Справа № 447/1940/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 33/811/1287/23 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 та її представника адвоката Федькович Галини Володимирівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Федькович Галини Володимирівни, подану в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 15 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №951047 від 10 червня 2023 року, ОСОБА_1 , 10 червня 2023 року близько 15 год. 30 хв., вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: голосно кричав, висловлювався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, чим міг завдати психологічної шкоди ОСОБА_2 , за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 15 серпня 2023 року, закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Федькович Г.В., в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, окрім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 15 серпня 2023 року, оскільки ОСОБА_2 в судовому засіданні участі не приймала, копію рішення отримала 23 серпня 2023 року.

Вважає, що постанова місцевого суду була винесена з порушенням норм процесуального права, судом не з`ясовано обставин справи.

Повідомляє, що 10 червня 2023 року, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, щодо колишньої дружини ОСОБА_2 ,, а саме: ображав її нецензурною лайкою, кидався бити кулаками, намагався схопити за горло та душити. ОСОБА_1 , вчиняє, щодо колишньої дружини психологічне та економічне насильство протягом 14 років, сильно б`є її та душить, не дає можливості готувати їжу, окрім того пошкодив двері її кімнати, систематично погрожує їй розправою, ображає та принижує.

Наголошує, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Звертає увагу, що місцевим судом не було повідомлено ОСОБА_2 , про розгляд справи, за відсутності потерпілої не було з`ясовано всі обставини справи, прийнято рішення лише на основі пояснень ОСОБА_1 .

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що потерпіла та її адвокат, у судовому засіданні участі не приймав, про результат розгляду справи дізнався 23 серпня 2023 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на заперечення доводів апеляційної скарги, пояснення потерпілої та її представника на підтримку аргументів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 2 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_2 та її представник адвокат Федкович Г.В. повідомили, що 10 червня 2023 року ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, щодо ОСОБА_2 , чим міг завдати їй психологічної шкоди, окрім того вони повідомили, що конфлікт між колишнім подружжям триває на протязі 14 років та має тривалий характер.

ОСОБА_1 в судому засіданні апеляційного суду повідомив, що не міг вчиняти домашнього насильства 10 червня 2023 року, оскільки його не було вдома, він їздив до дочки від першого шлюбу, окрім того він підтвердив той факт, що конфлікт між ним та ОСОБА_2 має тривалий характер, вона систематично звертається в поліцію.

У зв`язку із чим апеляційний суд зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Також, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №951047 від 10 червня 2023 року не зазначено об`єктивної сторони правопорушення, окрім того апелянтом не надано жодних доказів суду першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 було завдано, чи могло бути завдано шкоду психологічному здоров`ю.

Доводи апелянта, що місцевим судом не було з`ясовано всі обставини справи, прийнято рішення лише на основі пояснень ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки місцевим судом повно та об`єктивно досліджено матеріали справи та надано їм належну правову оцінку.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, окрім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватою у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

Інші доводи апеляційної скарги адвоката Федькович Г.В. не спростовують висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень суддею першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив.

Істотних порушень вимог процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог адвоката Федькович Г.В., апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити адвокату Федькович Галині Володимирівні строк на апеляційне оскарження постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 15 серпня 2023 року.

Постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 15 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Федьквич Галини Володимирівни, подану в інтересах ОСОБА_2 без задоволення .

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.