Провадження № 33/801/893/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року судові справи №127/23589/23 та №127/23593/23 об`єднано в одне провадження, присвоївши номер № 127/23589/23.

Визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткований мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок в дохід держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У скарзі зазначає, що суд прийняв рішення у справі без врахування наявних в матеріалах справи доказів, наданих ним та свідком в судовому засіданні пояснень, та на підставі обставин, які не були наявні при розгляді справи. 29 липня 2023 року поліцейським було складено відносно цього терміновий заборонний припис за результатами події, яка мала місце 29 липня 2023 року, однак, рішення Вінницького міського суду від 04 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису було відмовлено. Суд виходив з відсутності доказів на підтвердження вчинення ним систематичного домашнього насильства. Під час складання протоколів йому було відмолено у правовій допомозі та працівники поліції, за відсутності жодних доказів, продовжили складати адміністративний матеріал. Жодного насильства, в тому числі психологічного, він не здійснював, а сина до приїзду поліцейських взагалі не бачив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи у зв`язку з хворобою його захисника.

У ч. 6 ст. 294 КУпАП зазначено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Апеляційний суд відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки твердження апелянта не підтвердженні доказами, зокрема, щодо наявності у апелянта захисника та хвороби захисника.

Апеляційну скаргу, подану адвокатом Покоєвичем А.О., в інтересах ОСОБА_1 було повернуто у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують повноваження адвоката на участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Крім того, апеляційна скарга підписана та подана безпосередньо ОСОБА_1 ..

Дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які беруть участь у проваджені в справі про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, доведена матеріалами справи та поясненнями, наданими в судовому засіданні потерпілими та ОСОБА_1 ..

Однак, всупереч вказаним вище вимогам закону судом не в повному обсязі були з`ясовані та перевірені всі обставини справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не може бути визнана законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №622280, складеного інспектором СПДН Вінницького ГУН РУП ГУНП у Вінницькій області страшим лейтенантом поліції Шеметою І.В., 29.07.2023 близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 психологічного характеру, а саме: переслідував, здійснював психологічний тиск, чим міг завдати шкоду психологічному здоров`ю. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.1).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №622279, складеного інспектором СПДН Вінницького ГУН РУП ГУНП у Вінницькій області страшим лейтенантом поліції Шеметою І.В., 29.07.2023 о 09 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої співмешканки ОСОБА_2 , а саме: переслідує, здійснює психологічний тиск, чим міг завдати шкоду психологічному здоров`ю. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.39).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, яка була або могла бути завдана) та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

З аналізу наведених вище норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

Із змісту складених протоколів про адміністративне правопорушення не зрозумілим є в якій формі мав місце психологічний тиск, і в якій формі та в чому полягало переслідування.

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Встановлено, що 29 липня 2023 року відносно ОСОБА_1 поліцейським було складено два протоколи про адміністративні правопорушення щодо події, яка мала місце в один день та в один час.

В одному з них (серія ВАВ №622280) потерпілим зазначено сина ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншому протоколі про адміністративне правопорушення (серія ВАВ №62279) потерпілою зазначено матір дитини ОСОБА_2 .

Підставою для складання вказаних протоколів про адміністративне правопорушення стала заява ОСОБА_2 ..

Так, у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29 липня 2023 року ОСОБА_2 просила прийняти міри до її колишнього співмешканця ОСОБА_1 , який вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме чинить психологічний тиск, шантажує та переслідує при цьому, ображає нецензурною лайкою (а.с.42).

При цьому, в заяві ОСОБА_2 не вказується щодо вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства відносно сина. Отже, правових підстав складати протокол про вчинення психологічного насильства щодо неповнолітньої дитини не було взагалі.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано письмові пояснення ОСОБА_2 , у яких зазначено, що 29 липня 2023 року близько 09 год. 00 хв. вона перебувала вдома разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. У цей час вона піднялася до квартири, так як була в магазині і побачила, що її колишній співмешканець ОСОБА_1 перебував біля квартири і почав вчиняти відносно неї психологічний тиск та вимагав, щоб їхній спільний син поїхав з ним до м. Житомир, так як з понеділка їде в табір. Вона йому повідомила, що сина привезе ввечері, так як речі сина ще не зібрані. Дні побачення з сином, які визначені комітетом міської ради були сьогодні порушені, так як 29 липня 2023 року не являється днем побачення. Також ОСОБА_1 шантажує сина тим, що якщо він не поїде з ним, то в табір відпочинку не поїде і чинить постійний психологічний тиск. На зауваження припинити свої дії не реагував і вона викликала поліцію (а.с.43).

Також додано письмові пояснення малолітнього ОСОБА_3 , у яких він зазначив, що 29 липня 2023 року близько 09 год. 00 хв. він перебував вдома разом з мамою ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . У цей час прийшов його батько ОСОБА_1 та почав чинити на нього психологічний тиск, а саме почав вимагати, щоб він з ним поїхав до міста Житомир, на що він відмовився, так як його речі для відпочинку були не готові. Мама повідомила, що привезе його в понеділок до міста Житомир о 06 годині ранку, на що батько не погодився та почав чинити психологічний тиск на маму в його присутності. Коли батько приїздить до них, то постійно переслідує їх, вчиняє словесний конфлікт та виражається нецензурною лайкою в адресу їхніх рідних. У зв`язку з цим мама викликала поліцію (а.с.7).

Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 щодо подій, які мали місце 29 липня 2023 року, до протоколів про адміністративні правопорушення не додані.

У суді першої інстанції ОСОБА_4 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, заперечивши зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення обставини. Суду повідомив, що не вчиняв насилля відносно свого сина та колишньої співмешканки, а лише приїхав відвести сина у табір, який він оплатив самостійно. Ніякого тиску з його сторони не було.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є сусідом ОСОБА_2 . Коли підійшов до сусідів, то у квартирі були працівники поліції. У їх присутності ОСОБА_1 не вчиняв фізичне чи психологічне насилля відносно ОСОБА_2 та її сина.

Також пояснення в суді першої інстанції надавали ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 , і ці пояснення узгоджуються із їхніми письмовими поясненнями, які наявні в матеріалами справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що хоча пояснення малолітнім ОСОБА_3 і написані ним власноручно, однак, враховуючи зміст та стилістику викладеного, а також те, що вони є тотожними з письмовими поясненнями матері, вважає, що такі пояснення зазначені під диктовку, і апеляційним судом ставиться під сумнів їх правдивість.

ОСОБА_1 до суду першої інстанції було надано диск з відеофайлами, на яких зафіксовано частково подію, про яку йде мова в протоколах про адміністративне правопорушення. Оглянувши їх, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 було зроблено запис на власний технічний засіб після приїзду поліцейських на місце виклику. Поліцейські не намагалися встановити всі обставини конфлікту і перевірити обставини, викладені в заяві, та з`ясувати, що саме сталося між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Поліцейські прямо звинувачували ОСОБА_1 у вчиненні ним домашнього насильства. ОСОБА_1 повідомив, що хотів лише забрати сина до Житомира з метою побачити його рідних та для того, щоб в понеділок відвезти до табору, на що ОСОБА_2 йому відмовила і сказала, що сама привезе дитину в понеділок. Ніякого психологічного насилля ні щодо ОСОБА_2 , ні щодо дитини він не вчиняв і до приїзду поліцейських з сином взагалі не бачився. При цьому ОСОБА_1 всіма способами на місці намагався довести свою невинуватість, знаходив свідків (сусідів), задавав їм питання, просив поліцейського опитати свідків, на що поліцейський відповів, що останній «займається єрундою», і на завершення спілкування з поліцейськими, всупереч будь-яким нормам моралі та етики, вони сказали ОСОБА_1 «який ви батько» і «ганьба таким батькам». Вказані дії (бездіяльність) зі сторони поліцейських призвели до того, що ОСОБА_1 вимушений був просити в них скористатися правовою допомогою, на що йому було відмолено.

Із описаного вище вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , батьком її дитини, виник конфлікт, в якому останні разом приймали участь, з приводу участі батька у житті (дозвіллі) дитини.

Вказана ситуація мала одноразовий характер, доказів зворотнього матеріали справи не містять. Однак, окремий конфлікт, випадкова образа чи навіть повторювані сварки не є психологічним насильством. Насильство - свідома поведінка, використання власної переваги й контроль жертви, що ускладнює для постраждалих ефективний захист почуттів та інтересів.

Самі по собі недоброзичливі стосунки між батьками дитини не є безспірним доказом вчинення домашнього насильства.

До ознак психологічного насильства можна віднести: постійну образливу критику, маніпулювання, контроль над життям жертви; звинувачення, засудження, словесні образи; обзивання нецензурними словами, приниження; покарання та погрози покарання, погрози життю й здоров`ю, заборона висловлювати свою думку, вільно пересуватися поза домом та спілкуватися з близькими; зняття людиною із себе відповідальності за негативний вплив на психологічний стан жертви; знецінення людини, цілковитий контроль над усіма сферами її життя.

Психологічне насильство щодо дітей найчастіше виправдовують перевагою у досвіді, виховними потребами, нездатністю дітей самостійно подбати про себе.

Крім того, свідок ОСОБА_5 , допитаний судом, записаний в протоколах як понятий, хоча він до проведення будь-яких дій поліцейськими не запрошувався. Пояснення від свідків поліцейськими не відбиралися.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень не надав аналізу жодному доказу, який наявний в матеріалах справи, а лише формально зазначив суть вчиненого правопорушення, яку вказано в протоколах, а також не надав аналізу поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих та свідка.

Крім того, суду необхідно було зробити висновки по кожному окремому факту (правопорушенні), які ставляться в провину ОСОБА_1 , оскільки відносно останнього було складено два окремих протоколи про адміністративне правопорушення, які розглядалися разом.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що під час конфлікту ОСОБА_1 діяв з умислом спричинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди їхньому психічному здоров`ю.

Відтак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності апеляційний суд вважає, що викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини, а саме вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру відносно свого сина та його матері, не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілих, вказане виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення даних адміністративних правопорушень.

Суд першої інстанції, вважаючи доведеним наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в оскаржувані постанові не зазначив які саме дії ОСОБА_1 свідчать про вчинення ним домашнього насильства психологічного характеру, в чому саме вони полягають та не з`ясував чи могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілих.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало