Справа № 643/8147/23
Провадження № 3/643/3382/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

02.08.2023 року о 00:41 год. у м. Харкові по пр. Героїв Харкова, буд. 199, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Kawasaki z750», vin - НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» та здійснив подальший рух.

02.08.2023 року о 00:41 год. у м. Харкові по пр. Героїв Харкова, буд. 199, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Kawasaki z750», vin - НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії.

02.08.2023 року о 00:41 год. у м. Харкові по пр. Героїв Харкова, буд. 199, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Kawasaki z750», vin - НОМЕР_1 , з державним номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу.

02.08.2023 року о 00:41 год. у м. Харкові по пр. Героїв Харкова, буд. 199, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Kawasaki z750», vin - НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком № 1971 лікаря-нарколога КНП ХОР ОНД.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, проте подали до суду заяву, відповідно до змісту якої просять суд розглядати справу без їх участі, свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень ОСОБА_1 визнає повністю та щиро кається, у зв`язку з чим просили суд застосувати до неповнолітнього ОСОБА_1 заходи впливу відповідно до ст. 24-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді попередження.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» «в» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Згідно з пунктом 2.1 а) Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пункт 8.4. «в» Правил дорожнього руху виділяє таку групу дорожніх знаків як заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Знак 3.21 означає «В`їзд заборонено». Забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватися разом з табличкою 7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частина 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг визначена ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керування або експлуатація транспортного засобу з номерним знаком, що не належить цьому тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 02.08.2023 серії ААД № 518715, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- протоколом про адміністративне правопорушення від 02.08.2023 серії ААД № 518767, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- протоколом про адміністративне правопорушення від 02.08.2023 серії ААД № 518766, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- протоколом про адміністративне правопорушення від 02.08.2023 серії ААД № 518714, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- довідкою, складеною старшим інспектором відділу АП УПП в Харківській області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував;

- рапортами працівників поліції;

- відеозаписами з нагрудної камери працівників поліції;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1971 від 02.08.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вимоги ст. ст. 256, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Статтею 13 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу. У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Положеннями ст. 24-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення унормовано, що за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: 1) зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; 2) попередження; 3) догана або сувора догана; 4) передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.

У даному контексті суд приймає до уваги, що правопорушення, відповідальність за які встановлена переліченими вище статтями Особливої частини КУпАП, є такими порушеннями, щодо яких дитина, якій вже виповнилось 16 років, мала змогу повною мірою усвідомити ступінь їх суспільної шкідливості, проте усе одно їх вчинила.

Визначена положеннями ст. 24-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення система заходів впливу повинна бути спрямована саме на неповнолітню особу, мати здатність впливати на її поведінку, виховувати нульову толерантність до порушення закону, примушувати до зміни антисоціальної позиції.

Таким чином, суд у кожному окремому випадку повинен досліджувати всі обставини справи на предмет можливості застосування до неповнолітнього дієвих заходів адміністративної відповідальності, спроможних виправити протиправну поведінку останнього, а не просто застосовувати заходи впливу тільки тому, що суб`єктом правопорушення є неповнолітня особа.

У даному випадку, суд враховує конкретні обставини справи, характер вчинених ОСОБА_1 правопорушень, а також те, що керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, тяжкість якого обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я як для інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, так і для самого себе.

Таким чином, на переконання суду, ОСОБА_1 має нести відповідальність на загальних підставах, оскільки застосування до нього заходу впливу у вигляді попередження, як про це у клопотанні просить сторона захисту, жодним чином не сприяє правильному вихованню неповнолітнього, не досягає мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та буде суперечити самій ідеї реституційного (відновного) правосуддя, згідно з принципами якого винні мають зрозуміти, що таке шкідлива неприйнятна поведінка та усвідомлювати шкоду, завдану потерпілому та суспільству. Правопорушник може й повинен нести відповідальність за свої дії. Обов`язкова реакція з боку держави на порушення правопорядку вважається найбільш актуальною саме для підлітків в усьому світі.

Надані ОСОБА_1 копії дипломів та грамот лише підтверджують його спортивні досягнення, проте жодним чином не свідчать про наявність достатніх правових підстав для застосування до нього заходів впливу у вигляді попередження.

Частинами 1 та 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу із застосуванням положень ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки відповідно до наданих суду доказів ОСОБА_1 посвідчення подія не отримував.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 24-1, 33, 35, 36, 251, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративні стягнення:

- за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп.;

- за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.;

- за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 (одну тисячу сто дев`яносто) грн. 00 коп.;

- за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) 00 грн.

Згідно зі ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення остаточно призначити ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко