Справа № 471/1107/23
Провадження №3/471/540/23
Номер рядка звіту 307
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" жовтня 2023 р.

Суддя Братського районного суду Миколаївської області Гукова І.Б., за участю секретаря Прокопчук Н.Г., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 1 Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , протягом року притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

встановив:

Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 168930 від 21.08.2023 року, 12.08.2023 року о 18 год. 00 хв., гр. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 вчинив сварку з співмешканкою ОСОБА_2 під час якої виражався на її адресу нецензурною лайкою, відібрав мобільний телефон, виштовхував з автомобіля, на зауваження не реагував, чим вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру.

В судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП).

Дослідивши письмові матеріали справи, встановлено наступне.

Обставини скоєння правопорушення, підтверджуються даними протоколу ВАВ № 168930 від 21.08.2023 року, заявою потерпілої та її поясненнями.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_1 суд виходив із положень Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року № 2229 -VIII, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства ( далі Закон).

Зокрема, із положень п. 3 ст. 1 Закону, згідно яких домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства це - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі ( п. 8 ст. 1 Закону).

А психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи ( п. 14 Закону).

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру(п. 4 Закону).

У цьому контексті, суд ураховував той факт, що потерпіла мала побоювання за свою безпеку, поза як, звернулась до органу Національної поліції, що достовірно установлено судом із її заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні в ході слухання справи доведено вину ОСОБА_1 в скоєні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

При призначенні покарання, суд враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, який протягом року притягувався до адміністративної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, суд з урахуванням усіх обставин, вважає необхідним призначити, передбачене санкцією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, покарання у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 283-284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та призначити покарання у вигляді двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривні 80 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Миколаївського апеляційного суду.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення.

Суддя - Гукова І.Б.