справа № 754/4455/23 головуючий у суді І інстанції Татаурова І.М.
провадження № 33/824/2849/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником - адвокатом Ткачем Артемом Григоровичем, на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною вищою освітою, що працює керівником проекту «Біоросі», неодружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , через захисника - адвоката Ткача Артема Григоровича,подав апеляційну скаргу до суду першої інстанції.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в його діях.

У обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Також апелянт вважає, що працівниками поліції порушена процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 й порушена процедура огляду на стан сп`яніння, що призвело до ухвалення необґрунтованого та невмотивованого рішення суду. На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки запереченням сторони захисту.

Апелянт зазначає, що час керування транспортним засобом, зазначений у протоколі, не узгоджується із відеозаписом. А відтак, вважає, що ОСОБА_1 об`єктивно не міг керувати транспортним засобом, що зафіксовано на боді-камері. Наголошує, що на відеозаписі не зафіксовано, як поліцейські підійшли до водія, вказали на наявність у нього будь-яких ознак сп`яніння, після чого запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Також апелянт зазначає, що дійсно ОСОБА_1 повідомив, що «їхав», бо в інакший спосіб прибути на автомобілі на зазначену адресу він не міг, але «їхав» ОСОБА_1 набагато раніше (до комендантської години) задовго до появи поліцейських.

Окрім вищевикладеного, апелянт також зазначає, що з долученого відеозапису не вбачається, які саме ознаки алкогольного сп`яніння мав ОСОБА_1 , що було підставою для проведення його огляду на стан сп`яніння. Відповідно, вважає, що за таких обставин працівники поліції не мали права висловлювати ОСОБА_1 вимогу щодо проходження огляду на стан сп`яніння.

Поряд з цим апелянт також звертав увагу апеляційного суду на відсутність акту огляду, що, на думку апелянта, призвело до порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння. Апелянт вважає, що нехтування працівниками поліції вимогами щодо роз`яснення прав, у тому числі, користуватися правовою допомогою, унеможливило ОСОБА_1 самостійно оскаржити дії працівників поліції та звернутися до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння. Наголошує, що відсутність роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 268 КУпАП унеможливило зокрема й ознайомитися зі складеними поліцейськими матеріалами та надати пояснення, подати докази або заявити будь-які клопотання та висловити свої зауваження.

У судове засідання належним чином повідомлені апелянт та його представник не з`явилися, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник апелянта подав клопотання про відкладення розгляду справи через його зайнятість у розгляді іншої справи, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було. Доказів неможливості явки у судове засідання особисто апелянта матеріали справи також не містять.

За таких обставин, апеляційний суд визнає причини неявки у судове засідання не поважними і вирішує проводити розгляд справи у відсутності апелянта та його представника.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 20.03.2023 о 02:05 год., керував автомобілем, марки «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Київ по вул. Закревського, 91/1, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився із застосуванням приладу «Драгер», на місці зупинки, за згодою водія, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Результат огляду - 1.07%. ОСОБА_1 , було тимчасово відсторонено від керування транспортним засобом.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9.а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, тобто керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п.2.9а Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим.

Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Апелянт зазначав про те, що матеріали справи не містять доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції.

Однак, як вбачається з відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції №№473519, 472382, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 460032 від 20 березня 2023 року, працівниками поліції було озвучено ОСОБА_1 , що його як водія зупинено у комендантську годину та роз`яснено, що в нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим і пропонується пройти огляд у встановленому законом порядку.

Озвучені працівником поліції обставини щодо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у комендантську годину та зупинку останнього працівниками поліції на відеозаписі ОСОБА_1 не заперечував, а навпаки попросив час для прийняття рішення щодо порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Також ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та зупинки працівниками поліції і під час надання письмових пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення. Жодних зауважень до правильності оформлення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 460032 від 20 березня 2023 року чи невідповідності викладеного у ньому змісту про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем, марки «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Київ по вул. Закревського, 91/1 надано не було.

Таким чином, змістом відеозапису, який міститься у матеріалах справи, підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції.

Окрім того, апеляційний суд бере до уваги, що доводи апелянта щодо того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, спростовуються поясненнями самого ОСОБА_1 , наданими працівникам патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а саме: на запитання працівника патрульної поліції: «Куди їхав?», ОСОБА_1 відповідає, що їхав до батьків за адресою: вул. Милославська, 23 в м. Києві, щоб привітати батька з днем народження (а.с. 6) та розпискою ОСОБА_1 від 20.03.2023, згідно якої він був відсторонений від права керування транспортним засобом на 24 год. (а.с. 4).

Отже, апеляційний суд повною мірою погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що довід ОСОБА_1 про некерування ним транспортним засобом повністю спростовується змістом відеозапису з нагрудної боді-камери поліцейського, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 460032 від 20 березня 2023 року та особистими поясненнями ОСОБА_1 .

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у працівників патрульної поліції були законні підстави для зупинення автомобіля, марки «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , оскільки останній керував даним транспортним засобом під час комендантської години без дозвільних документів.

Відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на ньому зафіксована подія правопорушення. Відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що працівники поліції не роз`яснили йому його права та обов`язки.

З цього приводу варто зазначити наступне.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

За змістом ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово та чітко пояснили, що вбачають у водія ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти відповідний огляд, роз`яснили порядок проходження такого огляду, запропонували обрати спосіб проходження огляду (на місці за допомогою спеціального технічного засобу або проїхати до медичного закладу), дали час для прийняття рішення, надали можливість порадитися (зокрема, запропонували зв`язатися з батьком тощо), роз`яснили, що в разі незгоди з результатом проходження огляду на місці можна додатково пройти такий огляд у медичному закладі.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані дії працівників поліції свідчать про дотримання ними вимог та порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, й окрім того, забезпечення дотримання гарантованих прав ОСОБА_1 .

Окрім того, поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився, на всі питання, поставлені працівникам поліції, отримав чіткі, зрозумілі відповіді.

Разом з тим, ОСОБА_1 не заявляв клопотання про надання йому правової допомоги чи необхідність отримання юридичних послуг.

Тому суд доходить висновку про дотримання права на захист ОСОБА_1 та усвідомлення ним суті інкримінованого йому діяння. Таким чином довід апелянта про нероз`яснення йому прав та обов`язків не спростовує факт вчинення апелянтом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КуПАП.

Апеляційний суд вважає, що переглядом справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. Всі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 повністю відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що з долученого відеозапису не вбачається, які саме ознаки алкогольного сп`яніння мав ОСОБА_1 , що було підставою для проведення його огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд оцінює критично, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ознаками алкогольного сп`яніння є:запах алкоголю з порожнини рота;порушення координації рухів;порушення мови;виражене тремтіння пальців рук;різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;поведінка, що не відповідає обстановці.

Указані ознаки можуть бути виявлені лише при безпосередньому контакті з водієм, а тому суд позбавлений можливості з наявного у матеріалах справи відеозапису об`єктивно перевірити наявність чи відсутність у ОСОБА_1 таких ознак як, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук тощо.

Тому вказаний довід апеляційної скарги не може бути самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поза розумним сумнівом доведена наявними в матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги апеляційний суд також розцінює критично, як неспроможні, оскільки переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були б підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Поряд з цим, при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції на думку апеляційного суду, повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником - адвокатом Ткачем Артемом Григоровичем - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В.Березовенко