ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Русєвої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника Тертицького В.О. про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А. від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

29.09.2023 року автоматизованою системою документообігу Приморського районного суду м. Одеси в провадження судді Русєвої А.С. розподілена заява захисника Тертицького В.О., зроблена ним в судовому засіданні про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А. від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду його заяви повідомлявся у належний спосіб, проте у телефонному режимі заявник повідомив, про неможливість прибути до суду через участь у іншому судовому засіданні, проте підтверджень відповідних не надав.

Суддею Павлик І.А. суду подано заяву, в якій суддя зазначає, що не має можливості прибути у судове засідання та будь-яких пояснень надавати не бажає.

Суд, з урахуванням того, що в журналі судового засідання повністю відображені пояснення заявника, які він вважає підставами для завлення відводу головуючому судді, а також того, що Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), так само як і Кримінальний процесуальний кодекс України (далі КПК), положеннями якого суд керується при розгляді заяви захисника Тертицького В.О., не передбачають обов`язкової участі заявника у розгляді заяви про відвід судді, вважає за можливе розглянути заяву про відвід судді за відсутності заявника.

Дослідивши заявлені підстави про відвід судді, викладені в протоколу судового засідання, оцінивши на предмет обґрунтованості доводи заявленого судді Павлик І.А. відводу, суд приходить висновку про таке.

Згідно з вимогами ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення. Відповідно норми КУпАП, не передбачають і порядку розгляду заяви про відвід.

Суд, з метою додержання принципу законності судового провадження, приходить висновку про необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та вважає за необхідне керуватись при розгляді даної справи положеннями Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За змістом статті 80 КПК особами, які беруть участь у справі за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, заява про відвід може бути заявлена під час судового провадження до початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Отже, з метою дотримання загальновизнаних інституційних гарантій правосуддя таких як незалежність і безсторонність суду, усунення судді відбувається через самовідвід (самоусунення) або на підставі заяви про відвід, поданої особою, що бере участь у кримінальному провадженні.

Статтями 81-82 КПК визначено порядок вирішення питання про відвід та наслідки такого відводу.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду.

Пункт 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачає, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд також застосовує практику ЄСПЛ як джерело права.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Під час розгляду заяви про відвід судді Павлик І.А., судом не встановлено існування будь-яких сумнівів в об`єктивності судді та її неупередженості, що було б підставою для її відводу на підставі положень кримінального процесуального закону, які за аналогією до кодексу України про адміністративні правопорушення регламентують підстави для відводу судді. Таких доказів особою, яка заявила відвід судді Павлик І.А. суду не надано. Отже відсутні підстави вважати, що побоювання заявника в неупередженості судді Павлик І.А., та її необ`єктивності, є об`єктивно виправданими.

Навпаки, судовим розглядом заяви про відвід судді, встановлено, що побоювання заявника у недостатній неупередженості та об`єктивності судді Павлик І.А. зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, прийнятими головуючим суддею, керуванням ходом судового розгляду, послідовністю і порядком вчинення процесуальних дій.

При цьому, за встановлених в судовому засіданні підстав заявлення відводу судді Павлик І.А., суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальне законодавство не наділяє суд першої інстанції повноваженнями здійснювати перевірку та оцінку процесуального порядку розгляду судових проваджень, а інші обставини, які б викликали сумнів в упередженості судді Павлик І.А. заявником не наведені.

Крім того, вивчивши заяву захисника, який представляє інтереси ОСОБА_1 про відвід судді Павлик І.А., а також дослідивши матеріали судового провадження у справі відносно ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).

На переконання суду заявлені захисником ТертицькимВ.О. підстави для відводу є тотожними, тим, що заявлялись попередніми захисниками та самим ОСОБА_1 та зводяться до незгоди сторони захисту з процесуальними рішеннями суду, ухваленими під час здійснення судового провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

На таку поведінку сторони захисту суд наголошує та звертає увагу заявника, що саме головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, послідовністю вчинення процесуальних дій (ст.321 КПК), а в разі незгоди з процесуальними рішеннями суду, який розглядає справу, сторона захисту вправі оскаржити такі рішення в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення, а не заявляти про недовіру суду, оскільки такі підстави для відводу виглядають як зловживання правом на відвід з метою затягування судового провадження.

Суд також наголошує, що зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій судом, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.

Оскільки у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, стороною захисту вже заявлялись неодноразово відводи судді, суд встановив наявні ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування судового розгляду справи.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність підстав, визначених ст.ст.75, 76 КПК для задоволення відводу судді Павлик І.А., суд визнає доводи заяви захисника Тертицького В.О., необґрунтованими та безпідставними, які не свідчать про можливу упередженість та необ`єктивність судді Павлик І.А. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а навпаки вказує на зловживання заявником правом на заявлення відводу та виглядає як переслідування мети затягнути судовий розгляд справи за для спливу строків розгляду справ такої категорії, передбачених ст.38 КУпАП і, як наслідок уникнення адміністративного стягнення за вчинене, тому заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.7, 9, 75, 76, 80, 81, 369-372 КПК, ст.283-285 КУпАП, суд

постановив:

В задоволенні заяви захисника Тертицького В.О. про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А., відмовити.

Постанова оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

Єдиний унікальний номер справи: №522/14528/22

Номер провадження №3-зв/522/21/23

Головуючий суддя Русєва А.С.