Справа № 308/4901/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
26.09.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськарайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого лікарем у клініці «АМЕДА»,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).
Відповідно до постанови, 17.04.2022, о 01 год 50 хв, у м. Ужгород по вул. Українська, 19, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi» моделі «Space Wagon» д.н.з. НОМЕР_1 з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення приписів передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки його не було повідомлено про розгляд справи, про існування оскаржуваної постанови апелянт дізнався лише 01.07.2022 від працівників патрульної поліції. Вказує на те, що постанова суду єнеобґрунтованою та незаконною, тому просить її скасувати. Зазначає, що доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння у матеріалах справи немає. Пояснення свідків не можна вважати належним доказом у справі, оскільки на свідків чинився тиск. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту керування автомобілем. Окремо звертає увагу на те, що наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння йому роз`яснені не були, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування автомобілем. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
При оцінці доводів апелянта про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення апеляційний суд вважає, що вони є слушними з огляду на таке.
З оскаржуваної постанови убачається, що розгляд справи відбувся 19 травня 2022 року без участі ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Сотника В. М. При цьому, у матеріалах справи наявні відомості про належне повідомлення сторону захисту про дату, місце і час розгляду справи у місцевому суді. Водночас, з матеріалів справи убачається, що копію оскаржуваної постанови від 19.05.2022, суд першої інстанції надіслав ОСОБА_1 поза межами встановленого законом триденного строку, а саме 31.05.2022.
У зв`язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи про поновлення строку на оскарження судового рішення через те, що ОСОБА_1 участі у судовому засіданні суду першої інстанції не брав, копію оскаржуваної постанови у встановлений законом строк не отримав, є не спростованими, а отже заслуговують на увагу.
Відтак, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, твердження про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Апеляційним судом справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак, жодних клопотань про відкладення судового засідання на інший день від ОСОБА_1 не надходило. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 апеляційний суд бере до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема 09.09.2022 (а. с. 49), 10.04.2023 (а. с. 48-49), 12.07.2023 (а. с. 51), і те, що апелянтом напередодні судового розгляду не подавались жодні клопотання про неможливість через поважні причини прибути до апеляційного суду. За таких обставин, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі «Пономарьов проти України», де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та що заявник має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді та враховуючи те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, ним особисто подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, тому апеляційний суд, відповідно до ст. 294 КУпАП, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Так, відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративного правопорушення, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 366018, 17.04.2022, о 01 год 50 хв, у м. Ужгород по вул. Українська, 19, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi» моделі «Space Wagon» д.н.з. НОМЕР_1 з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення приписів передбачених пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України. Даними протоколу підтверджується, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом, копію процесуального документу отримав.
Письмовими поясненнями свідків, громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджуються обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а. с. 2).
До матеріалів справи додано письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також рапорт працівника поліції, зміст яких підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення та факт перебування за кермом автомобіля при вчиненні ДТП (а. с. 3-6).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №518465, за порушення вимог п. 13.1 ПДР відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП (а. с. 7).
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №771597 підтверджується, що за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн (а. с. 8).
Також судом досліджено відеозапис, що міститься на DVD диску, на якому зафіксовано як поліцейські, прибувши на місце виклику ОСОБА_7 , встановили, що присутня на місці заявниця підтвердила, що особа чоловічої статі при паркуванні свого автомобіля зачепив автомобіль, що знаходиться у її власності, відтак водій запропонував їй відшкодувати завдану шкоду у розмірі 100 доларів США. ОСОБА_8 вказала, що чоловік залишив свій автомобіль та зайшов до приміщення гуртожитку, де наразі тимчасово проживає. Надалі на відеозаписі зафіксовано як працівники поліції увійшли до будівлі гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_2 , підішли всередині до чоловіка, який знаходився у коридорі та перевірили його документи. Ним виявився ОСОБА_1 . На відеозаписі також зафіксовано, що о 02 год 15 хв 17.04.2022, ОСОБА_1 , вказав, що свій автомобіль він припаркував сьогодні, конкретного часу назвати не зміг. Надалі поліцейський зазначив, що згідно з поясненнями свідків, ОСОБА_1 керував транспортним засобом приблизно 20 хвилин тому та вказав, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, і у зв`язку з чим запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою використання спеціального технічного засобу «Drager», або в медичному закладі у лікаря-нарколога, або відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння. Зазначив, що, відповідно до пояснень свідків, ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Однак, на пропозицію працівників поліції пройти освідування ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. Водночас з відеоматеріалу убачається, що поліцейські роз`яснили наслідки відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. До того ж, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП.
