Справа № 503/1208/23
Провадження №3/503/890/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

15.09.2023 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 320620, згідно змісту якого 15.09.2023 року о 19.59 годині ОСОБА_1 по вул. Танкістів в м. Кодима, керував транспортним засобом Ауді 80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мову, почервоніння обличчя, при цьому від проходження огляду на стан у встановленому законом порядку відмовився, у зв`язку з чим ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мартинюк Ю.М. заперечували вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення зазначивши, що не було керування транспортним засобом.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступні обставини.

Згідно довідки від 18.09.2023 року, виданої інспектором САП Подільського РУП ГУНП в Одеській області (а.с.6), ОСОБА_1 має право керування транспортними засобами з видачою відповідного посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 11.01.2022 року.

Згідно п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (надалі за текстом Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають зокрема у стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно пункту 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (надалі за текстом Інструкція) ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

На відеозаписі «0000000__1009.MP4» зафіксовано події зроблених працівником поліції численних пропозицій ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку огляди на стан сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я на які останній відповів фактичною відмовою.

Суд додатково звертає увагу на ту обставину, що ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння саме особою, яка керує транспортним засобом.

Таким чином для кваліфікації діяння особи за ч.1 ст. 130 КУпАП необхідне встановлення факту керування нею транспортного засобу.

Водночас із цим суд звертає увагу на те, що на відеозаписі « 0000000__1009.MP4» наявному на диску (а.с.7), долученому до протоколу про адміністративне правопорушення в порядку ч.2 ст. 266 КУпАП і дослідженому судом під час судового розгляду, не зафіксовано подію керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема автомобілем Ауді 80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , або принаймні руху цього транспортного засобу.

Так на вищезазначеному відеозаписі зафіксовано лише момент того як працівники поліції під`їхали до припаркованого на узбіччі дороги біля подвір`я будинку автомобіля, з місця водія якого вийшов ОСОБА_1 .

Крім того, на зазначеному відеозаписі «0000000__1009.MP4» зафіксовано твердження ОСОБА_1 про те, що він не керує автомобілем (проміжок часу запису з 00:02:05 хвилини до 00:02:20 хвилини).

Жодних інших доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем Ауді 80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.

В свою чергу згідно до абзаців 3-4 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП (80731-10) не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином з вище наведеного виходить, що перебування особи, яка має право керування транспортним засобом (водія) в середині самого транспортного засобу не є свідченням здійснення керування останнім.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не має залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

У зв`язку з чим тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Ураховуючи зазначене вище матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять обсягу належних, допустимих і достатніх доказів, на підставі яких суд мав би можливість дійти до неспростовного висновку про наявність в діянні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу пред`явленого правопорушення. У зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю внаслідок відсутності доказів (недоведеності) винуватості особи.

Таким чином, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 213, 221, 246-247, 265, 268, 283-284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутню складу адміністративного правопорушення.

Посвідчення водія тимчасово вилучене у ОСОБА_1 повернути володільцеві, поклавши обов`язок по виконанню постанови в даній частині на Відділ поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д. В. Вороненко