КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №362/1641/23 Головуючий у І інстанції - Попович О.В.
апеляційне провадження №33/824/2814/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гуль В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн, а також стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн в дохід держави.

Судом установлено, що 28 лютого 2023 року близько 08:20 ОСОБА_1 в будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме ображала нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 08 травня 2023 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Уважає постанову суду першої інстанції такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального, при неповному з`ясуванні усіх фактичних обставин справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги покази свідків зі сторони захисту, проігноровано її особисті свідчення, не взято до уваги пояснення захисника Вєтохіної О.В. тощо, що, на думку скаржника, свідчить про упередженість суду при розгляді цієї справи про адміністративне правопорушення.

Зауважує, що 28 лютого 2023 року о 08:20 не було жодного конфлікту між нею та її матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується, зокрема, показами свідка ОСОБА_3 .

Вказує, що конфлікт у ОСОБА_1 у цей день був лише з її донькою ОСОБА_4 з приводу замірювання тиску потерпілій, та саме ОСОБА_4 викликала поліцію.

Посилається на те, що в жодних поясненнях сторони обвинувачення відсутній доказ, що у неї був умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої - її матері, у зв`язку з чим уважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, оскільки в цей день - 28 лютого 2023 року о 08:20 жодного конфлікту між нею та матір`ю ОСОБА_2 не було.

Вказує, що в її діях відсутні наслідки дій у вигляді спричинення шкоди психічному здоров`ю потерпілої - ОСОБА_5 , хоча це й відображено у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом», а відтак, уважає, що ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить статті 62 Конституції України.

Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутній рапорт та протокол прийняття заяви про вчинене адміністративне правопорушення або таке, що готується, якими суд першої інстанції обґрунтовує свої висновки про її винуватість в адміністративному правопорушенні.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно диспозиції частини першої статті 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №867698 від 28 лютого 2023 року, ОСОБА_1 28 лютого 2023 року близько 08:20 в будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме ображала нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, суд першої інстанції послався на наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення від 28 лютого 2023 року серії ВАБ №867698; рапорт; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке що готується; письмові пояснення потерпілої від 28 лютого 2023 року; письмові пояснення ОСОБА_4 ; терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 28 лютого 2023 року; покази свідків.

Протокол про прийняття заяви складено на бланку «Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке що готується», тобто щодо вчинення кримінального, а не адміністративного правопорушення (злочину), що не відповідає кваліфікації дій ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно даного протоколу ОСОБА_2 повідомила, що 28 лютого 2023 року приблизно о 08:20 за адресою: АДРЕСА_1 її донька ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру.

За змістом письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 , вона проживає разом із своєю донькою ОСОБА_1 , яка тривалий час її ображає, принижує, нецензурно обзиває, трапляються випадки, коли донька брала її за плечі та била об стіну та виганяла з помешкання. 28 лютого 2023 року все вищевикладене повторилось, у зв`язку з чим вона не витримала таких образ та зателефонувала онуці ОСОБА_4 .

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , 28 лютого 2023 року до її матері ОСОБА_2 прийшла онука (донька ОСОБА_1 ) ОСОБА_4 та почала налаштовувати бабусю проти ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у ОСОБА_2 піднявся тиск. Проте ОСОБА_4 не надавала ОСОБА_1 можливості заміряти тиск потерпілій та виганяла з кімнати, а згодом викликала поліцію.

Згідно пояснень ОСОБА_4 , 28 лютого 2023 року о 10й годині їй зателефонувала бабуся ОСОБА_2 та плакала, просила забрати, оскільки її донька ОСОБА_1 била, принижувала, виганяла з дому та вкрала 6 000 доларів. Вона приїхала до бабусі, яка просила ОСОБА_1 віддати їй паспорт та банківську картку, проте остання відмовилась.

За змістом термінового заборонного припису стосовно кривдника заборонено ОСОБА_1 в будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою у зв`язку зі скоєнням нею домашнього насильства психологічного характеру 28 лютого 2023 року о 08:20. Терміновий заборонний припис винесений строком на 1 добу.

