Справа № 643/3284/23
Провадження № 3/643/1985/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 суддя Московського районного суду м. Харкова Осадчий О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції у Харківській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 224846 від 16.04.2023, водій ОСОБА_1 16.04.2023 о 15 год. 58 хв. керував транспортним засобом Jeep Renegade, д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння № 855 від 16.04.2023 р. виданим КНП ХОР ОНД, чим порушив п. 2.9а ПДР.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, його явка до суду, виходячи з положень ст.268 КУпАП, не є обов`язковою.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Носенко А.Ю. надав до суду письмові заперечення, в яких просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на відсутність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , та зазначає що транспортний засіб під керуванням останнього був зупинений патрульними поліцейськими, всупереч вимогам ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». У протоколі про адміністративне правопорушення поліцейським не зазначено ознак алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, всі подальші дії співробітників поліції, стосовно пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу є незаконними. Окрім того, співробітники поліції перед пропонуванням пройти огляд на стан алкогольного спяніння, а згодом під час складання протоколу не представились ОСОБА_1 та не надали своє службове посвідчення, чим порушили вимоги ст.18 Закону України «Про Національну поліцію». Протокол складено співробітником поліції жінкою, ОСОБА_2 , а із ОСОБА_1 спілкувався, у тому числі пропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння співробітник поліції чоловічої статі.

У своїх запереченнях захисник, посилається на те, що висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння № 855 від 16.04.2023 р., який слугував підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , складений із порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно вимог ч. 22 Розділу ІІІ зазначеної Інструкції, свідчить про недійсність такого висновку.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Носенко А.Ю. заперечував проти складеного протоколу, оскільки його було складено з порушенням вимог закону, що унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності. Просив суд врахувати надані письмові заперечення та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Носенко А.Ю., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, встановив наступне.

Згідно із статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно вимог статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом`якшують або обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та ін.

Згідно статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктами 6 та 7 розділу 1 Загальні положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, також передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналогічні норми передбачені Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року. Так, згідно вказаного Порядку, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналіз вказаних вище положень законодавства в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить про те, що огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться після правомірної зупинки транспортного засобу, тобто після припинення його руху, в тому числі на вимогу поліцейського. Крім того, відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Диспозиція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає три окремих склади адміністративного правопорушення, а саме: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів; 3) відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосудця» № 9 від 01.11.1996 року - докази повинні визнаватися здобутими незаконним шляхом, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини, встановленого кримінально - процесуального законодавства або не уповноваженою на те особою, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 224846 від 16.04.2023 інспектором зазначено, що 16.04.2023 о 15 год. 58 хв. водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керував транспортним засобом Jeep Renegade, д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком на стан алкогольного сп`яніння № 855 від 16.04.2023 виданим КНП ХОР ОНД, чим порушив п. 2.9а ПДР.

Переглянувши відеозапис, що надійшов із патрульної поліції разом із протоколом за ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , судом встановлено наступне.

Після зупинки транспортного засобу Jeep Renegade, д.н.з. НОМЕР_2 , вбачається, що із ОСОБА_1 спілкується та пропонує пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу співробітник поліції чоловічої статі, а протокол складено поліцейською жінкою, ОСОБА_2 , тобто особою, що не здійснювала провадження у цій справі про адміністративне правопорушення. Окрім того, на відеозаписі взагалі незрозуміло особу поліцейського, яким встановлено ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , перед пропонуванням останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Протокол про адміністративне правопорушення це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, поліцейською ОСОБА_2 складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП: без встановлення ознак алкогольного сп`яніння; без пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; без направлення до закладу охорони здоров`я, у звязку із відмовою пройти огляд на місці зупинки.

Процедура проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння встановлюється ст. 266 КУпАП і підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання зазначеної статті КУпАП і деталізують норми даної статті: зокрема Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі Інструкція № 1452/735).

Так, Розділом ІІІ Інструкції № 1452/735, визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів.

Згідно вимог ч. 22 Розділу ІІІ Інструкції № 1452/735, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Згідно вимог ч. 20 Розділу ІІІ Інструкції № 1452/735, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Згідно положень ч. 17 Розділу ІІІ Інструкції № 1452/735, зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі у присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Однак висновок № 855 від 16.04.2023 складений лікарем-наркологом КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер», не містить підтвердження його видачі оглянутій особі - ОСОБА_1 . У висновку відсутній підпис ОСОБА_1 про його ознайомлення та отримання. Також, у висновку відсутній запис про повідомлення змісту висновку щодо результатів огляду ОСОБА_1 у присутності поліцейського.

Під час перегляду відеозапису із боді-камер патрульних поліцейських не вбачається, що лікарем закладу охорони здоров`я, яким було проведено огляд на стан сп`яніння, зміст висновку №855 від 16.04.2023 щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 повідомлено не було, чим порушено імперативні приписи ч. 17 Розділу ІІІ Інструкції №1452/735.

Графа 11 Висновку - підпис обстежуваної особи про ознайомлення з результатами огляду, є порожньою, не містить а ні підпис ОСОБА_1 про отримання висновку, а ні фіксацію про відмову ОСОБА_1 від отримання висновку, що означає про складання висновку з порушенням Інструкції 1452/735, що згідно положень ч. 22 Розділу ІІІ Інструкції, тягне за собою недійсність такого висновку.

На переконання суду, викладене, у відповідності до вимог ч.22 Розділу ІІІ Інструкції №1452/735, означає недійсність висновку № 855 від 16.04.2023, який став підставою для складання протоколу серії ААД № 224846 від 16.04.2023 р. за ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 .

При цьому інші доводи сторони захисту не свідчать про порушення прав ОСОБА_1 та не тягнуть за собою наслідок у вигляді протиправності проведеної процедури притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Слід зауважити, що судом вживались відповідні заходи з метою з`ясування всіх обставин даної справи та перевірки доводів сторони захисту.

Так, до суду викликався лікар нарколог, який проводив огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , однак відповідно до відповіді наданої КНП ХОР «ОНД» лікар нарколог - Лев О.В. з 01.06.2023 у відділенні не працює.

Допитана під час судового засідання інспектор поліції Пустовойт Н. інформації, що спростовує доводи сторони захисту щодо порушень при складанні даного адміністративного матеріалу не надала.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже відповідно до статті 254 КУпАП, яка знаходиться в главі 19 розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення», для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відповідності із статтею 7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08 червня 1976 року, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21 лютого 1984 року, no. 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25 серпня 1987 року, no. 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Рішенням у справі «Гефген проти Німеччини» ЄСПЛ запроваджено доктрину отруєного дерева», відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі отримані з його допомогою, будуть такими самими.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому суд вважає за необхідне їх застосувати при розгляді даної справи, вбачаючи на наявність таких самих випадків процесуальних порушень, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Крім того, слід звернути увагу на те, що Верховний суд під час розгляду справ дійшов усталеної практики щодо застосування принципу презумпції невинуватості під час розгляду справ, а саме те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що в діях ОСОБА_1 , є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 247 Кодексу Українипро адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з п.3 ч.1, ч.2 ст. 284 КУпАП, за наявності обставин, передбаченихст. 247 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення виноситься постанова про закриття справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 130, 221, 247, 280, 283-285КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя О.В. Осадчий