П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/965/23
29 вересня 2023 року смт Воловець
Суддя Воловецького районного суду Закарпатської області Софілканич О.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И Л А :
13 серпня 2023 року о 15:00 годині на автодорозі сполученням Київ-Чоп 717 км водій ОСОБА_1 перевозив на автомобілі "Mercedes-Benz Sprinter" д.н.з. НОМЕР_1 17 пасажирів, тобто провадив господарську діяльність з перевезення пасажирів без отримання ліцензії на провадження цього виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.164 КУпАП.
У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явився.
Його захисник адвокат Мишанич Л.О. просила закрити провадження у справі, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений неуповноваженим суб`єктом.
Заслухавши захисника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку.
На підставі п.1 ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218- 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення за ст. 164 КУпАП мають право складати уповноважені на те посадові особиорганів Національної поліції.
Відтак, клопотання захисника про закриття провадження у справі, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений неуповноваженим суб`єктом, задоволенню не підлягає.
Частиною першою ст.164КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Відповідно до ч. 1 ст.3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Згідно з ч. 2 ст. 3 цього ж Кодексу, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
У відповідності до вимог до ч.2 ст.9 ГК України, суб`єкти господарювання підлягають державній реєстрації відповідно до цього Кодексу та закону.
Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, і є об`єктивною стороною правопорушення.
Як зазначено у ст. 42 цього Кодексу підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
За змістом ч. 1 ст. 58 ГК України, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
Відповідно до п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом потребують ліцензування.
У відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про автомобільний транспорт», ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів, а статтею 60 цього ж Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників щодо надання послуг з перевезень пасажирів передбачена відповідальність.
Окрім того, ст. 6 ч. 12 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.
З наведених нормативно-правових актів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення пасажирів, який у ОСОБА_1 був відсутній, чого він сам не заперечував, зазначивши, що з протоколом згідний
Таким чином, вина ОСОБА_1 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №825440 від 13.08.2023, рапортом поліцейського СРПП ВП №2 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області від 13.08.2023, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 13.08.2023.
Аналізуючи здобуті в судовому засiданнi докази, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 правильно квалiфiковано за ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки він здійснював провадження господарської діяльності (перевезення пасажирів) без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.
Накладаючи стягнення на ОСОБА_1 , суд враховує характер i ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення та його особу, оскільки обтяжуючих чи пом`якшуючих його відповідальність обставин судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, а також того, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти стягненняв межах санкції ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адмiнiстративні правопорушенняу вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.
Згідно з ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01.01.2023 року складає 536,80 грн.
Керуючись ч.1 ст.164, ст. 283, ст. 284, ч.2 ст.308 КУпАП, суддя-
П О С Т А Н О В И Л А:
У разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови, у порядку примусового виконання стягнути з ОСОБА_1 подвійний розмір штрафу в сумі 34 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Софілканич О. А.