Справа № 302/284/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.10.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/325/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Рішка С. І. на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.04.2021.
Цією постановою з урахуванням постанови Міжгірського районного суду Закарпатської області від 31.03.2023:
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 051806 від 19.03.2021 та постанови судді від 06.04.2021 вбачається, що ОСОБА_1 19.03.2021 біля 13 год 50 хв у с. Сойми, керуючи автомобілем марки «Форд Транзит» д/н НОМЕР_1 , перевозив пасажирів більше ніж дозволено карантинними обмеженнями (більше 5-ти осіб), чим порушив рішення регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Закарпатської ОДА від 23.03.2021 № 7, постанову Кабінету Мінстрів України № 1236 від 09.12.2020 та ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
На постанову судді від 06.04.2021, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Рішко С. І. подали апеляційну скаргу, в якій просять постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Вважають, постанову незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Звертають увагу на те, що суд в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справі у відсутності ОСОБА_1 , який до того ж належним чином не повідомлявся про час і місце судового розгляду. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України та взагалі відсутні будь-які причини для зупинки керованого ним автомобіля, що свідчить про незаконність дій поліцейського. Те, що на відеозаписі поліцейський озвучив як причину зупинки перевірку дотримання карантинних правил, не узгоджується з вимогами ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки такої підстави для зупинки транспортного засобу цією нормою не передбачено. Також судом першої інстанції залишено поза увагою, що єдиний доказ вини ОСОБА_1 відеозапис, здобутий результаті незаконних дій працівників поліції, а тому не міг бути покладений в основу обвинувачення. Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями вимог Інструкції з оформлення матеріалів
про адміністративні правопорушення в органах поліції № 1376 від 06.11.2015, оскільки у ньому не розкрита суть адміністративного правопорушення, в протоколі не зазначено точну кількість пасажирів, яких перевозив ОСОБА_1 . Окрім того, зазначення у протоколі п. 11 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 є некоректним, оскільки незрозуміло яким чином приписи даного пункту постанови співвідносяться з інкримінованим ОСОБА_1 адміністративним правопорушенням. В протоколі відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, що свідчить про недопустимість даного доказу. Крім того, оглянутий судом відеозапис є неповним і не відображає всіх обставин події, яка відбувалась за участю ОСОБА_1 . До протоколу не додано доказів того, що він складений уповноваженою на те особою. В резолютивній частині постанови судді відсутній висновок про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а лише вказано вид та розмір накладеного стягнення. Також ОСОБА_1 та його захисник просять поновити їм строк на апеляційне оскарження постанови судді від 06.04.2021, посилаючись на те, що присутнім ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції не був, а копію постанови отримав лише 19.04.2021, що свідчить про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження.
Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Рішко С. І. на розгляд справи не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Рішка С. І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 та його захисника до задоволення не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи, інших доказів, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо дати отримання постанови судді від 06.04.2021 в матеріалах справи відсутні.
З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, доводи ОСОБА_1 та його захисника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.
Згідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі дотримався вищевказаних вимог КУпАП.
При розгляді справи судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об`єктивно встановлені фактичні обставини справи та досліджені зібрані у справі докази в їх сукупності, і їм дана належна оцінка.
У судовому засіданні встановлено, що 19.03.2021 у відношенні ОСОБА_1 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 051806 від 19.03.2021, ОСОБА_1 19.03.2021 біля 13 год 50 хв у с. Сойми, керуючи автомобілем марки «Форд Транзит» д/н НОМЕР_1 , перевозив пасажирів більше ніж дозволено карантинними обмеженнями (більше 5-ти осіб), чим порушив рішення регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Закарпатської ОДА від 23.03.2021 № 7, постанову Кабінету Мінстрів України № 1236 від 09.12.2020 та ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
Процесуальна форма та зміст протоколу відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 051806 від 19.03.2021 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що свідчать наявні у протоколі підписи ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором СРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 051806 від 19.03.2021 складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Отже, вказаний висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисника щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Диспозицією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» № 1645-ІІІ від 06.04.2000 встановлено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
Згідно ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.
За приписами ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Відповідно до п. 3-5 пп. 11 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020, на території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів (посадки та висадки) автомобільним, залізничним транспортом, крім транзитних перевезень та перевезень: легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування дітей віком до 14 років; службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ в межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції; пасажирів спеціальними залізничними рейсами у внутрішньому сполученні, рішення щодо яких приймається в кожному конкретному випадку перевізником за заявками обласних державних адміністрацій за погодженням з Міністерством інфраструктури та Міністерством охорони здоров`я, а також у приміському залізничному сполученні за рішенням перевізника, прийнятим за поданням чи за погодженням з обласною державною адміністрацією.
Системний аналіз зазначеної норми дозволяє апеляційному суду дійти висновку про те, що пп. 11 п. 3-5 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 встановлена заборона на регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів (посадки та висадки) автомобільним, залізничним транспортом.
Відповідно до п. 2 Рішення регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Закарпатської ОДА від 23.03.2021 за № 7, заборонено до 31.03.2021 здійснення на території області регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом крім транзитних перевезень та перевезень: легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування дітей віком до 14 років.
У рішенні від 15.03.2012 «Соломахін про України», Європейський Суд зазначив, що основною метою ведення обмежувальних заходів в державі проти захворювань є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому. Суд встановив, що ведення обов`язкових заходів проти інфекційних захворювань є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.
Поряд з тим, апеляційний суд вважає, що обмеження, які визначені, зокрема, в підпункті 2 пункту 2-2 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами) є необхідними у демократичному суспільстві, оскільки останні направленні на дотримання позитивних зобов`язань щодо захисту здоров`я, життя суспільства від небезпеки, яка зачіпає все населення України.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії серії ВАБ № 051806 від 19.03.2021, диском з відеофіксацією правопорушення та іншими матеріалами.
Зазначені докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно встановив наявність у діях ОСОБА_1 вини як ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.
У свою чергу, перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи.
Враховуючи наведене, висновки місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на належних і допустимих доказах, яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку, оскільки ОСОБА_1 порушив вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 з послідуючими змінами.
Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_1 через розгляд справи у його відсутність, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді постановлена 06.04.2021 за відсутності ОСОБА_1 , який в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання не подавав. У зв`язку з чим, суд першої інстанції вважав, що неявка в судове засідання ОСОБА_1 без поважних причин є зловживанням процесуальними правами, спробою уникнути відповідальності за правопорушення шляхом затягування строків розгляду справи, а тому судом першої інстанції правомірно була розглянута справа без участі ОСОБА_1 , який до того ж належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду (а.с. 5).
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи безпідставне умисне затягування правопорушником справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Відповідно до ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий i відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним i безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. В прямі обов`язки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.
Стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 44-3 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Таким чином рішення суду першої інстанції про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 прийнято відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками порушення санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, оскільки вказані доводи повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Конституція України, як Основний Закон держави, у статті 3 закріплює, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Змістом одного із основних принципів сучасного конституціоналізму є те, що права та свободи однієї людини закінчуються там, де починаються права та свободи іншої людини, що кореспондується із положеннями, які закріплені в Конституції України акті вищої юридичної сили.
Таким чином, обмеження, які встановленні у зв`язку із запровадженням карантину на території України у зв`язку зі спалахом короновірусної інфекції, є такими, що спрямовані на захист населення загалом та людини, а також направлені на виконання статі 3 Конституції України.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства та вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення, що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, яке є хоча і суворим, однак безальтернативним.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позиціюОСОБА_1 та його захисника щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час
апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність виниОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
Таким чином, враховуючи викладене апеляційний суд дійшов до висновку, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. В апеляційній скарзіОСОБА_1 та його захисником не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова є законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана ОСОБА_1 та його захисником апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Рішка С. І. задовольнити, поновити ОСОБА_1 та захиснику-адвокату Рішку С. І. строк на апеляційне оскарження постанови судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.04.2021.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Рішка С. І. залишити без задоволення, а постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.04.2021, щодо ОСОБА_3 ,- без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя