КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/824/4904/2023 Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

за участю:

захисника Стеценка Ю.В.

учасника ДТП ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Стеценка Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року, якою

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що 14 липня 2023 року о 9.00 год., керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Києві по Столичному шосе перед виїздом на Південний міст не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом «Daf» державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Стеценко Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовані усі фактичні обставини справи, не досліджені та не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, суд першої інстанції формально підійшов до вивчення справи. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не виконав вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, і у постанові неправдиво виклав фактичні обставин справи.

Апелянт зазначає, що на задоволення його клопотання, суд першої інстанції витребовував з Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради копії технічних записів з камер відеоспостереження, розташований на Столичному шосе у м. Києві перед виїздом на Південний міст зі сторони м. Обухів у сторону Дарницького мосту, на яких зафіксовано рух автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1 і вантажного автомобіля «Daf», державний номерний знак НОМЕР_2 із напівпричепом до їх зіткнення, зупинку і наступний рух вантажного автомобіля. Департамент інформаційно-комунікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 10 серпня 2023 року відмовив надати відеозаписи, пославшись на те, що доступ до системи відеоспостереження м. Києва є поліції. Проте, у оскаржуваній постанові суду неправдиво викладено підставу відмови у видачі відеозапису, оскільки викладено:«про наявність відеозапису суду повідомили в судовому засіданні водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що сплинув термін зберігання даного запису, отримати його на запит суду не виявилось можливим». Насправді ж про сплив терміну зберігання відеозапису не зазначено у листі Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а зазначено, що відеозаписи є у поліції. Як далі зазначає апелянт, 10 серпня 2023 року він звернувся з адвокатським запитом до Управління патрульної поліції у м. Києві щодо надання відеозаписів, і листом від 16 серпня 2023 року УПП у м. Києві відмовило йому. Таким чином, як зазначає апелянт, поліція не надала до суду відеозаписи, з яких вбачається скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. Проте, як наголошує захисник, це обов`язок саме поліції подати до суду усі наявні докази разом з протоколом про адміністративне правопорушення. Суд не може за власною ініціативою збирати докази, оскільки є незалежним арбітром, який оцінює докази, надані стороною обвинувачення і захисту. У разі, якщо сторона не може самостійно отримати докази, то суд може сприяти у отриманні таких доказів, витребувати їх.

Як зазначає апелянт, у судовому засіданні 17 серпня 2023 року було заявлено клопотання про виклик до суду як свідка командира взводу Управління патрульної поліції м. Києва лейтенанта поліції ОСОБА_3 для отримання пояснення, оскільки він склав протокол про адміністративне правопорушення, і таке клопотання було задоволено. Отже процесуальний статус ОСОБА_3 - свідок. Проте, ОСОБА_3 продемонстрував два відео суду та стороні захисту, і судом долучено відео до матеріалів провадження. Разом з тим, щоб долучити відеозаписи до матеріалів провадження суд повинен був з`ясувати джерело походження цих відеозаписів і вилучити як докази. Цього не було зроблено. А відтак, як зазначає захисник, не зрозуміло, чи робив ОСОБА_3 запит до системи відеоспостереження «Безпечне місто», бо доказів про такий запит він не зміг надати до суду. Де знаходяться оригінали носіїв із відеозаписами, свідок ОСОБА_3 пояснити не міг. Для долучення «відео» до матеріалів провадження суд повинен був вилучити відеофайли з особистого мобільного телефону ОСОБА_3 , а такого права у суду відповідно до КУпАП нема. На чисельні запитання сторони захисту ОСОБА_3 не міг дати конкретної відповіді.

Як зазначає апелянт, сторона захисту просила суд першої інстанції критично оцінити пояснення свідка ОСОБА_3 , однак цього зроблено не було. Суд повірив поясненню ОСОБА_3 про те, що транспортний засіб «Даф» державний номерний знак НОМЕР_2 не випереджав автомобіль «ТОУОТА», хоча сам водій ОСОБА_1 пояснив, що здійснив випередження по третій смузі руху автомобіль «Даф», який їхав по другій смузі.

Звертає увагу апелянт і на те, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 4 вересня 2023 року ОСОБА_1 був визнаний винуватим за ст. 122-4 КУпАП, і у тому судовому засіданні ОСОБА_1 пояснював, що у зазначений в протоколі день, час та місці керував транспортним засобом «Даф», н.з. НОМЕР_3 , рухався у третій смузі по вул. Столичне шосе у м. Києві у напрямку мосту Південного. У попутному напрямку, попереду, у другій смузі рухався автомобіль «Тойота» н.з. НОМЕР_1 . Під час руху він випередив автомобіль «Тойота», після чого у дзеркало заднього виду побачив, що водій вказаного транспортного засобу перелаштувався у ліву смугу. Через деякий час водій автомобіля «Тойота» наздогнав його та повідомив, що він подряпав вказаний автомобіль. Він негайно зупинився оглянув керований ним транспортний засіб та не виявив жодних механічних пошкоджень. Повідомив про це водію транспортного засобу «Тойота» та поїхав з місця події. Через деякий час його запросили до поліції з приводу даної події». Отже, ОСОБА_1 у справі № 752/15937/23 вказав про випередження автомобіля ОСОБА_2 . Такі ж пояснення він надав і у справі № 752/1747/23, але суддя виклала їх невірно. У постанові суду першої інстанції викладені пояснення ОСОБА_3 про те, що, начебто, на смузі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2 була часткова перешкода у виді автомобілів, що стояли в заторі для заїзду на міст, що зафіксовано на схемі ДТП. Але це не відповідає дійсності. У схемі місця ДТП про перешкоду нічого не вказано.

Оскільки у протоколі про адміністративні правопорушення нічого не написано про обов`язкові складові порушення п. 13.3 ПДР, а саме, про здійснення ОСОБА_2 обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду, то, як зазначає захисник, такий протокол є неналежним обвинуваченням у скоєнні саме цього правопорушення. За неналежним обвинуваченням особу не можна визнавати винуватою у скоєнні правопорушення.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції пояснив, що це він здійснював випередження, рухався по лівій смузі від автомобіля під керуванням ОСОБА_2 . Якщо повірити його поясненню, що він не замітив зіткнення автомобілів і зупинився під Південним мостом, щоб зателефонувати, коли до нього під`їхав ОСОБА_2 і повідомив про контакт автомобілів і пошкодження. Навіть, як зазначає апелянт, якщо вірити цьому, то у такому разі слід визнати, що ОСОБА_1 перед виїздом на Південий міст рухався по третій смузі Столичного шосе, а за кілька десятків метрів зупинився під мостом на першій смузі. Отже, він повинен був зробити перестроювання з третьої смуги на другу і лише потім на першу смугу. Тобто ОСОБА_1 здійснив перестроювання у сусідню смугу праворуч. При цьому до ДТП автомобіль «Тойота» під керуванням ОСОБА_2 рухався попереду автомобіля «Даф» під керуванням ОСОБА_1 . Тому саме водій ОСОБА_1 при перестроюванні з третьої смуги на другу повинен був слідкувати за дотриманням безпечного інтервалу по відношенню до автомобіля, який рухався попереду по другій смузі.

Як далі зазначає апелянт, неналежним доказом є схема місця ДТП, оскільки:

- на ній не вказано щось, що можна визначити як перешкоду, що знаходиться на другій смузі;

- відповідно до підпункту 7 пункту 4 розділу IX Інструкції на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами, проте на схемі місця ДТП не позначено ширину проїжджої частини і ширину кожної смуги, щоб визначити, на якій смузі сталося зіткнення. Обведено кружком місце зіткнення на двох смугах, однак такого не може бути. Місце зіткнення може бути на одній з двох смуг або на дорожній розмітці між сусідніми смугами руху у одному напрямку. Якщо місце зіткнення сталося на дорожній розмітці між сусідніми смугами руху, то вина має бути того водія, який знаходився ліворуч. ОСОБА_2 можна було б визнати винним у недотриманні безпечного інтервалу, якби місце зіткнення на схемі було б позначено у третій смузі руху, проте такого не має, що підтверджує, що ОСОБА_2 не виїжджав з другої смуги на третю;

- якщо повірити ОСОБА_3 про часткову перешкоду на другій смузі, то доказуванню підлягає ширина цієї перешкоди. Якщо вірити схемі місця ДТП стосовно відстані від краю проїжджої частини до місця зіткнення 6,80 м, то можна припустити, що ширина першої і другої смуг становить більше 3,4 м, бо місце зіткнення позначено більше на другій смузі, перша і друга смуги позначені однакової ширини. Із загальнодоступних джерел відомо, що ширина автомобіля «Тойота» становить 1870 мм. Тобто навіть якби якийсь транспортний засіб стояв частково у першій і другій смузі, то ширина смуги дозволяла автомобілю «Тойота» проїхати по другій смузі без виїзду на третю смугу.

Апелянт також зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто, не узгоджується з стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Зважаючи на позицію захисника та іншого учасника ДТП про можливість апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_2 , положення ст.. 294 КУпАП, якою передбачено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб, апеляційний суд доходить висновку про проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_2 .

В суді апеляційної інстанції захисник, підтримуючи апеляційну скаргу вказав про те, що до суду першої інстанції надійшов протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 без такого доказу, як відеозапис. У зв`язку з цим ніякий відеозапис не може з`являтися під час розгляду справи в суді, у тому числі за клопотанням сторони обвинувачення. Таким доказ може з`явитися за клопотанням сторони захисту, проте, не за клопотанням сторони обвинувачення. Тобто, держава не подала такий доказ, як відеозапис. Справа про адміністративне правопорушення - це справа про маленький злочин, тобто, це кримінальне провадження. Поліція не може потім надати доказ.

У даному провадженні працівник поліції є свідком, оскільки саме таке клопотання захисника про допит поліцейського, як свідка, було задоволено. Таким чином, процесуальний статус поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення, - свідок складання протоколу про адміністративне правопорушення і фіксації подій.

Оскільки в Інструкції про оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення передбачено, що у разі складання протоколу такий протокол складається на місці ДТП і до нього додаються показники засобів відеоспостереження, то таке формулювання цієї Інструкції передбачає обов`язок сторони обвинувачення надати до суду разом з протоколом усі наявні у справі докази. Такі докази не були надані стороною обвинувачення.

Окрім того, у рішенні викладено ОСОБА_3 в частині того, що «транспортний засіб «Daf» державний номерний знак НОМЕР_2 рухався у своїй смузі, обгін або випередження не здійснював». Проте, такі пояснення ОСОБА_3 судом викладені неправдиво, оскільки суперечать відеозапису подій, навіть, якщо його визнати за належний доказ, проти якого заперечує сторона захисту. Отже, суд керувався неправдою. ОСОБА_3 у суді сказав про те, що він склав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , що у другій смузі була перешкода. На відеозаписі неможливо ідентифікувати цю перешкоду. На запитання захисника, що то була за перешкода, свідок відповів, що був транспортний засіб, стояв і чекав черги виїхати на міст. Разом з цим свідок не міг пояснити, на якому показнику часу це видно, як і не зміг пояснити державний номерний знак тієї автомашини. На запитання, чи можна з другої смуги руху повертати на міст, свідок відповів, що треба дивитись та орієнтуватись по дорожнім знакам, встановленим перед мостом. Інформація, надана ОСОБА_3 , вигадана, вона не є прямими доказами вини ОСОБА_2 .

З відеозапису видно, що якісь автомобілі, які рухались перед подією, проїжджали по другій смузі руху і не зупинялись. Тому і ОСОБА_2 не було потреби зупинятись. Щодо відеозаписа, то по вантажній автомашині видно, що вона їде і не зупиняється. Тому ніякої перешкоди на другій смузі руху не було, і це була вигадка ОСОБА_3 , яку суд визнав за належне. По відео вантажний автомобіль випереджав легковий. В цьому випадку треба керуватися положеннями п. 10.3 ПДР, яким передбачено, що у разі перестроювання водій, який рухається у третій смузі і має намір перестроюватися на другу смугу руху, а потім - на першу, має дати пріоритет тому автомобілю, який рухається по другій смузі руху. Окрім того, якщо водій рухається по третій смузі руху і має намір перестроїтися на другу смугу руху, то має рухатись так, щоб дати проїхати тому автомобілю, який рухається по другій смузі руху. Водій автомобіля «Даф» зупинений десь біля мосту; він почав телефонувати. Навіть, якщо допустити, що одночасно перестроювався водій легкового автомобіля на третю смугу, а водій третьої смуги на другу смугу, то в такому випадку за правилами п. 10.3 ПДР водій, який знаходиться зліва, повинен уступити дорогу водію, який знаходиться справа. Отже, в даному випадку вина повинна бути покладена саме на водія вантажного автомобіля. Окрім того, за цією подією водій вантажного автомобіля «Даф» залишив місце пригоди. Коли ОСОБА_2 зателефонував до поліції, то знайшли цей автомобіль, і по телефону повідомили йому, щоб повернувся на місце ДТП. Водій повернувся на місце ДТП, і поліцейські склали щодо нього протокол за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. Дана справа розглядалась у Голосіївському районному суді м. Києва. Щодо визначення місця контакту автомобілів, то те, що «пікає» на відео, не свідчить про те, що на тому місці і у той час відбулось зіткнення автомобілів. Відео є неналежним доказом, його походження не встановлено, а тому незаконне, з огляду на що вина ОСОБА_2 не може ґрунтуватись на припущеннях та поза раціонального сумніву. За цим відео не можна з`ясувати точне зіткнення автомобілів. Суд повинен керуватися конкретними доказами, які можна перевірити. На відео не видно, на якій конкретно смузі сталося зіткнення автомобілів. Як пояснив ОСОБА_3 під час його опитування, то він встановив місце ДТП по відео та за поясненнями водіїв. Проте, пояснення водіїв не можна брати до уваги, оскільки є пояснення ОСОБА_2 , а водій вантажного автомобіля пояснив, що він не помітив контакту автомобілів. За відеозаписом не можна визначити, на якій смузі сталося зіткнення транспортних засобів. Не можна і керуватися схемою ДТП, де, начебто, позначено зіткнення транспортних засобів. Не можна перевірити однозначне місце зіткнення, а тому схема ДТП є неналежним доказом. При обвинуваченні ОСОБА_2 у тому, що він виїхав з другої смуги на третю, на схемі повинна бути позначена перешкода для нього, проте цього немає. Крім того, відповідно до Інструкції про порядок складення схеми передбачено обов`язковість зазначення ширини проїзної частини та ширини кожної смуги руху. Цього теж не зазначено. Зазначено лише те, що від краю проїзної частини до місця ДТП - 6,8 м. Можна припускати про те, що одна смуга є шириною 3,4 м. Це означає, що ширина автомобіля ОСОБА_2 складає 1,8 м. А тому, навіть, для об`їзду перешкоди, яка могла з`явитися у другій смузі, треба було б з`ясувати ширину тієї перешкоди, що з`ясувати неможливо, виходячи з схеми місця ДТП.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 , заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що відеозапис досліджуваних подій підтверджує його невинуватість у даній дорожньо-транспортній пригоді. Він не міг переміщуватись так, як зазначає захисник, оскільки він на автомобілі рухався у тертій смузі руху. Через невеликий проміжок друга смуга руху сходилась з першою смугою руху, і надалі ця смуга іде праворуч. По відео видно, що автомобіль ОСОБА_2 , перестроювався, друга смуга руху стає першою. А він (Гайдай) як рухався у своїй смузі руху, так і продовжив рух. Схему ДТП складали у його присутності, він її підписав, при цьому ОСОБА_2 зазначав, що ДТП відбулось зовсім в іншому місці. Якби бачив ДТП, то одразу би зупинився.

Після надання для огляду схеми ДТП ОСОБА_1 вказав, що не може такого бути, як зафіксовано на схемі, що ДТП мала місце у смузі руху ОСОБА_2 , оскільки він рухався у своїй смузі руху, напрямок руху не змінював. Від місця ДТП зупинився за метрів 100-120, за виїздом на міст. За виїздом на міст знову виходить чотири смуги руху. Часто курсує за цим маршрутом, а тому обізнаний, що при виїзді на міст смуги руху звужуються. Коли потрібно виїжджати на Південний міст, то завжди перестроюється у перший ряд. Обізнаний, що на цій ділянці дороги наявне звуження доріг, він завжди пригальмовував, і, якби бачив зіткнення автомобілів, то одразу би зупинився. Коли зупинився та роздивлявся свій автомобіль, на ньому не було жодного пошкодження, у тому числі ні вм`ятин, ні подряпин. Написали, що у нього пошкоджений правий покажчик повороту, але це пошкодження було давно, а, окрім того, місце знаходження цього покажчика, а також його пошкодження в центрі, жодним чином не можуть свідчити про те, що це наслідки наданого ДТП. За те, що він залишив місце ДТП, постановою Голосіївського районного суду м. Києва підданий штрафу в розмірі 3400 грн., дане рішення не оскаржував, оскільки не мав на це часу, з огляду і на характер роботи. Він не так заробляє грошей, щоб ще й оскаржувати рішення суду. Як визначили штраф, то і заплатив за нього, зазначивши, що протокол за скоєння ДТП на нього не складався.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, слід дійти такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до положень ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, встановлених судом першої інстанції, є законним та обґрунтованим.

Так, перевіркою матеріалів встановлено, що 14 липня 2023 року о 9.00 год. на Столичному шосе перед виїздом на Північний міст у м. Києві сталося зіткнення автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «Daf» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками.

За змістом первинних пояснень ОСОБА_1 , 14 липня 2023 року о 08.53 год. він керував автомобілем «Daf» державний номерний знак НОМЕР_2 . Рухаючись в сторону Дарницького мосту перед Південним мостом перестроївся у третій ряд, так як йому треба рухатись на Дарницький міст, а там в такий час затор, і дорога звужується. Перед цим він обігнав «Тойоту» джип, який рухався у другому ряду, який, коли у нього пішло звуження, прижався до його (Гайдая) полоси, не пропускаючи його, бо він пригальмував, і той автомобіль зачепився за причеп автомобіля ДАФ, пошкодив собі дзеркало і крило (ас. 4).

Згідно з первинними поясненнями ОСОБА_2 , 14 липня 2023 року о 9 год. він керував автомобілем «Тойота Прадо» державний номерний знак НОМЕР_1 . Рухався зі сторони Обухова та авто ринка в сторону моста Патона у другому середньому ряду, на швидкості 80 км/год. В ліве дзеркало він побачив, що у третьому ряду дуже близько до розподільної смуги їде фура. Фура почала його обганяти та потрошку здвигатись в його (ОСОБА_2) напрямку. Перший ряд був зайнятий машинами, які стояли в черзі перед блокпостом на заїзд на Південний міст, і він не міг зайняти перший ряд. Фура причепом зачепила його ліве дзеркало та ліве переднє крило. Коли він побачив ліве понівечене дзеркало та крило, то почав гальмувати і зупинився одразу за заїздом на Південний міст. Водій на фурі поїхав з місця пригоди, а він ( ОСОБА_2 ) зателефонував по 102 і став чекати поліцію (ас. 5).

Відповідно до даних схеми ДТП на ній зафіксовано рух автомобілів по другій та третій смузі, місце зіткнення на відстані 6,80 м від бордюру, місце зупинки транспортних засобів (ас. 9).

Схема підписана водієм ОСОБА_1 .

У додаткових поясненнях ОСОБА_2 зауважив, що схема ДТП зроблена невірно. На схемі його автомобіль вказано частково на третій смузі, а він їхав увесь час тільки по другій смузі, не звертаючи на третю смугу (ас. 6).

На зворотньому боці схеми ДТП зафіксовано, що на напівпричепі зафіксовано пошкоджений задній правий додатковий покажчик повороту, в автомобілі «Тойота» - передній бампер з лівої сторони, переднє ліве крило вм`ятина, дзеркало заднього виду з лівої сторони розбите. Зафіксовані пошкодження підтверджені підписами обох водіїв без будь-яких зауважень та заперечень (ас. 9зв).

За результатами проведеної перевірки уповноваженим інспектором поліції складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 501103 відносно ОСОБА_2 , за змістом якого 14 липня 2023 року о 9.00 год., керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Києві по Столичному шосе перед виїздом на Південний міст не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом «Daf», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП (ас. 1).

Також вказаним інспектором поліції складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 501104 відносно ОСОБА_1 , за змістом якого 14 липня 2023 року о 9.10 год. у м. Києві вул. Столичне шосе виїзд на Південний міст, керуючи автомобілем «Daf», державний номерний знак НОМЕР_2 , після скоєння ДТП не вжив всіх заходів та залишив місце його скоєння, чим порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР України, за що ередбачена відповідальність за ст.. 122-4 КУпАП (ас. 2).

Суд першої інстанції, опитавши ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , працівника поліції Герасимовича В.О., вислухавши пояснення захисника Стеценка Ю.В., дослідивши наявні у справі, а також долучені стороною захисту та працівником поліції докази, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні останнім п. 13.3 ПДР України, що призвело до зіткнення транспортних засобів, тобто, вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП.

З таким висновком місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Так, за змістом оскаржуваної постанови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо обставин ДТП надали пояснення, аналогічні тим, які були надані одразу після ДТП.

При цьому ОСОБА_1 вказав про те, що на місці ДТП працівники поліції показували відеозапис, на якому зафіксовано як автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado» взяв у бік.

Захисник Стеценко Ю.В. в судовому засіданні просив закрити справу за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_2 рухався згідно правил ПДР, а водій ОСОБА_1 , що керував транспортним засобом «Daf», при перестроюванні з третьої смуги на другу смугу повинен був слідкувати за дотриманням безпечного інтервалу по відношенню до автомобіля, що рухався попереду в другій смузі. Просив визнати неналежним як доказ, відеозапис, що наданий в судовому засіданні працівником поліції ОСОБА_3 , та схему пригоди, яка складена іншим працівником поліції.

Працівник поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що у той день складав протокол щодо подій ДТП за участю автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado» державний номерний знак НОМЕР_4 та транспортного засобу «Daf» державний номерний знак НОМЕР_2 , та вказав, що транспортний засіб «Daf» державний номерний знак НОМЕР_2 рухався у своїй смузі, обгін або випередження не здійснював. На смузі водія Тойоти була часткова перешкода у виді автомобілів, що стояли в заторі для заїзду на міст. Автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado» державний номерний знак НОМЕР_4 , що зафіксовано на відеозаписі та схемі місця ДТП, з метою об`їзду даної перешкоди частково здійснив маневр вліво, і тому відбулось зіткнення. Після вказаної ДТП він зробив запит до системи відеоспостереження «Безпечне місто» і отримав відеозапис вказаних подій. Відео він показав водіям, також доповів службовим особам, які направляють матеріали до суду про наявність такого відео, чому вони його не долучили суду - не знає, та продемонстрував два відео суду та стороні захисту, які долучені судом до матеріалів провадження.

Суд першої інстанції, оцінюючи зібрані у справі докази, вказав про те, що з пояснень водіїв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та відеозапису, що долучений до матеріалів справи працівником поліції ОСОБА_3, вбачається, що транспортний засіб «Daf» рухався в своїй смузі та напрямок руху не змінював, а водій ОСОБА_2 почав здійснювати об`їзд перешкоди у виді автомобілів, які стояли у правій смузі, проте частково і на другій смузі, у зв`язку з чим не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом «Daf» державний номерний знак НОМЕР_2 , а тому дійшов висновку, що ОСОБА_2 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки зібрані докази є належними та допустимими, і у своїй сукупності достатніми для висновків про доведеність вини ОСОБА_2 .

Також судом перевірялись та визнані безпідставними доводи сторони захисту про те, що відеозапис є неналежним доказом. Так суд зазначив про те, що про наявність цього відеозапису суду повідомили в судовому засіданні водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що сплинув термін зберігання даного запису, отримати його на запит суду не виявилось можливим. У зв`язку з такими даними судом було викликано та опитано працівника поліції, який склав протокол. Під час надання пояснень працівником поліції встановлено про наявність даного запису, переглянуто його та прийнято рішення про долучення його до справи. На переконання суду, вказане не свідчить про недопустимість даного доказу.

Безпідставними суд визнав і твердження про недопустимість схеми місця пригоди, оскільки остання складена відповідно до вимог інструкції працівником поліції на місці пригоди за участі обох водіїв та ними підписана без жодних зауважень. Схема містить всі необхідні дані, що мають істотне значення для розгляду даного протоколу.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, суд дійшов висновку про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за встановлених судом обставин, у той же час не погоджується з висновком суду щодо визнання належним доказом схеми ДТП.

Відповідно до п. 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 7 листопада 2015 року (із змінами) схема місця дорожньо-транспортної пригоди - графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками.

Згідно з п. 4 розділу ІХ вказаної Інструкції на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються, серед іншого, ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; розташування дорожньої розмітки. Проте, на схемі ДТП, наявні у справі, вказані відомості відсутні, на ній зафіксоване остаточне розташування автомобілів на першій смузі руху поза заїздом на Південний міст, що свідчить про невідповідність даної схеми правовим нормам, а, відтак, дані, зафіксовані на схемі, не підтверджують та не спростовують обставин ДТП, і в цій частині доводи захисника є слушними.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з тим, що відеозапис, на якому зафіксовані обставини події, є належним та допустимим доказом.

Так, з відеофайлу 10_9_96_16 встановлено, що о 8.57.24-08.57.26 - на першій смузі руху, з якої здійснюється заїзд на міст за вантажними автомобілями зупиняється легковий автомобіль чорного кольору, передня частина якого займає першу смугу руху, а ліва задня частина автомобіля займає другу смугу руху. За вказаним легковим автомобілем зупиняється вантажний автомобіль. Інші автомобілі, які рухають другою смугою руху, проїжджаючи цю дільницю дороги, трохи змінюють свій напрямок, займаючи правою стороною автомобілів другу смугу руху, а лівою стороною - виїжджаючи на третю смугу руху.

Згідно з відеозаписом -21856604, яким зафіксовані наведені вище обставини у наближеному вигляді, о 00.06 сек. на відео зафіксований рух у другій смузі легкового автомобіля білого кольору, переднє праве колесо якого знаходиться на розділовій смузі між першою та другою смугами руху, та у третій смузі, трохи попереду автомобіля, який рухається у другій смузі, вантажний автомобіль, який має кабіну синього кольору.

О 00:07 сек. зафіксовано продовження руху вантажного автомобіля у третій смузі, легковий автомобіль білого кольору рухається у другій смузі та задня частина якого знаходиться на рівні задніх коліс причепу вантажного автомобіля, який рухається у третій смузі руху.

О 00:08 сек. легковий автомобіль білого кольору рухається у другій смузі, ближче до розділової лінії третьої смуги, між вантажним автомобілем, який, не змінюючи напрямку, продовжує рух у третій смузі, та вантажним автомобілем, який стоїть у першій смузі руху. Після цього вантажний автомобіль, який рухається у третій смузі без зміни напрямку руху, продовжує рух, а легковий автомобіль білого кольору, зміщуючись ліворуч, продовжує рух та з 00:09 сек. до 00.10 сек. на відео зафіксовано, що вантажний автомобіль, який рухається по третій смузі, фактично проїжджає повз легковий автомобіль, розташування заднього лівого колеса якого знаходиться на переривчастій лінії розмітки між другою та третьою смугами.

О 00:11 сек. на відео зафіксовано зупинку легкового автомобіля, а вантажний автомобіль продовжив рух далі.

Таким чином, обставинами, зафіксованими на даних відеозаписах, спростовуються доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_2 у порушенні останнім п. 13.3 ПДР України, яким передбачено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

При цьому доводи сторони захисту про те, що опитаний працівник поліції ОСОБА_3 є свідком у справі, є непереконливими, оскільки відповідно до ст.. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

З наявних у справі даних встановлено, що працівник поліції ОСОБА_3 не був очевидцем ДТП, ним, як особою, уповноваженою на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, здійснювалась фіксація наслідків ДТП, збір доказів, складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто, поліцейський виступав, як посадова особа, на яку законом покладені відповідні функції, і саме по обставинам оформлення подій ДТП ним і надавались пояснення.

Більш того, всупереч доводів апеляційної скарги, працівник поліції ОСОБА_3, як особа, яка оформлювала матеріали по даній ДТП, мав право надавати суду докази, які були предметом огляду одразу після ДТП обома учасниками даної дорожньо-транспортної пригоди, та який за наслідками проведеної перевірки обставин ДТП склав протоколи про адміністративне правопорушення як щодо ОСОБА_2 за порушення п. 13.3 ПДР України за ст.. 124 КУпАП, так і відносно ОСОБА_1 за порушення п. 2.10 (а) ПДР України за ст.. 122-4 КУпАП.

Водночас є небезпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що в оскаржуваній постанові неправильно зазначено про неможливість отримання відеозапису з Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оскільки за змістом листа Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 серпня 2023 року працівники Департаменту не мають доступу до інформації в Системі, на даний час доступ до інформації в Системі надано користувачам інформації в Системі, якими, зокрема, є посадові (службові) особи УПП у м. Києві Департаменту ПП, ГУ НП у м. Києві та його територіальні (відокремлені підрозділи), тощо.

Разом з тим, неправильність викладення відповіді Департаменту в оскаржуваній постанові, не спростовує правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, зокрема, враховуючи і те, що відеозаписи надані суду уповноваженою особою.

Доводи захисника про те, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 4 вересня 2023 року ОСОБА_1 був визнаний винуватим за ст. 122-4 КУпАП, і під час розгляду справи ОСОБА_1 не заперечував про випередження ним автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , не можуть бути прийняти до увагу, оскільки відсутні будь-які докази того, що такі дії ОСОБА_1 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, яка відбулась 14 липня 2023 року, при тому, що відеозаписом підтверджується саме зміщення автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та недотриманням ним бокового інтервалу при об`їзді перешкоди у виді автомобіля, який стояв у правій смузі, проте частково і на другій смузі, у зв`язку з чим не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом «Daf» державний номерний знак НОМЕР_2 , про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній постанові.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що пошкодження заднього правого додаткового покажчика повороту, який розташований на причепі автомобіля ДАФ відповідно до наявних у справі фотознімків на торцевій ділянці причепу на певній відстані від краю цього причепу, не підтверджує факт здійснення ДТП саме водієм ОСОБА_1 .

Інші доводи, які викладені апелянтом, спростовуються сукупністю доказів, які наявні в матеріалах справи та досліджені під час апеляційного розгляду.

Таким чином, сукупністю наявних у справі доказів беззаперечно доведена винуватість ОСОБА_2 у вчиненні ДТП за обставин, встановлених судом першої інстанції.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин апеляційний суд не знаходить підстав для скасування постанови місцевого суду, а відтак, апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Стеценка Юрія Володимировича в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення, постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва