Єд. унік. № 243/1070/23
Провадження № 3/243/620/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року Суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Сидоренко І.О., розглянувши матеріали, які надійшли від відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 448936, 29 березня 2023 року о 12 год. 30 хв. в м. Слов`янську по вул. Рапно-Набережна, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Рено Трафік, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від продуву алкотестеру Драгер на місці та проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

17 квітня 2023 року від захисника ОСОБА_1 - адвоката Прокопцева С.В. до суду надійшло письмове клопотання в якому просив закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Так, у вказаному клопотанні зазначено, що у даній справі порушено порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння відповідно до ч. 5 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також в самому Протоколі про адміністративне правопорушення Серія ААД № 448936 від 29 березня 2023 року зазначено, що фіксація адміністративного правопорушення проводилася за допомогою невідомого відео пристрою, запис з якого долучено до матеріалів справи. В матеріалах справи взагалі відсутній відеозапис працівників поліції, який би підтверджував факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом. Окрім того, як вбачається з відеозапису, зробленого на невідомий пристрій, відсутні будь - які докази про те, що ОСОБА_1 , а саме, 29.03.2023 року о 12 годині 30 хвилин дійсно керував вказаним у протоколі транспортним засобом, адже з відеофіксації видно, що ОСОБА_1 десь стоїть і дає якісь пояснення. Дати і часу зйомки на відео також немає. На неодноразові ствердження поліцейського і питання, під час заповнення протоколу ОСОБА_1 відповідає, що він не керував транспортним засобом, а керувала його дружина, але, незважаючи на це, продовжує ставити питання. При цьому поліцейським ОСОБА_1 взагалі не роз`яснюються його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України або порядок проходження огляду. Крім того, свідків на цьому відео також немає. Це говорить про те, що ці файли, зняті з телефону, не можуть бути доказами по справі. Крім того, зазначено, що відеозапис виготовлені з порушенням розділів ІІ, III Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», яким передбачено, що у процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.Крім того, співробітниками поліції порушена ст. 307 ЦК України, так як фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою, а ОСОБА_1 такої згоди не надавав. Відсутнє також письмове направлення до закладу охорони здоров`я, як вимагає Інструкція та ст.266 КУпАП.Крім того з відеозапису вбачається, що запис зроблений нарізками та маються часові прогалини між кожним відеозаписом, невірні дата і час, що свідчить про неповноцінну відеофіксацію та ставить під сумніви повноту зафіксованої події.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Захисник адвокат Прокопцев С.В. був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та просив задовольнити клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у повному обсязі.

На підтвердження провини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП суду надані наступні докази:

*протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 448936 від 29 березня 2023 року, відповідно до якого, 29 березня 2023 року о 12 год. 30 хв. в м. Слов`янську по вул. Рапно-Набережна, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Рено Трафік, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від продуву алкотестеру Драгер на місці та проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, у присутності двох свідкв, чим порушив п. 2.5 ПДР України, та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП;

*письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що 29.03.2023 приблизно о 12 год. 30 хв. він, рухаючись в м. Слов`янську, на вул. Рапно Набережна,помітив, що автомобіль «Рено трафік», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухається по зустрічний смузі та ледь не скоїв наїзд на пішохода. Вказаний автомобіль зупинився біля магазину «Причал» по вул. Банківський буд. 23, з водійської сторони випав водій на дорогу у стані алкогольного сп`яніння. Після чого він викликав наряд поліції. В його присутності водій ОСОБА_1 від продуву алкотестера «Драгер», проходження медичного огляду на стан сп`яніння та від підпису у протоколі відмовився;

*письмовими пояснення свідка ОСОБА_3 який пояснив, що 29.03.2023 в м. Слов`янськ по вул. Банківська в його присутності водій автомобіля «Рено трафік» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, водій відмовився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою прибору «Alkotest DRAGER» 6810, після чого працівниками поліції йому було запропоновано пройти у встановленому порядку медичний огляд для встановлення стану сп`яніння, від чого водій ухилився шляхом категоричної відмови, від підпису у протоколі відмовився;

*відеозапис, відповідно до якого співробітником поліції ОСОБА_1 запропоновано пройти у встановленому законом порядку медичний огляд на стан сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи, суддя доходить до висновку, що дана справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.5 Правил Дорожнього Руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта та ін.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом- виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

З огляду на викладене, слід зазначити, що керуванням транспортним засобом є умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння ( наркотичного чи алкогольного).

Однак, під час дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема, долучених відеозаписів встановлено, що будь-яких підтверджень того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, дату, час та місці, дійсно керував транспортним засобом, у зв`язку з чим неможливо об`єктивно встановити факт керування автомобілем ОСОБА_1 .

Європейський Суд з прав людини у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, слід звернути увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Також, слід звернути увагу на те, що розмір штрафу в декілька разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати по Україні, а проведений порівняльно-правовий аналіз із санкцією, яка передбачена за порушення правил дорожнього руху і міститься в Кримінальному кодексі України (частина перша статті 286) свідчить, що штраф за вказане адміністративне правопорушення перевищує розмір штрафу за кримінально каране діяння за національним законодавством України. На проблему співвідношення санкцій звертало увагу і Головне науково-експертне управління Верховної ради України надаючи свій висновок на зазначений проект закону.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Також слід зауважити, що в деяких інших справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень передбачених КУпАП до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, слід звернути увагу на те, що частина перша статті 130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку. В цій ситуації на думку суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів в підтвердження вини, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в діях ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність події адміністративного правопорушення та відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 34, 35, 130, 247, 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко