ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3240/23 Суддя суду 1 інстанції: Єфіменко Н.В
Провадження № 33/818/919/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Савенко М.Є., за участю захисника Осадчої В.В. прокурора Кубаха М.А., розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Осадчої В.В. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 01.08.2023, -

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Як зазначено в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 , будучи директором ДП «Науково-технологічний центр «Берилій» Національної академії наук України» (далі: Підприємство), являючись згідно з п. п. а п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 (далі: ЗУ № 1700-VII) суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, діючи умисно, на власну користь, усупереч службовим повноваженням, маючи приватний інтерес у вигляді прагнення відмовити у наданні стосовно себе запитуваної інформації та копій документів, з метою уникнення перевірки дотримання ним вимог ЗУ № 1700-VII, а також уникнення притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 ЗУ № 1700-VII не повідомив безпосереднього керівника Національну академію наук України у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час отримання 28.12.2022 на підпис відповіді на лист УСР від 15.12.2022 № 2877/55/119/01-2022, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , будучи директором ДП «Науково-технологічний центр «Берилій» Національної академії наук України» (далі: Підприємство), являючись згідно з п. п. а п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ № 1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, діючи умисно, на власну користь, усупереч службовим повноваженням, маючи приватний інтерес у вигляді прагнення відмовити у наданні стосовно себе запитуваної інформації та копій документів, з метою уникнення перевірки дотримання ним вимог ЗУ № 1700-VII, а також уникнення притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ № 1700-VII прийняв рішення про відмову в наданні УСР інформації та копій документів стосовно себе та вчинив дії шляхом підписання відповідного листа від 28.12.2022 № 18, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 05.05.2023 вказані матеріали об`єднані в одне провадження.

Не погодившись з постановою районного суду захисник ОСОБА_1 адвокат Осадча В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав судом не з`ясовано всіх обставин по справі та не надано їм належної оцінки.

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_1 адвоката Осадчої В.В., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

В частині 2 статті 172-7 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Зазначена норма закону за своїм змістом є бланкетною та відсилає для повного визначення його ознак до інших норм.

Відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" посадові особи юридичної особи публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Статтею 1 Закону України "Про запобігання корупції" дано визначення потенційному та реальному конфлікту інтересів.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Бюро Президії Національної академії наук України від 26.01.2007 № 12 ОСОБА_1 призначений директором Підприємства.

Згідно п. 3 розд. 1 Контракту, укладеного 30.06.2022 з директором Підприємства ОСОБА_1 , керівник, який уклав цей контракт, є поважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативними документами.

Відповідно до п. 6 розд. 2 вказаного Контракту, керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдання підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка не зазначена у п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ № 1700-VII, є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 після отримання листа УСР повідомив про це Генерального директора ННЦ ХФТІ ОСОБА_2 , який порадив йому звернутись до юристів для підготовки відповіді, апеляційним судом не приймається, оскільки захисником не надано документів щодо підтвердження чи спростування вказаних доводів.

Крім того, відповідно до листа Національної академії наук України вих.№ 10/22 від 08.02.2023 вбачається, що повідомлень від директора Підприємства ОСОБА_1 про наявність/відсутність у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів до Національної академії наук України не надходило. (а.с. 20)

За таких обставин суд першої інстанції розглядав справу в межах зібраних матеріалів справи.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав в діях ОСОБА_1 наявність складу правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-2 КУпАП.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Невідповідностей складених протоколів вимогам чинного законодавства, які б потягли безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи не містять.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Осадчої В.В. залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 01.08.2023 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду М.Є. Савенко