Провадження № 3/127/7920/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює на Вінницькому заводі «Пневматик», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №771452 від 21.09.2023 р., того ж дня близько 18 год. у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , перебуваючи у п`яному вигляді, умисно вчинив відносно тещі ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного (ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою) характеру, чим міг завдати шкоди її здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому не визнав. Суду пояснив, що між ним та тещею ОСОБА_2 відбулась незначна сімейна сварка, що буває в кожній сім`ї. ОСОБА_1 нецензурними словами її не ображав, тим більше не погрожував фізичною розправою. Але ОСОБА_2 була у поганому настрої, викликала поліцію і дала пояснення про нібито вчинене домашнє насильство. Викладені в її заяві та поясненні обставини не відповідають дійсності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження в справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами, визначеними частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до абзацу другого ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Іreland v. United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого звинувачено у вчинені адміністративного правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу адмінправопорушника, що є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Суд дійшов висновку про те, що в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Протокол про вчинення адміністративного правопорушення складено виключно на поясненнях ОСОБА_2 , відносини у якої із зятем є неприязними. При складанні адміністративних матеріалів не відібрано пояснення про обставини, які відбувалися ввечері 21.09.2023 р., у дружини ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, з огляду на положення п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 173-2, п. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює на Вінницькому заводі «Пневматик», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляція протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя