П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.10.2023 р. м.Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Україна, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 КУпАП -

встановив:

14 лютого 2022 року на розгляд Франківського районного суду м. Львова із Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №085385 від 28.01.2023 року(складений о 15:30 год.), що 28.01.2023 року о 14 год. 45 хв. за адресою: м.Львів вул. Боткіна, 31 водій ОСОБА_1 керував «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився із застосування приладу «Драгер», чим порушив вимогу п.2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_1 в суд не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.268 КУпАП.

У суді представник ОСОБА_1 адвокат Комар М.В. в суді пояснив, що вину ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП не визнає, заперечує викладенні дані у протоколі про адміністративне правопорушення Серії ААД № 085385 від 28.01.2023 року, оскільки ОСОБА_1 не керував, не перебував у стані алкогольного сп`яніння та підстав для проходження огляду були відсутні. Вказує, що працівниками поліції був порушений порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Працівниками поліції не було пред`явлено сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, тому виникають сумніви чи був даний прилад сертифікований. Повного безперервного запису події, що мала місце 28.01.2023 року у даній справі немає. Разом з тим, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не було роз`яснено його процесуальні права, передбачені статтею 268 КУпАП. Даний факт унеможливив надати йому письмові пояснення до протоколу та скористатись правовою допомогою. У протоколі про адміністративне правопорушення немає суб`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, зокрема форми вини. Відтак, протокол складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є недопустимим доказом, оскільки відображають виключно суб`єктивні судження самих поліцейських. Вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні порушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення є недоведеною належними доказами. Просить закрити справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Комара М.В., з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази та письмові пояснення долучені до справи, вважаю, що справу щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, слід закрити з наступних підстав.

Згідно з ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів (до уваги не береться диспозиція статті щодо передачі керування транспортними засобом).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені в ст.ст. 247,280 КУпАП, надати оцінку не тільки тим доказам, які доводять винуватість, але й оцінити доводи та докази, які виправдовують особу.

В розумінні п. 1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 передбачено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, в матеріалах даної справи наявний диск з відеофайлами з нагрудних камер поліцейських №471175, №471091 та №470222, проте у протоколі про адміністративне правопорушення не містяться відомості про долучення технічного засобу відео, яким зафіксовано правопорушення, а не зазначення таких даних, на думку суду, позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно наявних відеозаписів з нагрудних камер поліцейських(11 файлів)щодо скоєння адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , долучених на диску до матеріалів адміністративної справи, який було оглянуті в судовому засіданні, вбачається, що дані відеозаписи не містить даних про те, що ОСОБА_1 28.01.2023 року о 14 год. 45 хв. у м. Львові по вул. Боткіна, 31 керував транспортним засобом «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 .

Водночас з долученого відеозапису на відеофайлі clip-7, портативний відеореєстратор №470222, дата 28.01.2023 зафіксовано наступне: (час 15:01:03 год.), дана особа говорила поліцейським дослівно «хлопці я не порушував чесно»; з відеозапису на відеофайлі clip-2, портативний відеореєстратор №471175, дата 28.01.2023 зафіксовано наступне: (час 15:53:33 год.), що при спілкуванні між поліцейськими, один поліцейський говорить другому поліцейському, що дана особа говорила йому, що це не він зробив та відеофайлі clip-6, портативний відеореєстратор №471091, дата 28.01.2023, зафіксовано наступне:(час 15:53:33 год.), що при спілкуванні між поліцейськими, один поліцейський говорить другому поліцейському, що дана особа говорила йому, що це не він зробив та (час 15:56:21 год.), що при спілкуванні з поліцейським особа заперечувала факт керування даним транспортним засобом, а також такі пояснення даної особи аналогічно зафіксовано це на відеофайлі clip-11, портативний відеореєстратор №470222, дата 28.01.2023.

Таким чином, достовірно не встановлено, що ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем, оскільки поліцейськими зовсім не встановлювався факт керування транспортним засобом, не були опитані особи, які знаходилися біля автомобіля(свідки), хоча факт керування транспортним засобом є першочерговим при вирішенні питання щодо проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки огляд на стан сп`яніння може бути застосований тільки щодо водія.

