Провадження № 3/127/7287/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2023 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шлапак Д.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 122-4 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

07.08.2023 о 09 год. 17 хв. в м. Вінниці по вулиці Київська 8, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZ III CDi» н.з. НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП самовільно залишив місце пригоди, до якого був причетний. Тобто, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10а ПДР та вчинив правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні 29.09.2023 ОСОБА_1 провину у вказаному адміністративному правопорушенні не визнав вважає, що обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та пояснив, що дійсно 07.08.2023 перебував у м. Вінниці, однак ДТП не вчиняв. Окрім того, в судовому засіданні підтримав подане ним письмове клопотання про направлення справи до Солом`янського районного суду м. Києва, для розгляду за місцем його реєстрації та проживання, просив його задовольнити.

В судове засідання 06.10.2023 ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

В зв`язку з цим на підставі ст. 268 КУпАП, та враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 .

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Допитаний в судовому засіданні старший інспектор ВРОМ ДТП УПП у Вінницькій області Сльота В.В. суду повідомив, що надійшло повідомлення про ДТП. Коли приїхали на місце пригоди, продивились відеозапис з камер, встановили особу та він в телефонному режимі зв`язався з ОСОБА_1 , який повідомив, що дійсно керував автомобілем «MERCEDES-BENZ III CDi» н.з. НОМЕР_1 та зіткнення не відчув, однак не виключає, що воно могло статися. Після цього попросив дати номер телефону потерпілого для вирішення даної ситуації. Він надав ОСОБА_1 номер потерпілого. Пізніше ОСОБА_1 сказав, що згоди з потерпілим вони не дійшли.

В судовому засіданні оглянуто відеозапис долучений до матеріалів справи, на якому зафіксований безпосередньо сам момент ДТП, який відповідає обставинам які викладені в протоколі.

Заслухавши пояснення працівника поліції, врахувавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ст. 122-4 КУпАП учасник дорожнього руху притягується до адміністративної відповідальності за залишення на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п.п. 1.4. та 1.5 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 2.10 ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських, вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди .

Пунктом 2.11 ПДР України зазначено, якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста або до органу Національної поліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею.

Усі вище перелічені заходи є необхідними для встановлення усіх фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, встановлення винних осіб.

Згідно ст. 252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП підтверджується зібраними у справі доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 431813 від 30.08.2023;

- схемою місця ДТП;

- письмовими та усними поясненнями потерпілого та свідка;

- відеозаписом події ДТП.

Суд не бере до уваги пояснення ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні ДТП, залишенні місця події та відсутності в його діях складу адмінправопорушення, так як надані пояснення ОСОБА_1 спростовуються наданими суду доказами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП доведена повністю зібраними у справі доказами.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про направлення справи до Солом`янського районного суду м. Києва, для розгляду за місцем його реєстрації та проживання, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи вказане клопотання ОСОБА_1 посилається на положення ст. 276 КУпАП, вказуючи, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 129, ч. ч. 1-4 ст. 130 і ст. 139КУпАП (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть розглядатись за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. При цьому він проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 257 КУпАП протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються: районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, Верховним Судом.

Статтею 221 КУпАП передбачено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема й статтею 122-4 КУпАП.

Відповідно до прави про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Тобто ст. 276 КУпАП передбачає, що за загальним правилом справи розглядаються судом за місцем вчинення правопорушення та одночасно передбачає альтернативну підсудність, з можливістю їх розгляду за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» № 11 від 11.06.2004, у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч. 2 ст. 276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення вирішується відповідним органом внутрішніх справ (поліції).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 431813 від 30.08.2023 вбачається, що місцем вчинення адміністративного правопорушення є: м. Вінниця, що відноситься за територіальною підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області.

Також, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем, займає посаду начальника логістики в/ч НОМЕР_2 , яка дислокується в Житомирській області м. Звягель (Новоград-Волинський) та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час, оскільки ОСОБА_1 інкримінуються вчинення правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, тобто вчинення ДТП та залишення місця пригоди до якої був причетний, після встановлення особи правопорушника, ОСОБА_1 письмовими повідомленнями від 11.08.2023, 15.08.2023 та 23.08.2023 було запрошено до УПП у Вінницькій області, для оформлення матеріалів адміністративного правопорушення, однак ОСОБА_1 до УПП у Вінницькій області жодного разу не з`явився, клопотань не надсилав, тому вказаним органом поліції визначено розгляд справи про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення у Вінницькому міському суді Вінницької області.

Суд також не вбачає будь-яких обставин, які б перешкоджали розгляду справи у Вінницькому міському суді Вінницької області, а передача адміністративного матеріалу до суду за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 призведе до затягування процесу, що може призвести до спливу строків передбачених ст. 38 КУпАП.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, в яких зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право по аналогії з кримінальним судочинством приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Вказане право також і було роз`яснено ОСОБА_1 як в телефонному режимі, під час повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, так і в судовому засіданні.

Враховуючи наведені положення ст. 276 КУпАП, які не покладають обов`язку на суд направляти адміністративну справу для розгляду до суду за місцем проживання порушників, а також враховуючи обмежений строк протягом якого на особу може бути накладено адміністративне стягнення, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про направлення справи для розгляду за місцем реєстрації та проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, задоволенню не підлягає.

Отже, з матеріалів справи слідує, що вони містять переконливі та беззаперечні докази, які підтверджують порушення ОСОБА_1 ПДР України, що призвели до пошкодження транспортних засобів та подальшого залишення ОСОБА_1 місця пригоди, до якого був причетним.

Таким чином, оцінюючи зазначені вище докази в їх сукупності, суд оцінює позицію ОСОБА_1 критично та розцінює це як спробу створення штучних умов для спростування факту порушення ПДР України з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_1 вперше вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, є особою, яка підлягає адміністративній відповідальності, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність правопорушника судом не встановлені. Таким чином, з вищевикладеного, аналізуючи матеріали справи, зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив порушення ПДР України, внаслідок якого могли настати тяжкі наслідки, своїми діями наражав на небезпеку себе та інших громадян, суд вважає за доцільне, застосувати до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Підстави для застосування іншого, більш м`якого або більш суворого стягнення, відсутні.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 40-1, 122-4, 221, 284 КУпАП, ст. ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. на користь держави.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: