Справа №949/1866/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року м.Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Оборонова І.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли від відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої кухарем у «Суші Зум», проживаючої по АДРЕСА_1 , ID-картка № НОМЕР_1 від 26 грудня 2018 року, орган, що видав 5617, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу серії ВАВ №939644 від 08 вересня 2023 року ОСОБА_1 , 31 серпня 2023 року близько 18-30 год. залишила свою малолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без належного нагляду, чим порушила ст.150 СК України.

На розгляді справи в суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнала та пояснила, що 31 серпня 2023 року вона залишила свою малолітню дочку на своїх батьків, а сама пішла на роботу. Того дня їй зателефонував її колишній чоловік ОСОБА_3 , який є батьком дитини та сказав, що хоче забрати дитину до себе додому. Проте, оскільки він про це раніше її не попереджав, тому ОСОБА_1 віддати дитину на той момент не погодилась, а тому через це між ними виник конфлікт. Згодом до неї зателефонували її батьки та повідомили, що до їх будинку приїхали працівники поліції, поряд з якими є також її колишній чоловік ОСОБА_3 . Після цього вони пішли на вулицю, а малолітню дитину залишили на їх п`ятнадцятирічну доньку. Той факт, що вони обоє вийшли на вулицю, в той час коли ОСОБА_1 була на роботі, працівники поліції врахували як залишення малолітньої доньки без належного догляду, а пояснення дідуся та бабусі, що дитина залишилась у будинку під наглядом їх п`ятнадцятирічної доньки до уваги не взяли та склали відносно неї протокол за ч.1 ст.184 КУпАП.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 31 серпня 2023 року вона помітила, як до будинку ОСОБА_1 приїхали працівники поліції, а поряд був присутній батько малолітньої дитини ОСОБА_3 . На той час в будинку були дідусь та бабуся малолітньої дитини, які після приїзду працівників поліції вийшли на вулицю, щоб з`ясувати обставини та мету їх приїзду. Згодом додому приїхала ОСОБА_1 , якій ОСОБА_3 почав говорити, що хоче забрати дитину до себе додому. Після того ОСОБА_1 відповіла, що дитина не хоче до нього їхати і він не попереджав її, що має намір забрати дитину. Також ОСОБА_4 додала, що ОСОБА_1 постійно відповідально відноситься до виховання та утримання своєї малолітньої дитини і ніколи вона не бачила, щоб дитина сама залишалась без належного нагляду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 , яка є її донькою, 31 серпня 2023 року зранку пішла на роботу, а тому залишила свою малолітню доньку на неї та дідуся, а також на прабабусю, яка також допомагає доглядати за дитиною. Коли того дня до їх будинку приїхали працівники поліції, то вона з чоловіком вийшла на вулицю, а з дитиною, яка тим часом вечеряла на кухні, залишилась їх п`ятнадцятирічна донька.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_1 - це його донька. 31 серпня 2023 року він побачив, як до їх будинку приїхали працівники поліції. Тоді він сказав про це дружині і вони вийшли на вулицю, щоб з`ясувати у них причину приїзду. Працівники поліції запитали, чому дитина в будинку без належного нагляду, на що вони відповіли, що дитина в будинку з їх п`ятнадцятирічною донькою. Далі працівники поліції повідомили, що батько дитини хоче забрати її до себе додому, на що вони відповіли, що дитину поки дати не можуть. Також повідомив, що їх малолітня онука ніколи не залишається у будинку без належного нагляду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 пояснив, що ввечері 31 серпня 2023 року він повідомив своїй колишній дружині ОСОБА_1 , яка була на роботі, що хоче забрати дитину до себе додому, але зробити це в той день вона йому заборонила. Після того він викликав працівників поліції, щоб побачитися із дитиною. Коли приїхали працівники поліції, то до них вийшли дідусь з бабусею, а тому вважав, що дитина була вдома без нагляду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , заявника ОСОБА_3 та свідків, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши обставини вчиненого адміністративного правопорушення і обґрунтовано перевіривши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст. 245 ч.1 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При оцінці доказів при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, уповноважені особи повинні з`ясувати, чи припустиме використання отриманих відомостей як доказів у цій справі, чи стосуються отримані фактичні дані до конкретної справи, чи вірогідний цей доказ і як він взаємопов`язаний з іншими доказами у справі, чи є достатньою вся сукупність отриманих фактичних даних для того, щоб прийняти законне, об`єктивне й обґрунтоване рішення з адміністративної справи.

Посадова особа, яка виносить постанову, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення « поза розумним сумнівом » ( рішення ЄСзПЛ « Авшар проти Туреччини » ). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частина 1 ст.184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством.

Із фабули протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, він був складений за те, що ОСОБА_1 залишила свою малолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без належного нагляду, чим порушила ст.150 СК України.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Судом встановлено, що у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення не визначено, які неправомірні діяння ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, вказують саме на її ухилення від батьківських обов`язків, а зміст складеного протоколу не кореспондується із диспозицією ст. 184 КУпАП. Також є помилковим посилання у фабулі протоколу на ст.150 СК України, оскільки не зрозуміло, які саме обов`язки передбачені ст. 150 СК України не виконала ОСОБА_1 .

Крім того, як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення до матеріалів справи, окрім самого протоколу про адміністративне правопорушення долучено рапорт від 31 серпня 2023 року, у якому зазначено, що виїздом на місце події за заявою ОСОБА_3 було встановлено, що останній пояснив, що його колишня дружина ОСОБА_1 не доглядає за дитиною та не виконує батьківських обов`язків, не дозволяє взяти дитину на вихідні дні, а з даного приводу вчиняє конфлікт та під час спілкування із заявником. Дана подія фіксувалась на нагрудну камеру поліцейського (а.с.3). Проте вказаний рапорт не може бути однозначним доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.05.2020 по справі №524/5741/16-а.

Також до матеріалів справи долучено заяву ОСОБА_3 від 31 серпня 2023 року, відповідно до якої, він просить притягнути до адміністративної відповідальності його колишню дружину ОСОБА_1 , яка неналежним чином виконує батьківські по догляду за малолітньою дитиною, залишаючи її без належного на тривалий час, вчиняє відносно неї психологічний тиск, виражається нецензурною лайкою, не забезпечує належних умов розвитку дитини, а також систематично забороняє бачитися з дитиною (а.с.4), а також письмові пояснення ОСОБА_3 , які за своїм змістом є тотожними до зазначеної заяви (а.с.5).

Інших доказів, що стосуються даної справи, до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено.

На думку суду подана ОСОБА_3 заява до працівників поліції стосовно дій колишньої дружини ОСОБА_1 була викликана, не порушенням останньою, передбачених обов`язків щодо неналежного виховання та утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , як це передбачено ч.1 ст.184 КУпАП, а тимчасовою забороною ОСОБА_3 забрати малолітню дитину додому. При цьому, своєю поведінкою стосовно цієї заборони та в подальшому викликом працівників поліції, він спровокував те, що дідусь та бабуся малолітньої дитини, були вимушені вийти до працівників поліції, щоб з`ясувати, з яким підстав до їх будинку приїхали працівники поліції.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що коли бабуся та дідусь малолітньої дитини вийшли на вулицю до працівників поліції, то за нею залишилась доглядати п`ятнадцятирічна сестра ОСОБА_1 , що свідчить, що малолітня не була залишена без належного нагляду в будинку.

Тому, на переконання суду, жодних об`єктивних даних щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено, а зазначена у протоколі подія у розумінні ст. 184 КУпАП не може розцінюватися як таке ухилення.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом із тим, як вбачається із складеного протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності серії ВАВ №939644 від 08 вересня 2023 року, в якому вбачається, що подія відбувалась 31 серпня 2023 року, а тому даний протокол складений з порушенням вимог ч.2 ст.254 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 53 рішення у справі "Гурепка проти України").

Статею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право обвинуваченого захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, будь-яких інших доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків в матеріалах справи відсутні.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст. 8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Слід наголосити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положення ч.ч. 1, 2 ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд не є каральним органом. Суд потрібен для відновлення справедливості та встановлення вини особи, яка вчинила правопорушення. У разі встановлення такої вини притягнення особи до відповідальності, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» ( рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини» ). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що Конституцією України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, особа не може бути визнана винуватою доки її вину не буде доведено в установленому законом порядку, при тому, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності, а тому провадження в даній справі слід закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.284, 287, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, її захисником до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду Рівненської області Оборонова І.В