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейська ОСОБА_9 , яка склала протокол про адміністративне правопорушення була упереджена під час спілкування та при направленні ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у неї були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких відомостей про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на підписання наявних у матеріалах справи процесуальних документів, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.
При оцінці тверджень апелянта про те, що доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння у матеріалах справи немає, апеляційний суд відхиляє та вважає такі безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних у матеріалах справи процесуальних документів, достовірність та належність яких сумнівів не викликає. Окрім того, на підтвердження викладених у апеляційній скарзі доводів апелянтом не надано жодних переконливих доказів, які можуть ставити під сумніви правильність та обґрунтованість висновків місцевого суду про те, що факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджений належними та достатніми доказами, які досліджені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом.
Апеляційний суд розцінює критично доводи апелянта про те, що пояснення свідків не можна вважати належними доказами у справі, оскільки на свідків чинився тиск. Визнаючи вказані твердження необґрунтованими, апеляційний суд звертає увагу на те, що з наявного у матеріалах справи дослідженого апеляційним судом відеозапису не вбачається, що відносно свідків чинився будь-який тиск з боку працівників поліції. Крім того, вказані свідки були допитані місцевим судом, відтак їхні пояснення є ідентичними за змістом письмових пояснень, що містяться у матеріалах справи.
Окрім того, відомості про те, що ОСОБА_1 оскаржував у встановленому законом порядку дії працівників поліції за фактом складання протоколу у справі також відсутні. Крім того, немає жодних даних, які можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із заявою щодо неправомірності дій працівників поліції, які за його словами, були упередженими відносно нього та здійснювали тиск на свідків у справі. Жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду) ОСОБА_1 не надав, будь-яких зауважень щодо неправомірних дій працівників поліції не заявляв, до суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин не надав.
Такими, що спростовуються письмовими доказами, а також відеозаписом, який міститься у матеріалах справи є твердження апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем.
Вказані твердження визнаються безпідставними з огляду на сукупність письмових та відеодоказів, а також із врахуванням наданих під час розгляду справи у місцевому суді пояснень свідків громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які, надаючи пояснення з приводу вказаної події у суді першої інстанції, попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України про завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, підтвердили той факт, що у вказаному у протоколі місці та у зазначений час, а саме 17 квітня 2022 року, о 02 год 25 хв, у м. Ужгород по вул. Українська, 19, саме водій ОСОБА_1 , а не інша особа керував транспортним засобом марки «Mitsubishi» моделі «Space Wagon» д.н.з. НОМЕР_1 . Апеляційний суд вважає, що пояснення свідків відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вони відібрані у встановленому законом порядку, сумнівів у достовірності та об`єктивності цих пояснень апеляційний суд не вбачає. Вказані пояснення підтверджують обставини, які викладені у письмових доказах та на відеозаписі, що міститься у матеріалах справи. Разом з тим, ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які можуть ставити під сумніви достовірність наданих свідками пояснень.
Крім того, матеріалами справи, зокрема відеозаписом та протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №366018 спростовуються, у тому числі доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не були роз`яснені, від керування автомобілем його не відсторонено. У протоколі про адміністративне правопорушення чітко вказано, що ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом, що підтверджено відеозаписом.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Переконливих доводів, які безумовно спростовували висновки судді викладені у постанові, при розгляді апеляційної скарги не наведено, а обставини, на які посилається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були повністю взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, залишається без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськарайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН