Номер провадження: 33/813/1535/23
Номер справи місцевого суду: 522/473/23
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Пересипка Д.В.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2023 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватою у тому, що вона 21 грудня 2022 року о 09 год 00 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , скоїла домашнє насильство психологічного характеру до своєї матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме - розкидала її речі в кімнаті, чим порушила Закон України «Про домашнє насильство», та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним дослідженням судом обставин, які необхідні для обґрунтованого та законного її вирішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що жодних дій з вчинення насильства психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю ОСОБА_2 , не вчиняла. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, з фабули якого не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; суд не звернув увагу, що пояснення потерпілої не містять у собі посилання на завдання шкоди її психічному здоров`ю, а розкидання речей в кімнаті само по собі без наслідків вчинення таких дій не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП; свідки вчинення правопорушення органом поліції та судом допитані не були; у рапорті інспектора Руденко Р.П. від 21.12.2022 року № 29898 зазначено, що заявниця вчинила сварку зі слів потерпілої, також в рапорті відсутні посилання на те, в чому саме завдається шкода психічному, фізичному здоров`ю потерпілої.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції належним чином не встановив наявність у неї умислу на вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно матері.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому просила поновити відповідний строк, посилаючись на те, що розгляд справи здійснено судом без її участі, копії постанови суду у встановлений для її оскарження строк вона не отримувала, про наявність постанови дізналась 19 липня 2023 року, коли отримала повідомлення про блокування банківських карток і рахунків. В подальшому вона звернулась до суду першої інстанції із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, а 21 липня 2023 року ознайомилась із текстом постанови суду від 11 січня 2023 року.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси була прийнята 11 січня 2023 року без участі ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять відомостей про своєчасне сповіщення судом ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, як і не містять відомостей про направлення їй копії постанови суду у визначені статтею 285 КУпАП строки, докази її отримання останньою також відсутні.

З матеріалами справи, у тому числі і зі змістом постанови суду від 11 січня 2023 року, ОСОБА_1 ознайомилась безпосередньо в суді першої інстанції 21 липня 2023 року за поданою нею 20 липня 2023 року заявою, а апеляційну скаргу подано 28 липня 2023 року (а.с. 14, 15).

Зазначені обставини свідчать про те, що доводи апелянта, викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, знаходять своє підтвердження, тому існують підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду, як пропущеного з поважних причин.

В судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та пояснила, що вони проживають разом із матір`ю та донькою заявниці в одній квартирі, що належить заявниці, в різних кімнатах. Між нею та матір`ю тривалий час існують неприязливі стосунки, проте вони не мають змоги роз`їхатися. Оскільки зникли особисті документи заявниці і її дитини, копію яких вона знайшла у певному місці, і до цього могла бути причетна лише матір, тому вона з метою пошуку оригіналів документів стала шукати їх в кімнаті матері, в процесі чого речі матері вона переміщувала на ліжко. Єдиною метою цих дій був пошук документів, а не завдання психологічного насильства матері. Інших дій стосовно матері вона не вчиняла.

Потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та пояснила, що намагається не зустрічатися в квартирі з донькою, доки та не піде на роботу. Того дня донька шукала документи в її кімнаті, яких вона не брала, та кидала її речі.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд вважав доведеною її вину зібраними в справі доказами та врахував пояснення потерпілої щодо вчинення стосовно неї домашнього насильства .

Однак, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи.

Зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що судом належним чином не проаналізовано вказані обставини.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, образливі слова до іншої особи не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

До того ж, нормами КУпАП визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення та змісту постанови, що приймається в конкретній справі. У них повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема, дані про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть, дані про свідків і потерпілих, їх пояснення, а якщо правопорушенням спричинено матеріальну шкоду, про це також зазначається у процесуальних документах, тобто всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів в їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення.

Таким чином, протокол є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій, і є одним із основних джерел доказів.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2022 року, вбачається, що об`єктивною сторонj. правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 зазначено, що вона вчинила домашнє насильство психічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , що виразилось у розкидуванні речей матері в кімнаті.

На підтвердження вини ОСОБА_1 в матеріалах справи містяться лише пояснення потерпілої ОСОБА_2 .

В протоколі ОСОБА_1 власноруч написала, що «з протоколом не згідна» та надала письмові пояснення, що підтверджують лише сварку між донькою та матір`ю, проте заперечує вчинення насильства стосовно ОСОБА_2 . Натомість пояснює, що та почала висловлюватися у її бік грубою нецензурною лайкою, ображати.

У своїх поясненнях ОСОБА_2 показує, що її донька ОСОБА_1 звинувачувала її у крадіжці документів на квартиру та свідоцтва про народження, а потім зайшла до неї у кімнату і під час пошуку документів почала викидати її речі з шафи та тумбочки.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 пояснила, що дійсно у неї виник конфлікт із матір`ю, в процесі якого будь-яких дій вчинення домашнього насильства вона не вчиняла, а її єдиною метою було відшукати оригінали документів, до зникнення яких вважає може бути причетна лише матір. Втрата документів, які увесь час лежали в одному місці, під час воєнного стану завдає їй клопіт з їх відновленням.

Свідки вказаних подій відсутні.

Інші докази наведених у постанові обставин, крім пояснень потерпілої, за умови невизнання своєї провини ОСОБА_1 також відсутні.

Оцінюючи наведене, апеляційний суд вважає, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок як про подію адміністративного правопорушення, так і про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

Об`єктивна сторона, яка вказується в протоколі, за умови невизнання вини ОСОБА_1 своєї провини, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, не є доведеною в розумінні «поза розумним сумнівом». Сама потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що вимушена була прати потім свої речі, проте яке саме насильство психологічного характеру вона зазнала від доньки внаслідок вказаних дій, не пояснює.

Намаганні потерпілої довести завдання їй тілесних ушкоджень спростовується матеріалами справи.

Так само не охоплюється вказане диспозицією статті 173-2 КУпАП.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 21 грудня 2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи вищенаведені недоліки та суперечності, що містяться в матеріалах провадження, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність належних, достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що ОСОБА_1 21 грудня 2022 року вчинила домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2

Таким чином, судом не було досліджено всі обставини, що стосуються події правопорушення, його об`єктивної сторони, через що суд прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно ст. 294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи зі змісту п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП - за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 268, 283, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2023 року скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженн ю не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова