Справа №443/1854/23
Провадження №3/443/728/23
ПОСТАНОВА

іменем України

16 жовтня 2023 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №1 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за частиною 5 статті 126 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 29.09.2023 о 07 год 19 хв у смт. Гніздичів по вул. Коновальця, 39 Стрийського району керував мопедом марки «ALPHA», без реєстраційного номера, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом, при цьому правопорушення вчинено повторно протягом року, оскільки 16.06.2023 постановою АЕС №7178375 він був притягнутий до відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП, чим порушив вимоги пункту 2.1. «а» ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення визнав повністю, надав суду пояснення, за змістом яких 29.09.2023 він керував мопедом та був зупинений працівниками поліції. Посвідчення водія у нього немає. Раніше вже притягався до відповідальності за керування мопедом без посвідчення водія. Керував мопедом з тієї причини, що у інший спосіб добратися до роботи у нього не було можливості. Щиро розкаюється у вчиненому.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, виходячи з такого.

Згідно з диспозицією частини 5 статті 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті.

Згідно з диспозицією частини 2 статті 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001р. №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, доведена:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №653102 від 29.09.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 29.09.2023 о 07 год 19 хв у смт. Гніздичів по вул.Коновальця, 39 Стрийського району керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом (а.с.4);

долученими до матеріалів справи відеозаписами на носії інформації (компакт-диску), що підтверджують викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини (а.с.9);

поясненнями ОСОБА_1 , даними ним у суді добровільно, за власної згоди, в яких він повністю підтвердив викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини та визнав вину у вчиненому правопорушенні.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАС №7178375 від 16.06.2023, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, та накладено стягнення у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3 400 грн), свідчить про те, що ОСОБА_1 29.09.2023 о 07 год 19 хв повторно протягом року вчинив порушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП (а.с.6).

Проаналізувавши вищевказані документи, пояснення ОСОБА_1 , суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості. У своїй сукупності ці докази є достатніми та повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП. Доказів, які б спростовували наведені в протоколі обставини або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності цих обставин, суду не надано.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 повторно протягом року порушення, передбачених частиною 2 статті 126 КУпАП, тому його дії вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд враховує: характер вчиненого ним правопорушення; ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому частиною 5 статті 126 КУпАП, яка доведена повністю; обставину, яка пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення щире розкаяння винного, відсутність обставин, які обтяжують адміністративну відповідальність, а тому вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції частини 5 статті 126 КУпАП у виді штрафу.

Вирішуючи питання щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого санкцією частини 5 статті 126 КУпАП, у виді позбавленням права керування транспортним засобом суд зазначає таке.

Відповідно до довідки ВП №1 Стрийського РУП ГУНП України у Львівській області ОСОБА_1 не значиться у підсистемі «НАІС Посвідчення водія» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційного порталу Національної поліції України» як такий, що отримував посвідчення водія (а.с.3).

Водночас, суд звертає увагу на те, що законодавець не виділяє обставину відсутності у водія (не отримання ним у встановленому законом порядку) на час вчинення адміністративного правопорушення посвідчення водія як підставу для незастосування передбаченого санкцією статті стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержанняКонституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Згідно з приписами статті 9 Конституції України, статті 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Аналізуючи положення міжнародних актів, Конституційний Суд України у пунктах 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011) наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення, а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За змістом пункту 55 Рішення Європейського Суду з прав людини «Гурепка проти України» (Заява №61406/00, Страсбург 6 вересня 2005 року) «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу №7 до Конвенції (див. Engel and others v. the Netherlands, judgment of 8 June 1976, Series A no. 22, параграфи 82-83; Ozturk v. Germany, judgment of 21 February 1984, Series A no. 73, параграфи 48-50; Escoubetv. Belgium judgment [GC], no. 26780/95, параграф 32, ECHR 1999-VII; Ezeh and Connors v. the United Kingdom [GC], nos. 39665/98 and 40086/98, ECHR 2003-X).

Суд зважає на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 22.05.2018 в справі №753/18479/16-к та постанові від 21.06.2022 в справі №171/869/21, відповідно до якої рівними перед законом у частині призначення покарання та реалізації своїх прав будуть як особи, які на час вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 286-1 КК України, мали право на керування транспортним засобом, так і особи, які його не мали.

Також, суд зважає на позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 04.03.2023 в справі №702/301/20, згідно з якою Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання. Враховуючи зазначене, виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК України, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

На переконання суду, позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме: права керувати транспортними засобами, навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями статей 33, 36 та частини 5 статті 126 КУпАП.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що адміністративне стягнення у виді позбавленням права керування транспортним засобом, передбачене санкцією частини 5 статті 126 КУпАП, підлягає накладенню на ОСОБА_1 .

Зважаючи на відсутність доказів на підтвердження належності ОСОБА_1 транспортного засобу марки «ALPHA», без реєстраційного номера, яким він керував 29.09.2023 о 07 год 19 хв у АДРЕСА_2 , суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого санкцією частини 5 статті 126 КУпАП, у виді оплатного вилученням транспортного засобу.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, статтею 4 ЗУ «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених частиною 5 статті 126 КУпАП, і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилученням транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.І. Павлів