Справа № 359/5953/23
Провадження № 3/359/2986/2023
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши за участі особи, яка притягається до відповідальності, адміністративний матеріал, що надійшов від Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм автотранспортних засобів виробничої бази в ТОВ "Будівельно-комерційна фірма "Граніт", проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 ,

в с т а н о в и в :

14.06.2023 року о 19 год. 35 хв. в м. Бориспільському району Київської області по вул. Кільцева, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки "Renault Logan", д.н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 14.06.2023 року о 19 год. 35 хв. в м. Бориспільському району Київської області по вул. Кільцева, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом - автомобілем марки "Renault Logan", д.н.з. НОМЕР_3 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольорів, з поданням спеціального звукового сигналу. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4, п.п. "б" 8.9 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що він вину у вчинених правопорушеннях визнає повністю та щиро розкаюється у скоєному. Також зазначив, що він працює водієм автотранспортних засобів виробничої бази в ТОВ "Будівельно-комерційна фірма "Граніт", а тому в ході виконання своїх посадових обов`язків, йому необхідні водійські права, і це являється його єдиним джерелом доходу. При цьому він є фактично і єдиним годувальником в родині, і на його утриманні перебуває дружина та дочка. Тому позбавлення його водійських прав призведе до того, що він втратить роботу, що в свою чергу позбавить його можливості забезпечувати сім`ю. Враховуючи, все вищевикладене та те, що вказана робота є дня нього єдиним джерелом доходу, він просив суд не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріалами справи про адміністративне правопорушення, встановлено, що вина ОСОБА_1 підтверджується, дослідженими у судовому засіданні, письмовими доказами: даними, що містяться в протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД № 199470 від 14.06.2023 р. та серії ААД № 199582, які складені уповноваженою на те особою, а їх зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та які були підписані особою, яка їх склала, з якими ОСОБА_1 ознайомлений, та які ним власноручно підписані; даними рапорту, складеного поліцейського ВРПП Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Бурмаса В.В. 14.06.2023 року, в якому він доповідає, що під час несення служби було складено протокол відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а автомобіль марки "Renault Logan", д.н.з. НОМЕР_3 , згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу вилучено; довідкою начальника Бориспільського РУП Кравчука Т. від 15.06.2023 року про отримання посвідчення водія на права керування транспортними засобами гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідкою начальника Бориспільського РУП Кравчука Т. від 15.06.2023 року про відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 14.06.2023 року, згідно якого автомобіль марки "Renault Logan", д.н.з. НОМЕР_3 , тимчасово затримано у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та доставлено на спецмайданчик; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.06.2023 р., згідно якого водія ОСОБА_1 , в якого виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, було направлено для проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння до КНП "ББЛІЛ"; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наданими ними під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та які посвідчені їх підписами, з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку; відеозаписом з нагрудних камер поліцейських Бориспільського РУП, на якому зафіксовано подію, яка сталася 14.06.2023 року в м. Бориспільському району Київської області по вул. Кільцева, а саме: ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом - автомобілем марки "Renault Logan", д.н.з. НОМЕР_3 , та якому пропонувалось працівниками поліції пройти огляд на стан, у встановленому законодавством порядку, для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу "Драгер" або у в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з виявленими в нього явними ознаками алкогольного сп`яніння, однак ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Дані, що містяться у зазначених джерелах доказів, повністю відповідають фактичним обставинам справи та вказують на вину ОСОБА_1 у порушенні вищезазначених вимог ПДР України.

З огляду на вищевикладене, аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, доведена повністю.

Своїми діями, які виразились у відмові особи, яка керує транспортним засобом (з ознаками алкогольного сп`яніння) - водія, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, своїми діями, які виразились у невиконанні водієм вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 р. "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 статті 130 КУпАП.

При прийнятті рішення суддя враховує указані особою, що притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні обставини.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 08.04.2016 року працює водієм автотранспортних засобів виробничої бази в ТОВ "Будівельно-комерційна фірма "Граніт", і відповідно до покладених на нього посадових обов`язків, йому необхідно використовувати водійські права, що свідчить про те, що його професія та трудова діяльність безпосередньо пов`язані з необхідністю керування транспортним засобом, що є його єдиним способом заробітку, а тому являється основним джерелом існування.

Також судом враховуються сімейні обставини, а саме, що на утриманні ОСОБА_1 фактично перебуває його родини, з якими він разом проживає, а саме дружина та дочка.

Також, встановлено, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом призведе до того, що він втратить єдине джерело доходів, що в свою чергу позбавить його можливості забезпечувати нормальні умови проживання його родини та може поставити під загрозу їх подальше життя.

При цьому, суддя враховує, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 цього Кодексу якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи вищевикладені обставини, беззаперечне визнання ОСОБА_1 вини, особу правопорушника, у якого робота безпосередньо залежить від автомобіля і це являється його єдиним джерелом доходу, сімейні обставини, а саме, що на його утриманні перебуває його родина, наявність пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суддя вважає, що останньому слід призначити: за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп. без позбавлення права керування, а за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. 00 коп.

Водночас, враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає більш серйозний вид адміністративного стягнення, ніж санкція ч. 1 ст. 122-2 цього Кодексу, тому на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП, суддя вважає за необхідне ОСОБА_1 остаточну міру адміністративного стягнення призначити у виді штрафу в розмірі однієї неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке стягнення суддя вважає, буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" слід стягнути із ОСОБА_1 , на якого накладено адміністративне стягнення, судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 23, 33, 40-1, ч.1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 245, 251, 268, 283-285, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в :

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 , у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення:

- за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп., без позбавленням права керування транспортними засобами;

- за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП шляхом накладення стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, остаточно накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 , адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., що слід стягнути на користь Держави України (Отримувач коштів: ГУК у Київ.обл./м.Київ/21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37955989, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, номер рахунку: UA0010001, код класифікації доходів бюджету: 21081300) без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 , на користь державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106; призначення платежу *;101) судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________

Суддя С.М. Вознюк