВВР, 2019, № 18, ст.73, № 2849-IX від 13.12.2022, № 3022-IX від 10.04.2023 оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 6 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству», до інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать в тому числі і суди.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст. ст. 8, 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При апеляційному розгляді встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 145282 від 09 липня 2023 року, 08 липня 2023 року о 17:00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, почав заламувати руки за спину, чим міг завдати шкоди її здоров`ю, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

З протоколу вбачається, що зазначені дії ОСОБА_1 полягали у тому, що він ображав свою дружину нецензурною лайкою, почав заламувати руки за спину, чим міг завдати шкоди її здоров`ю.

Отже, в протоколі розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема вказано ознаку правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинене насильство психологічного та фізичного характеру, що могло завдати шкоди її здоров`ю.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

За змістом частин 3, 4 ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписав його. Будь-яких зауважень щодо його змісту чи клопотань останній не заявляв. Права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому були роз`яснені. Другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 отримав 09 липня 2023 року, про що свідчить підпис останнього.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме образи нецензурною лайкою, заламування рук за спину, повністю доведена зібраними у справі доказами.

З реєстрації проведеної старшим інспектором черговим ЧЧ ВМ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції В. Касько вбачається, що 08 липня 2023 року о 19:10 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою район АДРЕСА_1 , чоловік агресивний, простягав руки, зі слів заявниці останній вживає наркотичні засоби. Заявниця у стресовому стані хвилюється, що чоловік у такому стані повернеться і спричинить шкоду. Заявник: ОСОБА_2 (а.с.2).

Відповідно до рапорту Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області підрозділу протидії домашньому насильству інспектора Міськова Р.В. від 08 липня 2023 року, прибувши на місце виклику за адресою АДРЕСА_1 було виявлено заявницю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка звернулася з письмовою заявою про вчинення відносно неї домашнього насильства психологічного та фізичного характеру чоловіком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який до приїзду працівників поліції залишив місце події. Було встановлено, що ОСОБА_1 пересувається на автомобілі марки «ВАЗ 2109» червоного кольору, на кришці багажника присутній напис «Pioneer». Працівниками ситуаційного центру було орієнтовано поліцейські наряди для виявлення даного автомобіля, так як водій ОСОБА_1 можливо перебуває в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, а також для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (зворотня сторона а.с. 2).

Згідно з протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08 липня 2023 року, ОСОБА_2 просить прийняти міри до її чоловіка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 08 липня 2023 року близько 17:00 год. вчинив відносно неї домашнє насильство, а саме почав ображати її нецензурною лайкою та почав заламувати їй руки за спину (а.с.4).

У письмових поясненнях ОСОБА_2 пояснила, що вона проживає із дітьми, за адресою АДРЕСА_1 , а її чоловік ОСОБА_1 , який воює добровольцем на війні проживає у АДРЕСА_2 . Протягом дня 08 липня 2023 року її чоловік писав на телефон, що він знаходиться у м. Немирів. Однак, цього ж дня у 17:20 год. її чоловік несподівано приїхав до неї додому у військовій формі в нетверезому стані, та почав ображати її нецензурною лайкою, погрожуючи фізичною розправою. Потім почав викручувати руки і відібрав в неї мобільний телефон, на що вона покликала свого сина ОСОБА_3 , побачивши якого, чоловік свої дії припинив, вийшов з дому, телефон залишив під дверима (а.с.5).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 , 08 липня 2023 року він перебував у своїй кімнаті і близько 17:00 год. почув, що до квартири зайшов його вітчим ОСОБА_1 та відразу почав кричати до мами ОСОБА_2 , ображати її нецензурною лайкою та викручував їй руки за спину. Після цього, ОСОБА_1 розвернувся та побачивши його відпустив маму та почав тікати із квартири. Через деякий час його мати викликала працівників поліції (а.с. 6).

В матеріалах справи є форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09 липня 2023 року складеної працівником поліції відносно потерпілої особи ОСОБА_2 (а.с. 7).

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Враховуючи положення закону та матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що дії ОСОБА_1 мають всі ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ґрунтуються на належних та допустимих доказах, наявних у матеріалах справи.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять інформації стосовно того, в чому саме проявлялось вчинене відносно ОСОБА_2 психологічне насильство, як і не містить інформації, яким чином поведінка правопорушника могла завдати шкоди останній на увагу не заслуговують та спростовуються наступним.

Домашнє насильство з боку ОСОБА_1 до ОСОБА_2 проявлялось у формі образ нецензурною лайкою, заламуванням рук за спину, що могло завдати шкоди її здоров`ю. Дані обставини встановлені протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 145282 від 09 липня 2023 року, письмовими показами потерпілої ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 (а.с.1,5-6), а також іншими доказами (а.с. 2,4,7). Дані дії ОСОБА_1 мають ознаки домашнього насильства, яке істотно принижує честь і гідність постраждалої ОСОБА_2 , що є найвищою цінністю, як в міжнародній системі людських прав, так і в національній системі.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов до висновку, що вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 173-2 КУпАП є розповсюдженою формою порушення прав людини. Особливістю такого насильства є те, що воно вчиняється одним з близьких осіб подружжя та яке має циклічний і наростаючий характер, що може проявитися в інших суспільно небезпечних формах.

Апеляційний суд вважає, що обов`язком держави є належне реагування на такі випадки для запобігання більш небезпечних діянь, які вчиняються в родині.

В рішенні European Court of HumanRights «Opuz v. Turkey» (№ 33401/02) від 09 червня 2009 року встановлено, що згідно з відповідними нормами і принципами міжнародного права, які визнані переважною більшістю країн, невиконання, навіть ненавмисне, державами їхнього обов`язку захищати жінок від домашнього насильства розглядається як порушення права останніх на рівний захист з боку закону.

Встановлено, що ст. 3 у поєднанні зі ст. 1 Європейської конвенції про захист прав людини вимагається від держав вживати заходи з метою забезпечення того, щоб приватні особи не піддавались катуванням, нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, включаючи таке жорстоке поводження з боку приватних осіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірно висновку про те, що дії ОСОБА_1 охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону місцевим судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу дотримані у повній мірі.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О.Ю. Береговий