Номер справи 220/1234/23
Номер провадження 3/220/622/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., розглянувши матеріали, що надійшли від Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, молодшого лейтенанта офіцера групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 , раніше до адміністративної відповідальності не притягався, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП від 20.09.2023 року, Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 серпня 2023 року № 451/2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в У країні» від 17 серпня 2023 року № 3275-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2023 року Про введення воєнного стану в України» на території України почав діяти режим воєнного стану (особливий період), який триває і до теперішнього часу.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.07.2023 № 162 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначено на посаду офіцер групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 , останній вважається, що справи, посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.07.2023 року молодшому лейтенанту ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку в період з 22.08.2023 року по 06.09.2023 року, термін повернення з основної щорічної відпустки до 08:30 06.09.2023 року.

У відповідності до ст.ст. 17, 65 Конституції України ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України. Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Однак, молодший лейтенант ОСОБА_1 проходячи військову службу за мобілізацією вчинив військове адміністративне правопорушення при наступних обставинах.

Так молодший лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, проходячи службу на посаді офіцера групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог вищевказаного законодавства, приблизно в період з 08:30 год. 06.09.2023 року до 14:40 год. 08.09.2023 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без відповідних дозволів командирів та начальників, не приступив до виконання своїх службових обов`язків у військовій частині НОМЕР_2 , яка розташовувалась у АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим не виконував покладені на нього службові обов`язки передбачені ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині виконання розпорядку дня військової частини та вчасного і сумлінного виконання наказів командирів (начальників) чим недбало поставився до виконання своїх обов`язків.

Умисне недбале ставлення до військової служби молодшим лейтенантом ОСОБА_1 потягло за собою підрив дисципліни підрозділу, перекладання обов`язків останнього на інших військовослужбовців та зниження рівня бойової готовності підрозділу військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, молодший лейтенант ОСОБА_1 діючи умисно недбало поставився до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Також, згідно з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП від 16.10.2023 року, згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 серпня 2023 року № 451/2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в У країні» від 17 серпня 2023 року № 3275-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2023 року Про введення воєнного стану в України» на території України почав діяти режим воєнного стану (особливий період), який триває і до теперішнього часу.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.07.2023 № 162 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначено на посаду офіцер групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 , останній вважається, що справи, посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до довідки №3182 КПП «ШИЛ» ПМР м. Павлоград «Про тимчасову непрацездатність особи рядового складу» молодший лейтенант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні 14.09.2023 по 20.09.2023, термін повернення з лікувального закладу 20.09.2023 (приступити до виконання службових обов`язків 21.09.2023) для подальшого проходження військової служби та виконання своїх посадових та службових обов`язків.

Однак 21.09.2023 о 08:30 під час перевірки особового складу виявлено відсутність молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , на території військової частини НОМЕР_2 , яка на той час дислокувалась у АДРЕСА_3 .

Того ж дня молодший лейтенант ОСОБА_1 , шляхом телефонної розмови повідомив старшого офіцера групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 , лейтенанта ОСОБА_2 , що він зможе прибути 22.09.2023.

24.09.2023 приблизно о 18:00 молодший лейтенант ОСОБА_1 самостійно повернувся до місця розташування військової частини НОМЕР_2 .

У відповідності до ст.ст. 17, 65 Конституції України ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України. Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Однак, молодший лейтенант ОСОБА_1 проходячи військову службу за мобілізацією вчинив військове адміністративне правопорушення при наступних обставинах.

Так молодший лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, проходячи службу на посаді офіцера групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог вищевказаного законодавства, приблизно в період з 08:30 год. 21.09.2023 року по 18:00 год. 24.09.2023 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без відповідних дозволів командирів та начальників, не приступив до виконання своїх службових обов`язків у військовій частині НОМЕР_2 , яка розташовувалась у АДРЕСА_3 , у зв`язку .з чим не виконував покладені на нього службові обов`язки передбачені ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині виконання розпорядку дня військової частини та вчасного і сумлінного виконання наказів командирів (начальників) чим недбало поставився до виконання своїх обов`язків.

Умисне недбале ставлення до військової служби молодшим лейтенантом ОСОБА_1 потягло за собою підрив дисципліни підрозділу, перекладання обов`язки останнього на інших військовослужбовців та зниження рівня бойової готовності підрозділу військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, молодший лейтенант ОСОБА_1 діючи умисно недбало поставився до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, за допомогою Надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, та визнав свою провину в повному обсязі. Просив призначити мінімальне покарання у вигляді штрафу.

Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також з метою недопущення порушення строків розгляду справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КпАП України, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КпАП України).

Тому, на підставі ст. 268 КУпАП, суддя вирішив розглядати справу без участі ОСОБА_1 , оскільки він належно повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950р., рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

При цьому, за вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 254 КУпАП найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєних ним адміністративних правопорушеннях повністю доведена та підтверджена матеріалами адміністративної справи, а саме:

- протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 від 20.09.2023 р., та протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 від 16.10.2023 р., якими встановлено фактичні обставини правопорушень, скоєних ОСОБА_1 . Оцінюючи надані протоколи, суд вважає їх належними та допустимими, оскільки вони складений уповноваженою особою прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону. Його зміст відповідає вимогам ст. 256 КпАП України, вказаний протокол містить підписи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та особи, яка його склала, у тому числі й відомості про роз`яснення ОСОБА_3 змісту ст. 63 Конституції України та його прав, передбачених ст. 268 КпАП України. Згідно пояснень зазначених в протоколі, ОСОБА_3 свою провину визнав у повному обсязі;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 208 від 21.08.2023 року, яким молодшому лейтенанту ОСОБА_1 надано щорічну відпустку за 2023 рік тривалістю 15 діб, з 22.08.2023 року по 05.09.2023 року, Термін повернення з відпустки до 08:30 год. 06.09.2023 року;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 162 від 08.07.2023 року, призначено молодшого лейтенанта ОСОБА_1 на посаду офіцера групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 , та вважати таких що приступив до виконання службових обов`язків за посадою;

- актом службового розслідування на підставі рапорту старшого офіцера групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_2 вих. №42/24542 від 06.09.2023 року та наказу командира військової частини НОМЕР_2 "Про призначення службового розслідування по факту неповернення з відпустки молодшого лейтенанта ОСОБА_1 " від 06.09.2023 №986 для встановлення ступеня вини молодшого лейтенанта ОСОБА_1 чиї дії стали причиною вчинення правопорушення, в якому зазначено що, 06.09.2023 близько 08:30 під час перевірки особового складу групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 було встановлено, що молодший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 не повернувся з щорічної основної відпустки.Про даний випадок старший офіцер групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 лейтенант ОСОБА_2 доповіла по команді. Свідок лейтенант ОСОБА_4 зазначила що, молодший лейтенант ОСОБА_1 вибув в щорічну основну відпустку за 202з рік з 22.08.2023 по О6.09.2023 термін прибуття. Однак, 06.09.2023 молодший лейтенант ОСОБА_1 до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 не повернувся. Нею були здійснені телефоні дзвінки, однак останній на них не відповідав, про своє місце знаходження не повідомляв.08.09.2023 молодший лейтенант ОСОБА_1 самостійно повернувся до тимчасового місця розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , причини свого несвоєчасного прибуття з щорічної основної відпустки не повідомив. Свідок лейтенант ОСОБА_5 зазначив що, молодший лейтенант ОСОБА_1 О8.09.2023 о 14:40 повернувся з щорічної основної відпустки, яка закінчилась 06.00.2023 року. За вище вказаним військовослужбовцем була помічена неадекватна та агресивна поведінка по відношенню до інших військовослужбовців. З 06.09.2023 по 07.09.2023 молодший лейтенант ОСОБА_1 на повідомлення та телефоні дзвінки не відповідав. Після повернення з відпустки молодшого лейтенанта ОСОБА_1 було направлено до медичної роти військової частини НОМЕР_2 для проведення медичного огляду. Також було здійснено медичний огляд у Військовій службі правопорядку м. Курахове на наявність алкогольного сп`яніння, що показало 0,00%. Від медичного огляду на наркотичне сп`яніння військовослужбовець відмовився, що засвідчено актом про відмову. 08.09.2023, близько 14:40 молодший лейтенант ОСОБА_1 самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 . Особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в поясненнях до службового розслідування пояснив що, він перебуваючи в відпустці з 22.08.202З по 06.09.2023 рік несвоєчасно прибув до тимчасового розташування військової частини, а саме О8.09.2023 року, тому Що знаходився в лікарні з травмованою ногою. Зв`язок був відсутній через втрату телефону. За результатами службового розслідування, встановлена вина ОСОБА_1 у формі прямого умислу та самовпевненості, та на молодшого лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення, у вигляді попередження про неповну службову відповідність;

