Справа № 299/4349/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/651/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.08.2023.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього з урахуванням ст. 36 цього Кодексу накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави.

З протоколів про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ № 005390, № 005905 від 26.06.2023 та постанови судді від 22.08.2023 вбачається, що 25.06.2023 близько 03 год 40 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 81 прикордонного знаку (територія Пийтерфолвівської сільської громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані 1200 метрів до лінії державного кордону було виявлено та в подальшому затримано громадянина України ОСОБА_1 , спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб. Під час затримання ОСОБА_1 не виконав законні вимоги прикордонного наряду щодо пред`явлення документів, що посвідчують особу з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму та намагався втекти, під час його переслідування було висунуто не одноразово законну вимогу зупинитися. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб та вчинив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, чим порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

-2-

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 22.08.2023 скасувати, закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Стверджує, що ним в повному обсязі виконано всі вимоги працівника прикордонної служби, на момент зупинки він надав документи які посвідчують особу. Жодних дій, спрямованих на непокору працівникам прикордонної служби не вчиняв і про такі в протоколі про адміністративне правопорушення конкретно не зазначено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 005390 від 26.06.2023 складений не уповноваженою особою, оскільки начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_7 не був присутнім на місці затримання, а отже, не безпосередньо не виконував завдання з охорони державного кордону. У зв`язку з чим вважає, що в його діях відсутній склад передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення. Окрім того, зазначає, що умислу на незаконний перетин державного кордону України також не мав, а тому в його діях відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Протоколом про адміністративне правопорушення, складеним начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_7 , не підтверджується факт здійснення ним наміру на перетинання чи спробу перетинання державного кордону України. Окрім іншого, вказує на те, що під час складання протоколів про адміністративне правопорушення та про його затримання, порушено право на захист, оскільки захисник при отриманні пояснень не був присутнім і з Центру з надання безоплатної правової допомоги захисник не залучався.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено

-3-

адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Частиною другою статті 185-10 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчиненні групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою вказаної статті.

Частиною другою статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підроблених документів чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою зазначеної статті.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

Протоколами про адміністративні правопорушення серій ЗхРУ за № 005390, 005905 від 26.06.2023 стверджується, що 25.06.2023 близько 03 год 40 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 81 прикордонного знаку (територія Пийтерфолвівської сільської громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані 1200 метрів до лінії державного кордону було виявлено та в подальшому затримано громадянина України ОСОБА_1 , спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб. Під час затримання ОСОБА_1 не виконав законні вимоги прикордонного наряду щодо пред`явлення документів, що посвідчують особу з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму та намагався втекти, під час переслідування йому було висунуто не одноразово законну вимогу зупинитися. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст, 9, 12 За України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб та вчинив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної

-4-

прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, чим порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Всупереч доводів апеляційної скарги, наявними в протоколах підписами стверджено, що ОСОБА_1 роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, серед яких і право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; зі змістом протоколів ОСОБА_1 ознайомлений зрозумілою йому мовою та їх копії отримав (а. с. 1, 19).

Викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10 та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП підтверджуються й протоколом про адміністративне затримання від 25.06.2023, письмовими та особистим поясненнями ОСОБА_1 , письмовими поясненнями начальника відділення інспекторів прикордонної служби від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_8 .

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04. 11. 1991, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_7 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 .

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що всупереч доводів апеляційної скарги, начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_7 діяв саме у межах наданих йому повноважень.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративних правопорушень, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.

Не знайшли свого підтвердження і доводи про позбавлення ОСОБА_1 права скористатися правовою допомогою адвоката.

-5-

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Також враховується те, що як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі й протоколів про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання, під час адміністративного затримання та складанні щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення захисник не залучався, оскільки ОСОБА_1 не потребував послуг захисника, про що свідчать його підписи в даних протоколах.

Твердження ОСОБА_1 про те, що наміру перетинати кордон він не мав, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, та скоєння ним адміністративного правопорушення. передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за вказаних у протоколі обставин.

Зокрема, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 був затриманий на відстані 1200 метрів від лінії державного кордону, в районні прикордонного знаку № 81, що на території Пийтерфолвівської сільської громади Берегівського району Закарпатської області, тобто в місці де діє прикордонний режим. В письмових поясненнях останній вказав, що він разом із іншими особами хотіли незаконно перетнути кордон.

Аналіз встановлених обставин справи свідчить про те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на спробу перетнути поза пунктами пропуску державний кордон України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Правильно застосовано судом і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга без задоволення.

-6-

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.08.2023 щодо нього - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя