КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/3710/2023
Справа 752/3261/23
Головуючий в суді І інстанції Токман Ю.Ф.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 жовтня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Ткача Артема Григоровича, розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п. 2.5 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 536,80 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 01 січня 2023 року о 01 годині 20 хвилин керував автомобілем Infiniti QX60 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві на пр. Академіка Глушкова з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився, своїми діями порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , поданій 05 липня 2023 року, указано на незгоду з постановою в зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та необхідність скасування постанови.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що працівники поліції не одразу йому роз`яснили, що відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням п. 2.5 ПДР, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а лише після того, як у них виявилися його документи.

В судовому засіданні він надав всі пояснення і обставини тієї ночі, але суд дійшов до висновку, що протокол, складений під час повітряної тривоги відносно ОСОБА_1 , був вірним і суд вирішив, що на той момент ніщо не загрожувало життю та здоров`ю ОСОБА_1 та його знайомого.

Також він в судовому засіданні неодноразово заявляв, що ніяких доказів керування ним транспортного засобу немає. В ході ознайомлення з відеозаписом він звернув увагу, що до запису не було додано моменту керування, як намагалися довести поліцейські. Всі файли відображають спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , який в цей момент знаходився на вулиці, біля поліцейських, а не за кермом автомобіля. Отже, моменту зупинки транспортного засобу у поліції немає і також судом не було викликано свідків, які б могли це підтвердити.

В протоколі також не зазначені свідки і їх дані, а в графі, де вони мають зазначатися, є тільки номери камер, при цьому камера не зафіксувала моменту керування транспортним засобом, який знаходився під керуванням його знайомого. Від початку відеозапису він говорив, що не керував, і це зафіксовано на відеозаписі о 01:21 хв. Поліцейські почали вимагати саме від нього документи (водійське посвідчення) та документи на машину. Йому не було роз`яснено, чому саме він має надати свої документи та документи на автомобіль, після того, як він надав ці документи, поліцейські почали говорити йому, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Також на 01:54 відеозапису ОСОБА_1 чітко говорив, що за кермом перебував його знайомий, до цього він нервував і не розумів, що таке протокол і просто не хотів підставляти знайомого, який керував його автомобілем в комендантську годину без відповідних документів на те, а тільки ОСОБА_1 мав відповідну перепустку та паролі.

Вказував, що графа, де зазначаються свідки, не містить достовірних відомостей про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, а не інша особа. Інших доказів, які б свідчили про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, матеріали справи не містять.

Звертав увагу, що протокол було складено під час повітряної тривоги і масового обстрілу міста, хоча суд не вважав це підставою для закриття провадження. Хоча суди під час повітряної тривоги не працюють, поліцейський фактично також розглядав та виносив своє рішення і складав протокол.

На підставі вищевикладеного просив постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року скасувати, провадження в справі закрити.

За клопотанням захисника Ткача А.Г. та ОСОБА_1 , який вказане клопотання підтримав, апеляційним судом було допитано свідка ОСОБА_2 , який надавав пояснення в суді першої інстанції, та який в апеляційному суді повторно підтвердив, що в ніч з 31 грудня на 01 січня він із ОСОБА_1 їхали на автомобілі Infiniti QX60, автомобілем керував він, на КПП автомобіль зупинили працівники поліції, почали вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився від огляду, повідомивши поліцейським, що не перебував за кермом, після складання протоколу на ОСОБА_1 свідок сів за кермо та вони поїхали далі.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Ткача А.Г., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, показання свідка ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 378410 від 01 січня 2023 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився і вказану подію зафіксовано на бодікамери № 479595, 473691.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що протокол серії ААД № 378410 від 01 січня 2023 року було складено під час повітряної тривоги, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 не знаходився до початку оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в укритті, а керував транспортним засобом, на відеозаписі не вказував, що їхав до укриття, будь-яким чином не виявив своєї стурбованості щодо загрози його життю та не звертався до працівників поліції з вимогою прослідувати до укриття, в протоколі про адміністративне правопорушення заперечень проти дій поліцейських ОСОБА_1 також не викладено, відтак апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що життя та здоров`я ОСОБА_1 перебували в цей час під загрозою і розцінює такі твердження апелянта як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності.

Суд зауважує, що сам по собі факт дії повітряної тривоги не звільняє водія від виконання покладеного на нього обов`язку, встановленого пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, пройти на вимогу поліцейського в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Переглянутий відеозапис події, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, ця відмова є зрозумілою і категоричною, що не передбачає двозначного трактування.

Судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_1 було допитано свідка ОСОБА_2 , який в судовому засіданні пояснив, що в ніч з 31 грудня на 01 січня він із ОСОБА_1 їхали на автомобілі Infiniti QX60 в бік смт. Глевахи, на КПП в районі Теремків автомобіль зупинили працівники поліції, після зупинки вони вийшли з автомобіля та ОСОБА_1 було надано посвідчення ТРО. З цього приводу виник конфлікт між ОСОБА_1 і нацгвардійцем. Через деякий час до них підійшли працівники поліції та почали вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від огляду, повідомивши поліцейським, що не перебував за кермом, після складання протоколу на ОСОБА_1 свідок сів за кермо та вони поїхали далі.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, судом першої інстанції надано належної правової оцінки, з якою погоджується апеляційний суд, доводам сторони захисту та показанням свідка ОСОБА_2 , який є другом ОСОБА_1 , про те, що останній не керував транспортним засобом за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, і що такі доводи і пояснення спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому розцінені судом як намагання ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності.

Зокрема, за результатами перегляду відеозапису судом першої інстанції з нагрудної камери поліцейського встановлено, що після зупинки на блокпосту під час розмови з поліцейським ОСОБА_1 підтвердив, що він керував транспортним засобом, своєчасно не зупинився, оскільки не помітив блокпост. На вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку огляд на стан сп`яніння відмовився.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.

Апеляційним судом відхиляються як такі, що не ґрунтуються на будь-яких нормах матеріального права, доводи апеляційної скарги, що працівники поліції не одразу роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням п. 2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, а лише після того, як у них виявилися його документи, а також що в графі, де повинні зазначатися свідки, не міститься достовірних відомостей про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, а не інша особа, а також, що протокол про адміністративне правопорушення було складено під час повітряної тривоги.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, зважаючи на те, що ст. 268 КУпАП не передбачає обов`язку поліцейських щодо такого роз`яснення, і оскільки ОСОБА_1 як водій транспортного засобу відповідно до п. 1.3 ПДР зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, п. 2.5 яких передбачено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд приймає до уваги, що наслідки у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення у випадку відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими роз`яснювалися ОСОБА_1 неодноразово, зокрема о 01:31:20, 01:36:40, після чого йому знову було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, або у медичному закладі (о 01:49:00), однак ОСОБА_1 знову категорично відмовився, а також відмовився від підпису в протоколі о 01:59.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги, що на відеозаписі відсутня фіксація керування ОСОБА_1 транспортним засобом, з посиланням на те, що впродовж всього відеозапису перебуває поза салоном автомобіля, свідки даної події відсутні і в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені, він візуально схожий з іншою особою, що перебувала в автомобілі, отже, ніяких доказів керування ним транспортним засобом немає.

Апеляційний суд враховує, і на вказані обставини обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції, що на відеозаписі ОСОБА_1 у розмові зі співробітником поліції підтверджує, що не помітив блокпосту, тобто підтвердив таким чином, що виконував функції водія, а в подальшому о 01:53:34 відеозапису безпосередньо підтверджує, що «їхав до свого кума, він тут живе за два кілометри».

Апеляційний суд приймає до уваги, що на відеозаписі після зупинки на блокпосту під час розмови з поліцейським ОСОБА_1 о 01:20 підтвердив, що він керував транспортним засобом, своєчасно не зупинився, оскільки не помітив блокпост. О 01:24 зазначив, що у нього є паролі та посвідчення ТРО. О 01:25 вказав, що не поспішав. О 01:33 пояснював працівнику поліції, що ледве не збив його на блокпосту, оскільки взагалі не помітив. На вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку огляд на стан сп`яніння о 01:29 відмовився.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що о 01:25:15 ОСОБА_1 на запитання, «чи вживав він щось сьогодні», відповідає «чуть-чуть».

В цілому, висловлювання та поведінка ОСОБА_1 , зафіксовані на відеозаписі, не вказують на те, що ОСОБА_1 заперечувалися обставини керування транспортним засобом.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 під час подій не вказував, що він не керував транспортним засобом та не зазначив цих обставин в протоколі, відмовившись давати пояснення та отримати копію протоколу.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, дійсно відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги, формальний характер її доводів та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

За таких обставин постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п. 2.5 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.