ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Іванов В.В., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її адвоката Сігнаєвського А.О, потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 313255 від 25.08.2023 року вбачається, що 25.08.2023 року о 16 год. 45 хв., громадянка ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство по відношенню до співмешканця ОСОБА_3 , а саме: умисно подряпала нігтями, штовхала, кидалась у бійку, висловлювала образи, погрожувала самогубством, шантажувала, позичила гроші та не повернула, чим вчинила домашнє насильство фізичного, економічного та психологічного характеру, порушуючи громадський порядок, чим на думку поліцейського інспектора УПП, який склав протокол, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнала, просила провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, пояснивши, що потерпілий ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_1 разом із дитиною переїхати до нього в Одесу з Запоріжжя. Через деякий час спільного проживання в них виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 вчинив скандал, виганяв ОСОБА_1 з квартири, забрав мобільний телефон, не давав можливості одягнутись та зібрати речі. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 вибігла з квартири та звернулась до сусідки за допомогою, після чого викликала поліцію.

В судовому засіданні захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Сігнаєвський А.О. звернувся із заявою, в якій просив провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Однак в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості, чи завдавалось потерпілому ОСОБА_3 фізичної чи психологічної шкоди.

Крім того відсутні докази, що вчинення зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та заяві дій викликали у ОСОБА_3 побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди його психічному здоров`ю.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що запропонував ОСОБА_1 разом із дитиною переїхати до нього з Запоріжжя. Під час спільного проживання ОСОБА_1 зловживала алкогольними напоями, спілкувалась з колишнім чоловіком та іншими чоловіками в соціальних мережах. Також збирала гроші на лікування дитини від ДТП, якої насправді не було. ОСОБА_4 дав ОСОБА_1 13000 гривень на дорогу, щоб ОСОБА_1 разом із дитиною смогли спокійно повернутись до Запоріжжя, але ОСОБА_1 не хотіла їхати, вибігла з квартири до сусідки та викликала поліцію.

Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали про адміністративне правопорушення, суд встановив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому відсутні підстави для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З об`єктивної сторони, адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Сім`ям або родина - соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Основними ознаками сім`ї є шлюбні зв`язки; зв`язки спорідненості; спільний побут та спільний сімейний бюджет.

Стаття 3 СК України окреслює загальні ознаки, яким повинен бути зв`язок між фізичними особами для того, щоб вони вважалися сім`єю. До таких ознак належать: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом; взаємні права та обов`язки. Разом з тим, ознаки членів сім`ї не можна розглядати окремо від підстав створення сім`ї, передбачених у частині 4 СК України. Оскільки спільне проживання та побут та наявність взаємних прав та обов`язків можуть бути і у інших суб`єктів, які не є членами сім`ї.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник обопільний конфлікт, в ході якого на двох складеного протокол про адміністративне правопорушення. Також в матеріалах справи відсутні письмові пояснення свідків щодо обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд самостійно не може встановлювати обставини вчинення правопорушення, та розглядає справу в межах обставин адміністративного правопорушення, які зазначені в протоколі, і не може з власної ініціативи вийти за межі зазначених в протоколі обставин правопорушення та конкретної норми, яка ставиться у вину особі відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини у справах Малофєєва проти Росії ( Malofeyeva v. Russia, рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та Карелін проти Росії (Karelin v. Russia заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б вказували на негативну репутацію ОСОБА_1 або зафіксовані у встановленому порядку факти застосування ним насильства до членів сім`ї.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, а ні в протоколі, а ні в долучених матеріалах, не зазначено, яким чином ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід вказати, що конфлікт (лат. conflictus зіткнення, сутичка) це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який, в свою чергу, згідно матеріалів справи також приймав участь у конфлікті, відсутня. Мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону № 2229-VIII.

При цьому, суд, окрім викладених вище мотивів, виходив ще й з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Інакше кажучи, саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, доказів чого взагалі не зазначено в протоколі, отже не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом».

Інакше кажучи, з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, суд зауважує, що він позбавлений можливості самостійно визначати та конкретизувати дані протоколу, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Тож, суд не вправі у цьому випадку визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст. 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тому, у світлі всього вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про відсутність в діях притягуваного складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, і, як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 221, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст.173 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси Віктор ІВАНОВ