- актом службового розслідування на підставі рапорту старшого офіцера групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_2 вих. №42/25991 від 22.09.2023 та наказу командира військової частини НОМЕР_2 "Про призначення службового розслідування по факту неповернення з лікувального закладу молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , від 22.09.2023 №1093 для встановлення ступеня вини молодшого лейтенанта ОСОБА_1 чиї дії стали причиною вчинення правопорушення, в якому зазначено що, 20.09.2023 молодший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 не повернувся з лікувального закладу до місця тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_3 . На телефонні дзвінки не відповідав та про своє місце перебування не повідомляв. Про даний випадок старший офіцер групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_2 лейтенант ОСОБА_2 доповіла по команді. Відповідно до довідки №3182 КНП "ПЛІЛ ПМР м. Павлоград Про тимчасову непрацездатність особи рядового складу молодший лейтенант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні 14.09.2023 по 20.09.2023, термін повернення з лікувального закладу 20.09.2023 (приступити до виконання службових обов`язків 21.09.2023) для подальшого проходження військової служби та виконання своїх посадових та службових обов`язків. Свідок лейтенант ОСОБА_2 зазначила що, молодший лейтенант ОСОБА_1 був виписаний з лікувального закладу 20.09.2023. однак вище вказаний військовослужбовець на зв`язок не виходив та про своє місце перебування не повідомляв. 21.09.2023 з іншого номеру телефону зателефонував на гарячу лінію 38 бригади і залишив свій контактний телефон. Нею був здійснений телефонний дзвінок молодшому лейтенанту ОСОБА_1 для встановлення його місця знаходження та дату прибуття. Військовослужбовець сказав, що транспорту з м. Павлограду до м. Курахово немає і він зможе прибути 22.09.2023. Молодшому лейтенанту ОСОБА_1 була дана вказівка прибути в м. Миколаїв у зв`язку з переміщенням військової частини НОМЕР_2 . 24.09.2023 молодший лейтенант Хижняк прибув в м. Миколаїв, повідомивши своє місце знаходження щоб його забрати, тому що в нього немає коштів. Свідок лейтенант ОСОБА_5 зазначив що, молодший лейтенант ОСОБА_1 не повернувся з лікувального закладу до місця тимчасового перебування підрозділу с. Константинополь. Ним були здійсненні телефоні дзвінки, однак останній на них не відповідав. Про своє місце знаходження не повідомляв. Зі слів старшого офіцера групи контролю бойового стресу лейтенанта ОСОБА_2 він дізнався відносно того що молодший лейтенант ОСОБА_1 мав повернутися з лікувального закладу 20.09.2023 року, і приступити до функціональних обов`язків 21.09.2023 року, але не повернувся. 24.09.2023 вище вказаний військовослужбовець самостійно повернувся до місця розташування підрозділу в місто Миколаїв. Особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в поясненнях до службового розслідування пояснив що, знаходився на лікуванні в КНП "ПЛІЛ ПМР м. Павлоград та був виписаний 20.09.2023 але із-за проблеми з фінансами не мав змоги вчасно повернутися до тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , про те усно повідомив керівництво. Декілька днів проживав у церкві після чого знайшов транспорт та добрався до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_4 . За результатами службового розслідування, встановлена вина ОСОБА_1 у формі прямого умислу та самовпевненості, та на молодшого лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення, у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Статус ОСОБА_1 , як військовослужбовця, підтверджується посвідченням офіцера серії НОМЕР_3 .

Ст. 172-15 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Відповідальність за ч. 2 цієї статті настає за умови вчинення цих дій, якщо вони вчинені особою в умовах особливого періоду.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» розкриває поняття терміну «особливий період», - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 17.03.2014 року і по теперішній час на території України діють умови особливого періоду.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» розкриває поняття терміну «особливий період», - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відтак, станом на день вчинення адміністративних правопорушень в Україні діяв особливий період.

Досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності дають достатньо підстав для висновку суду, що військовослужбовець ОСОБА_1 недбало поставився будучи військовою службовою особою до військової служби, що само по собі являє склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-15 КУпАП України. Оскільки такі дії ним було вчинено в умовах особливого періоду, його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП України.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, в умовах особливого періоду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Суд приймає до уваги те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, доказів зворотнього не надано, відомостей про утримання ОСОБА_1 неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб не надано.

Таким чином, враховуючи особу ОСОБА_1 , враховуючи ступінь його вини у скоєному ним адміністративному правопорушенні, яка доведена матеріалами справи, а також враховуючи обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, яким є визнання своєї вини порушником у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, скоєння адміністративного правопорушення вперше, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, суд прийшов до висновку про необхідність піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у межах санкції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП у вигляді штрафу, саме ця міра покарання буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 221, 268, 283, ч. 2 ст. 172-15 КпАП України суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення (епізод від 06.09.2023 року), передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення (епізод від 21.09.2023 року), передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень

На підставі ст. 36 КпАП України остаточно визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень на розрахунковий рахунок UA0005662, код класифікації доходів бюджету-21081100,МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37967785, отримувач коштів Донецьке ГУК/Великоновос. СТГ/21081100, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ)-02895834.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави на розрахунковий рахунок UA 0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) -02895834, судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: О.А. Дурач