Разом з тим, як вбачається з відеозаписів ОСОБА_1 не був зупинений під час керування транспортним засобу, а знаходився біля даного транспортного засобу, та початок здійснення такого відео починається тільки 28.01.2023 року о 14:56 год., водночас час інкримінованого правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення - 14:45 год.

ВС КАС у справі №216/5226/16-а в постанові від 18.07.2019 р. вказав, що доказом порушення ПДР України не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюванних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Таким чином, будь-яких доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону) матеріали справи не містять.

Також необхідно зазначити, що відеозапис в даному випадку повинен містити момент зупинки транспортного засобу з фіксацією керування особою цим транспортним засобом, а також тривати до закінчення спілкування з особою, чого не було дотримано в даному випадку.

З відеозаписів не зрозуміло на підставі яких доказів працівники поліції дійшли висновку про те, що ОСОБА_1 був за кермом автомобіля «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 та було встановлено особу ОСОБА_1 , будь-яких документів така особа не надавала.

Отже, будь-яких доказів, які б з достовірністю підтверджували керування транспортним засобом ОСОБА_1 суду не надані.

З урахуванням викладених обставин, зокрема, відсутності доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, останнього неможливо вважати водієм в розумінні п. 1.10 ПДР України.

Оскільки не був водієм вищевказаного транспортного засобу, то вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України щодо останнього не застосовуються.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вказані положення Закону повністю узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

З наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що всупереч обставинам, наведеним у протоколі про адміністративне правопорушення, поліцейський не повідомив ОСОБА_1 про те, що вбачає у нього ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейський не повідомили йому, жодної ознаки алкогольного сп`яніння, які передбачені, відповідно п. 3 розділу І Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735.

Окрім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №085385 від 28.01.2023 року працівниками патрульної поліції не зазначено жодної ознаки алкогольного сп`яніння, які б могли підтвердити, що ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Також, матеріалами справи не підтверджується того, що перед початком огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 працівники поліції роз`яснили права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, чим порушено право на захист.

Відтак, поліцейський не виявивши у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, не повідомивши останнього про їх наявність, безпідставно вимагав пройти огляд за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820».

При цьому слід зазначити, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повинна доводи свою невинуватість, а навпаки її вину у вчиненні правопорушення повинен довести орган, який виявляє правопорушення та складає відносно неї протокол, як то передбачено ч.2 ст.251 КУпАП, і суд, розглядаючи матеріали адміністративної справи на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, повинен прийти до висновку про винність особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У ст. 40 вищевказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У п. п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999 передбаченого, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбаченого, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Зазначені вимоги поліцейськими дотримані не були, так як на електронному носії (диску) не відображено повний хід спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими та складання щодо нього матеріалів, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення, що унеможливлює повно та об`єктивно дослідити обставини проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання детально відновити послідовність подій.

В даному випадку відеозапис, який міститься в матеріалах справи не є безперервним, частина відео не мітить чіткості зображення, певний час зображення є розмитим, на відео зафіксовані лише часткові часові відрізки та на такому відео частково зафіксувано було процедуру проведення огляду.

З огляду на вищезазначене, приходжу до висновку, що здійснений відеозапис є недопустимим доказом у даній справі у зв`язку з тим, що такий не вівся безперервно, та такий не відображає відомостей про вчинення правопорушення, не доводить факту водіння транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не встановлює, яка саме особа керувала транспортним засобом.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Розділу II Інструкції, поліцейськими при огляді на стан сп`яніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

У даному випадку, за відсутності в матеріалах справи про адміністративне правопорушення сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, які працівником поліції мали бути надані на місці перевірки документів у водія, позбавляють можливості перевірити вищенаведені вимоги Інструкції, щодо можливості застосування алкотестера Драгер для здійснення перевірки особи на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Пунктом 9 в ІІ Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Пунктом 8 затверджено форму такого направлення.

Разом з тим, як вбачається із відеозапису події, проходження огляду в медичному закладі не пропонувалось ОСОБА_1 працівником поліції та не роз`яснювалось йому щодо можливості проходження такого огляду у медичному закладі.

Для проходження огляду водія в медичному закладі, працівники поліції повинні запропонувати та вручити водієві письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення, тощо. І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.

У цьому разі ж, якщо водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення то підстави для притягнення водія до відповідальності за ст.130 КУпАП відсутні. Проте, у матеріалах справи таке направлення відсутнє, що свідчить про те, що працівники поліції у встановленому законом порядку не пропонували усно та направляли особу, яка притягається до адміністративної відповідальності у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння

За відсутності такого обов`язкового елементу як письмове направлення водія на огляд до лікарського закладу, яке повинно бути складено працівником поліції за певною встановленою формою, усі подальші зібрані докази за принципом «плоди отруйного дерева» слід визнати недопустимими, а саме як отримані в порушення визначеного порядку проходження огляду на стан сп`яніння.

У зв`язку із порушенням порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння усі докази, здобуті у ході такого огляду не можливо визнавати належними та допустими доказами.

Наведене дає підстави стверджувати про те, що у ході провадження у цій справі не здобуто сукупності належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки працівниками поліції не було дотримано вимог закону щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, то такий огляд вважається недійсним.

За змістом статті 256 КУпАП, якщо протокол про адміністративне правопорушення складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, то особа має безумовне право ознайомитися зі змістом протоколу, а також зі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Відповідно до змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, він був складений у присутності останнього. Проте, як вбачається із відеозаписів обставин події, працівник поліції не складав протокол у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не роз`яснювали йому суті вчиненого правопорушення, будь-яких прав та право пройти огляд у медичному закладі, а також не складали будь-яких інших процесуальних документів за його участю.

А протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиними належними доказами вини особи.

Разом з тим, складення протоколу на особу, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, суд критично оцінює складений протокол про адміністративні правопорушення серії ААД №085385 від 28.01.2023 року відносно ОСОБА_1 , оскільки таки сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки відображають виключно суб`єктивні судження самих поліцейських.

Крім цього, відомості щодо наявності свідків вносяться у сам протокол про адміністративне правопорушення, а їх покази повинні бути зафіксовані у відповідних письмових поясненнях, з метою подальшого використання у відповідності до ст. 251 КУпАП, як докази в адміністративній справі, однак будь-яких свідків по справі відсутні.

Зазначене повністю зіставляється з положеннями п.15 Розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої Наказом МВС 06.11.2015 № 1376, у відповідності з якими, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Крім цього, на відеозаписі відеофайл clip-0, портативний відеореєстратор №471175, дата 28.01.2023підтверджує особа жіночої статті(час о 14:59:23) працівнику поліції дослівно, що подію «ніхто не бачив».

Отже, суд не бере до уваги пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 28.01.2023 року, оскільки у таких не зазначено ПІП особи водія по даному факту та така особа не бачила обставин самої події.

Щодо рапорту працівника поліції, як доказу вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення суд зазначає, що у ньому викладені обставини вчиненого правопорушення, проте, відповідно до правового висновку, висловленого ВС у постанові від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16а, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших належних доказів підтвердження вчинення правопорушення.

Слід зазначити, що відповідно до п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України №1376 від 06.11.2015, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» - документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла)).

Також в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що особу ОСОБА_1 було встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 згідно бази ІПНП, та на відеозаписі відеофайл clip-7, портативний відеореєстратор №470222, дата 28.01.2023підтверджується (час о 15:06:50), що посвідчення особа не пред`являє, будь-яких документів особа не має, тобто працівники поліції не встановили належним чином особу правопорушника та склали протокол про адміністративне правопорушення на особу ОСОБА_1 , який з огляду наявних доказів у справі правопорушення не скоював.

Отже, в порушення даних вимог, у протоколі про адміністративне правопорушення, у графі «особу встановлено» на підставі «посвідчення водія НОМЕР_2 згідно бази ІПНП).

Вищевикладене свідчить про те, що працівниками поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Окрім цього, відповідно до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Однак, в супереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми, а саме, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем та те, що він вчинив адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали справи не містять.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з п. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

При цьому, суд зазначає, що Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» сформовано доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Разом з тим, ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути під даний заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, тому вважаю, що даний протокол, у сукупності з іншими доказами не можуть забезпечити такий рівень доказування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, який би не залишив «розумних сумнівів» у доведеності цієї події.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно свідчили б про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 247, 248, 279, 283, 284, 307, 308 КУпАП

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Мартинишин М.О.