Справа№938/765/23
Провадження № 3/938/425/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джус Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, місце народження: м.Ташкент, Узбекистан, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого (згідно даних протоколу),

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

бза участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 13.09.2023 №ЗхРУ №132107, 13.09.2023 о 13.50год прикордонним нарядом «Контрольний пост» на напрямку 434 прикордонного знаку на відстані 30км. від лінії державного кордону Зеленської об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Шибене» в межах прикордонного контрольованого району, був затриманий гр. України ОСОБА_1 , за спробу незаконного перетину державного кордону, чим порушив вимоги ст.ст.9,12 ЗУ "Про державний кордон України", тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП надійшли до суду 28.09.2023, та були призначені до розгляду цього ж дня о 17год 30хв.

Оскільки особа, яка притягається до відповідальності в судове засідання не з`явилась, з метою належного повідомлення її про дату, час та місце розгляду справи, забезпечення можливості реалізації нею свого права на захист, розгляд справи було відкладено на 11.10.2023.

09.10.2023 ОСОБА_1 через канцелярію суду подав клопотання про закритя провадження у справі. Зокрема, у поданому клопотанні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав у повному обсязі. Зазначив, що жодного наміру перетинати кордон у нього не було. З 02.04.2022 він проживає у Верховинському районі, як внутрішньо переміщена особа. 13.09.2023 він з дружиною їхав у рейсовому автобусі "Верховина-Шибене", з метою відвідати село Дземброня. Його зупинили більше ніж за 30км від державного кордону. При цьому жодних доказів того, що він намагався перетинати кордон при ньому, таких як закордонний паспорт, особисті речі чи кошти, не було. У зв`язку з викладеним просить провадження у справі закрити , у зв`язку з відстуністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також , у поданому клопотанні просив розгляд справи проводити без його участі, оскільки на даний час, за сімейними обставинами він виїхав з Верховинського району.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою, а тому приходжу до переконання про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 , за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Виходячи зі змісту положень ст.ст.254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП. За приписами КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення, у якому викладається суть правопорушення, при доведеності складу якого в діях певної особи, вона може бути піддана заходам кримінально-правового впливу, різновидом якого є стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст.7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Так відповідно до диспозиції ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивною стороною досліджуваного правопорушення, є перетин або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона незаконного перетинання державного кордону передбачає наявність прямого умислу, тобто виражається в навмисній формі вини, коли особа розуміє, що незаконно перетинає ДКУ та бажає вчинити такі протиправні дії.

Відповідно, досліджуючи докази по даній справі, суд повинен встановити наявність в діях ОСОБА_1 факту спроби перетину ним державного кордону з України поза встановленими пунктами пропуску та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.

Так, охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Державний кордон України це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, визначає межі державної території України, просторові рубежі дії державного суверенітету України. Охороною Державного кордону України займається Державна прикордонна служба України.

Так відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії №ЗхРУ №132107 від 13.09.2023 року: 13.09.2023 о 13.50год прикордонним нарядом «Контрольний пост» на напрямку 434 прикордонного знаку на відстані 30км. від лінії державного кордону Зеленської об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Шибене» в межах прикордонного контрольованого району, був затриманий гр. України ОСОБА_1 , за спробу незаконного перетину державного кордону, чим порушив вимоги ст.ст.9,12 ЗУ "Про державний кордон України", тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.

В підтвердження факту спроби незаконного перетинання державного кордону України прикордонною службою крім протоколу про адміністративне правопорушення надано:

- пам`ятку щодо процесуальних прав особи, яка затримана в адміністративному порядку від 13.09.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , відносно якого розпочато адміністративне провадження за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП доведено зміст процесуальних прав у відповідності до чинного законодавства України, яка підписана ОСОБА_1 , особисто.

-письмові пояснення ОСОБА_1 від 13.09.2023, в яких він зазначив, що прибув до контрольованого прикордонного району з метою походу Чорногірським хребтом, а саме збирався з дружиною піднятися на гору "Хом`як". Вказав, що не мав мети та не намагався перетнути державний кордон України. Не з`ясовував обставин перетину кордону. Не вчиняв спроби перетину державного кордону України.

-пояснення помічника начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з адміністративно-юрисдикційної діяльності ОСОБА_2 , в яких він зазначив, що виконував наказ на охорону державного кордону в прикордонному наряді «Контрольний пост» з 08.00год 13.09.2023 до 20.00год 13.09.2023 на дорозі загального користування с.Бистрець -с.Зелене на напрямку 434 прикордонного знаку. Близько 13.50год спільно з штаб-сержантом Букатка та курсантами НАДПСУ на околиці с. Бистрець на напрямку 434 прикордонного знаку на відстані 30000 м. від ДК, під час огляду рейсового автобуса виявлено 1 бгромадянина України, який рухався в бік державного кордону України (чоловік призовного віку, мешканець Івано-Франківської області), який не зміг пояснити та підтвердити мету перебування в прикордонному контрольованому районі. Зокрема, будучи особою призивного віку, не маючи документів на право перетинання державного кордону під час військового стану, передбачених п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 та перебування в Верховинському контрольованому прикордонному районі Івано-Франківської області, ОСОБА_1 порушив вимоги додаткових режимних обмежень встановлених наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 07.07.2022 року №52 «Про запровадження додаткових тимчасових режимних обмежень Верховинському контрольованому прикордонному районі у межах території Івано-Франківської області», виданого па підставі п.5 Положення про прикордонний режим затвердженого Постановою КМ України від 27.07.1998 р. №1147 та ст. 24 Закону України «Про державний кордон України».

В ході перевірки документів виявленого громадянина, що посвідчують особу, було встановлено, що ним є: гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даного громадянина було запрошено для складання адміністративно-процесуальних документів.

Так, статтею 62 Конституції України, яка гарантує дотримання державою принципу презумпції невинуватості особи, передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто - норми кримінального процесуального законодавства.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Інші долучені до матеріалів справи жодним чином не свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204-1 КУпАП.

Так, у долучених до справи письмових поясненнях помічника начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенанта ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_1 був виявлений під час огляду рейсового автобуса, який рухався у бік державного кордону на дорозі загального користування с.Бистрець на напрямку 434 прикордонного знаку, та, що він не зміг пояснити та підтвердити мету перебування в прикордонному контрольованому районі.

Разом з тим, із письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих ним при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, що долучені до матеріалів справи та відібрані помічником начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зазначає, що він прямував в похід по Чорногірському хребту та мав піднятись на гору "Хом`як".

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , зазначених у клопотанні про закриття провадження у справі від 09.10.2023, він, зазначив, що з 02.04.2023 він проживає у Верховинському районі, як переселенець, на підтвердження чого долучив Довідку переселенця № 2602- від 02.04.2023. 13.09.2023 він з дружиною їхав у рейсовому автобусі "Верховина-Шибене", з метою відвідати село Дземброня. Його зупинили більше ніж за 30км від державного кордону. Цілі незаконного перетину кордону у нього не було.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 було затримано на значній відстані, а саме 30 кілометрів від лінії державного кордону під час його руху по дорозі загального користування в с.Бистрець Верховинського району Івано-Франківської області у громадському транспорті (автобусі). Доказів про те, що ОСОБА_1 рухався в напрямку державного кордону поза межами доріг загального користування та оминаючи населені пункти, що давало б підстави стверджувати, що він мав намір уникнути зустрічі із працівниками прикордонної служби, і таким чином незаконно перетнути кордон, матеріали справи не містять.

Слід також звернути увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано у чому саме полягала спроба перетину державного кордону України ОСОБА_1 .

Працівниками прикордонної служби не долучено до матеріалів справи ні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 .

При цьому, суддя критично ставиться до пояснень помічника начальника прикордонної служби «Шибени» лейтенанта ОСОБА_2 , оскільки він не може бути єдиним доказом спроби незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону, а інших доказів до матеріалів справи не долучено.

Також суд звертає увагу на те, що саме находження особи в Верховинському районі Івано-Франківської області,який є контрольованим прикордонним районом не є свідченням того, що особа мала на меті, будь-яким способом, незаконно перетнути державний кордон України.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у п.52 рішення від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» (заява №74420/01) зазначив, що питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим (див. рішення від 23 квітня 1997 р. у справі «ВанМехелен та інші проти Нідерландів», № 21363/93, № 21364/93, № 21427/93 та № 22056/93, п. 50; рішення від 9 червня 1998 р. у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», №25829/94, п. 34; ухвалу від 6 травня 2003 р. щодо неприйнятності справи «Секейра проти Португалії», № 73557/01; ухвалу від 6 квітня 2004 р. щодо неприйнятності справи «Шеннон проти Сполученого Королівства», №67537/01). У такому випадку Суд зобов`язаний не визначати, чи певні докази було отримано незаконно, а перевіряти, чи така «незаконність» не спричинила порушення іншого права, гарантованого Конвенцією.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, тобто спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суддя дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст.284 КУпАП передбачено, що постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.9, 204-1, 245,247,251,252,280,283,284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Роман ДЖУС