Справа № 226/671/23
Провадження № 3/226/205/2023
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2023 року суддя Димитровського міського суду Донецької області Коваленко Тетяна Олександрівна, розглянувши матеріал, що надійшов з Відділення поліції № 2 Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станіслав Білозерського району Херсонської області, громадянина України, водія військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

у с т а н о в и л а:

19 квітня 2023 року о 17:55 годині у м. Мирноград Донецької області, вул. Ушакова біля буд. 22, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Goolf», державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager 6810 та у закладі охорони здоров`я відмовився під запис на бодікамеру № 1096.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 і скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Про скоєне правопорушення складено протокол серії ААД № 021391 від 19 квітня 2023 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що більше трьох місяців тому у другій половині дня близько 16.00-17.00 йому зателефонували, щоб він приїхав забрати транспортний засіб марки «Volkswagen Goolf» з ремонту. З ним в групі їхав ще один транспортний засіб марки «Volkswagen Т-4В», в якому було троє осіб, усі військовослужбовці. З ним у автомобілі був його товариш ОСОБА_2 , з яким вони разом служать. Він сидів за кермом, а ОСОБА_2 позаду з лівої сторони. Дві машини заїхали на блокпост. Водій транспортного засобу марки «Volkswagen Т-4В» сказав, що він випивав, його попросили з`їхати у бік дороги для того, щоб почекати приїзду представників поліції. ОСОБА_2 пересів у інший транспортний засіб марки «Volkswagen Т-4В» та вони поїхали, через деякий час вони повернулися. Коли приїхали представники поліції, він пояснив, що три години тому він випив дві банки пива, оскільки у нього здали нерви, до будинку де живуть його батьки прилетів снаряд від «граду». Представники поліції склали відносно нього протокол, копію якого йому не надали, направлення також не давали. У протоколі зазначено, що місце вчинення правопорушення є м. Мирноград Донецької області, вул. Ушакова біля буд. 22, однак на місці зупинки ніякого буднику не було, це було за містом. Він виїхав за транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки йому дали наказ старші по званню, він повинен виконувати бойові накази, тому що за невиконання наказів настає кримінальна відповідальність.

У судовому засіданні захисник Онілов В.Л. просив звільнити ОСОБА_1 від відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України у стані крайньої необхідності, оскільки останній виконував наказ командира для доставки боєкомплекту на передову у військовий час.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, матрос військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , пояснив, що точну дату не пам`ятає, о 15-16 год., десь пів року тому весною він, військовослужбовці із позивними ОСОБА_4 , Кабан, ще був четвертий військовий ОСОБА_5 поїхали з бази, яка розташована у Покровському районі в м. Покровськ, для того щоб забрати ОСОБА_1 , який у м. Покровську ремонтував машину. Потрібно було терміново забрати боєкомплект. ОСОБА_6 сказав, що випив пиво одну чи дві пляшки, командир ОСОБА_4 сказав, що все одно потрібно виконувати бойове завдання, також, що він домовиться на блокпосту. На посту їх зупинили, їхня машина проїхала, ОСОБА_4 сказав, що водій іншого транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння, однак їм все одно потрібно їхати на позицію. Транспортний засіб ОСОБА_6 не пропустили. Коли ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_4 , останній сказав йому, щоб він погоджувався зі всім, оскільки терміново треба їхати, на передовій гинуть їх товариші. У той період він був командиром зв`язку, ОСОБА_1 йому підпорядковувався. Самий старший серед них був ОСОБА_4 . Він не має водійського посвідчення. Він завжди з ОСОБА_6 возили боєкомплект. У їхньому відділенні п`ять осіб: командир, водій та особи, хто в якій сфері працює. Інші були на позиціях. Старший матрос Білорус наполіг, щоб ОСОБА_1 їхав. Він не бачив ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_6 . Вони повинні виконувати накази старших по званню.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Липівка Макарівського району Київської області, молодший сержант командир миномету в/ч НОМЕР_1 , проживає та зареєстрований: АДРЕСА_3 , пояснив, що з ОСОБА_6 він знайомий з осені минулого року, його було направлено до ОСОБА_8 у підрозділ. Наприкінці квітня 2023 року після обіду йому зателефонував командир мінометної батареї ОСОБА_9 та сказав, щоб він забрав ОСОБА_6 з готелю в м. Покровськ та відвіз останнього до СТО, щоб той забрав транспортний засіб з ремонту. Далі ОСОБА_10 мав їхати на передову, доставляти боєкомплект. Він та старший лейтенант ОСОБА_11 поїхали у м. Покровськ, за кермом був ОСОБА_11 . Вони забрали ОСОБА_6 та поїхали на СТО, їхали хвилин п`ять. ОСОБА_6 забрав легковий транспортний засіб, сів у нього та поїхав за їхньою машиною. ОСОБА_6 попереджав його, що випив дві пляшки пива та що за кермо сідати не буде. Він сказав, що наказ треба виконувати, машина повинна бути в частині, а ОСОБА_6 повинен відвести боєкомплект на передову. ОСОБА_6 завжди був задіяний у цьому завданні, яке виконувалося увечері. У той час боєкомплект давали раз в три-чотири дні. У ОСОБА_6 ознак алкогольного сп`яніння не було. Він смутно пам`ятає події того дня, оскільки пройшло багато часу. На посту їх зупинили, вони попередили, що ОСОБА_6 вживав алкогольні напої, вони думали що їх пропустять, однак усе вийшло по іншому, транспортний засіб ОСОБА_6 зупинили та стосовно ОСОБА_6 склали протокол. Він з ОСОБА_11 поїхали, через чотири години він побачив ОСОБА_6 у частині, останній вже відвіз боєкомплект на передову.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

З урахуванням обставин, встановлених у цій справі, суддя доходить висновку, що дії ОСОБА_1 , які представником поліції кваліфіковано як адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, вчинене ним у стані крайньої необхідності.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.7, 9-11, 18, 245, 251, 280 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), звільнити від адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із вчиненням дій у стані крайньої необхідності.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , закрити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Т.О. Коваленко