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства (п. 16 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Згідно пункту 4 частин першої статті 10 Закону №2229-VIII до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать, зокрема винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників.

Статтею 24 Закону №2229-VIII передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Частинами першою, другою, четвертою-шостою статті 25 Закону №2229-VIII визначено, що терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків.

Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб.

Відповідно до розділу II Порядку № 654 терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.

Оцінка ризиків проводиться шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який враховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Форма оцінки вчинення домашнього насильства складається із 27 питань, на які поліцейський має відповісти «так», «ні», «без відповіді»/«невідомо». Питання стосуються безпосередньо безпеки постраждалої особи: чи кривдник погрожував її вбити, чи застосовував фізичне насильство, чи перебував кривдник у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння (має алкогольну чи наркотичну залежність) та ін.

Відбираючи від постраждалої особи відповіді на такі запитання, поліцейський визначає таким чином рівень небезпеки: високий, середній або низький. І, що важливо, відмова або небажання постраждалої особи спілкуватися із правоохоронними органами може розцінюватися представниками поліції як високий рівень небезпеки. Тобто, якщо на всі запитання отримано відповіді «Без відповіді/Невідомо», поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

Відповідно до Форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства працівником поліції за наслідком спілкування з потерпілою особою ОСОБА_2 визначено середній рівень небезпеки.

Таким чином, оскільки форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства складається та визначається рівень ризику працівником поліції на підставі пояснень потерпілої, а терміновий обмежувальний припис виноситься або за заявою потерпілою, або з власної ініціативи працівника поліції, такі терміновий обмежувальний припис та форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства не можуть беззаперечно свідчити про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП за відсутності інших обов`язкових ознак складу цього правопорушення.

При цьому, рапорт, на який послався суд першої інстанції, стосується виклику за заявою ОСОБА_1 та не є у цій справі доказом вчинення нею адміністративного правопорушення.

Судом першої інстанції також були заслухані свідки.

Так, свідок ОСОБА_4 повідомила, що 28 лютого 2023 року їй близько 10:00 зателефонувала бабуся та розповіла, що ОСОБА_1 її б`є, швиряє об стіну, відмовилась міряти тиск та виганяла й ображала бабусю. Коли вона згодом прийшла до місця проживання матері та бабусі, почула агресивний, зневажливий тон; мала місце нецензурна лайка ОСОБА_1 в бік бабусі. Потім ОСОБА_4 викликала поліцію; те ж саме зробила і ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні надав пояснення, відповідно до яких ОСОБА_1 є його колишньою тещею, з якою він проживає разом із сином відповідно до договору оренди, а ОСОБА_4 - колишньою дружиною. 28 лютого 2023 року вранці він виїхав з дому близько 9:00. До цього часу ніяких конфліктів не було, бабуся була у своїй кімнаті; він не бачив, чи заходила теща в кімнату до ОСОБА_2 . Пізніше йому зателефонувала ОСОБА_1 та сказала, що в домі поліція. За весь час проживання ніяких конфліктів не було, лише догляд зі сторони ОСОБА_1 , так як ОСОБА_2 її матір.

Свідок ОСОБА_6 повідомила, що вони з ОСОБА_1 є сусідами по вулиці майже три роки. Надала останній позитивну характеристику. Свідком подій 28 лютого 2023 року за місцем проживання ОСОБА_1 вона не була.

Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно матері ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її психічному здоров`ю.

При цьому, нецензурна лайка в межах конфлікту, який склався між донькою ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких інших достатніх, належних та достовірних доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 28 лютого 2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Окрім того, під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вживав заходів для забезпечення участі в судовому засіданні ОСОБА_2 з метою перевірки законності оскаржуваного судового рішення, однак остання в судове засідання апеляційного суду не з`явилася.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно КУпАП не повноважний виходити за його межі.

За змістом статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, при цьому суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З огляду на зазначене, належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями частини другої статті 284 КУпАП передбачено, що постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2023 року- скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 284, 289, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2023 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гуль