ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйок І.А., з секретарем Несвітою Ю.І. розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 027217 від 14.06.2023 року, який надійшов з УПП в Одеській області, у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу ААД № 027217 від 14.06.2023 року, ОСОБА_1 14.06.2023 року об 22 годині 37 хвилин у м. Одесі, вул. Фонтанська дорога, буд. 2А, керував транспортним засобом «Opel Kadett» д.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

ОСОБА_1 та його предстанику судове засідання з`явилися, просили суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення та подавли до суду відповідне клопотання.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При розгляді справ про адміністративне правопорушення слід керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності (ч. 1 ст. 254 КУпАП).

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП буде мати місце при наявності об?єктивної сторони, що передбачає необхідність обов?язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані, зокрема, алкогольного сп?яніння та спеціального суб?єкта водія.

Склад адміністративного правопорушення передбачає наявність об?єктивних і суб?єктивних ознак в наявності яких має переконатись посадова особа, яка складає відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

За змістом ст. 130, ст. 266 КУпАП, Інструкції та Постанови КМУ, огляду на стан сп?яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп?яніння згідно з ознаками такого стану (п. 2 Розділу І Інструкції, п. 2 Порядку, ч. 2 ст. 266 КУпАП).

Тобто, працівник поліції може висунути законну вимогу про огляд на стан відповідного сп?яніння тільки особі, яка керує транспортним засобом (водієві).

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

Отже, суд зазначає, що поліцейський, як суб?єкт правозастосування склав протокол стосовно ОСОБА_1 , самостійно не встановивши та не переконавшись, що останній дійсно керував транспортним засобом та має ознаки алкогольного сп?яніння, тобто був водієм суб?єктом правопорушення, проігнорувавши заперечення ОСОБА_1 щодо наявності підстав для проведення огляду.

За таких обставин дії працівників поліції в порушення вимог вищезазначених положень закону, містили формальний характер, інспектор не встановив відомості, які виклав у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з протокол за будь-яких обставин ознаками алкогольного сп?яніння.

Суд звертає увагу, що сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 25 1 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви.

Все вищевказане об?єктивно підтверджуються відеозаписами, долученими до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до адміністративного протоколу, 14.06.2023 р. в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 2а, водій - ОСОБА_1 керував автомобілем «Opel-Kadet», д.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп?яніння (запах алкоголю з порожнини роту).

Як доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, матеріали справи містять відеозапис, з якого вбачається, що автомобіль «Opel-Kadet», д.з. НОМЕР_1 перебуває у нерухомому стану на території АЗС, коли до нього підійшли поліцейські.

Пунктом 27 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. При цьому керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Тобто, процес доказування має бути спрямований на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стапі сп?яніння (наркотичного чи алкогольного).

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року №К/9901/21130/18 (справа №404/4467/16-a) йдеться, зокрема, про таке: «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Суд зазначає, що дії ОСОБА_1 не відповідають визначенню поняття керувавання транспортним засобом, адже доказів, що він керував транспортним засобом на момент пред?явлення йому підозри працівниками поліції суду не надано, підтверджень про зупинку автомобіля марки «Opel-Kadet», за кермом якого був ОСОБА_1 матеріали справи не містять і перевірити факт керування в інший спосіб неможливо.

Судом встановлено, що до матеріалів справи не додано відеозаписів з нагрудних боді-камер поліцейських, або відеореєстратора, встановленого на службовому автомобілі, які б вказували на керування ОСОБА_1 автомобіля марки «Opel-Kadet», д.з. НОМЕР_1 в м.Одесі по вул. Фонтанська дорога, 2а. Керування транспортним засобом слід розуміти, як момент, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна.

Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що протокол не відповідає дійсності, так як відеозапис не містить доказів, які б підтверджували факт керування особою транспортним засобом.

Також, суд звертає увагу, що порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них регулюється наказом МВС України від 18.12.2018 p. № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису». Відповідно до п.5 розділу II Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов?язків, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.

Відеозапис із нагрудних камер №№471022, 471358, записаний на DVD диск, не підтверджує викладених в адміністративному протоколі обставин та не містить необхідної для розгляду справи інформації, а саме: відеофайл «Кобильник Валерій ААД#027217» тривалістю 01 хв. 01 сек. З наданого відеозапису вбачається, що події, зафіксовані на ньому, мали місце 01.06.2016 р. о 07 год. 36 хв. Однак, у протоколі зазначено про керування ОСОБА_1 транспортним засобом 14.06.2023 року о 22 год. 37 хв. Крім того, на відеозаписі: відображено рух авто невідомої марки, моделі, без фіксації державного номерного знаку; не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, бо навіть перебування його за кермом автомобіля; не містить порушень Правил дорожнього руху саме ОСОБА_1 , за який його могло бути зупинено; не зафіксовано зупинку транспортного засобу; автомобіль «Opel-Kadet», д.з. НОМЕР_1 перебуває у нерухомому стані, з вимкненим двигуном та світлом.

Також, судом встановлено, що відеофайл «01. ААД 027217 ОСОБА_1 + чат ст. 130» тривалістю 01 год 32 хв. 09 сек. Відеозапис починається з кадрів, де поліцейський вже тримає в руках технічний прилад поруч з ОСОБА_2 , інший же поліцейський, на якому закріплено боді-камеру підходить до них, розмовляючи при цьому на особисті теми з невідомою жінкою. Тобто під час проведення огляду на стан сп?яніння інспекторами грубо порушено вимоги ч.2 ст.266 КУАП щодо відеофіксації.

Як наслідок, судом встановлено, що відеозапис не відображає будь-яких підстав для проведення огляду, які мав би поліцейський повідомити особі перед початком процедури, не містить будь-яких ознак алкогольного сп?яніння в неї, не містить відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп?яніння, а його поведінка пояснюється незаконними діями працівників поліції щодо нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має вади мови, тобто не володіє мовою, якою здійснюється документообіг та судочинство, та з відеозапису судом було встановлено, що поліцейський свідомо порушив його права на захист, так як не роз?яснив йому його права, передбачені ст.268 КУпАП та не забезпечив участь сурдоперекладача (перекладача жестової мови) з числа перекладачів Одеської обласної організації Українського товариства глухих, витрати на оплату праці якого компенсуються за рахунок держави.

Законодавством передбачений порядок направлення водія на огляд до медичного закладу та форма такого направлення (Додаток І до Наказу МВС України 09.11.2015 року № 1452/735).

Лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров?я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Аналіз вказаних нормативного акту свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров?я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп?яніння є обов`язковим.

Отже, суд зазначає, що проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, а шляхом вручення особі письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров?я, в якому має бути вказано конкретний заклад охорони здоров?я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявне таке направлення, але ставить під сумнів наявність пропозиції працівника поліції пройти такий огляд у медичному закладі, оскільки відсутні докази того, що особу було ознайомлено з таким направленням, так як відсутній її підпис у вказаному документі.

Все вищевказане свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв особу в заклад охорони здоров?я для проходження огляду на стан сп?яніння, а сам огляд проведений з порушеннями порядку, передбаченого Інструкцією та вимогами ст.226 КУпАП та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Однак, в матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, тимчасового затримання транспортного засобу або доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик.

Дані обставини не залишають у сумнівів в упередженості дій співробітників поліції, якими не було виконано вимог ст. 266 КУпАП, чим порушено порядок огляду водіїв на стан сп?яніння, встановлений Законом, оскільки, всупереч тому, що спочатку у водія було встановлено наявність ознак сп?яніння, його все одно не було відсторонено від керування всупереч складеному відносно нього протоколу.

Наведені протиріччя та неузгодженість, у своїй сукупності, не дають підстав для висновку про винуватість особи поза розумних сумнівів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі №204/2352/16-а).

Згідно роз?яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Статтею 62 ч. 3 Конституції України встановлено, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

За таких обставин, суд вважає, що матеріалами справи не доведено належними та допустимими доказами фактів як керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння, так і відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння, у зв?язку з чим відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 130, 245, 247, 280, 283 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 16.10.2023 року.

Суддя: