Справа № 698/599/23
Провадження № 3/698/416/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 р. Суддя Катеринопільського районного суду Баранов О.І., за участю: начальника Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської області прокурора Іщенка О.М. та Яременко А.М.; розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 , яка працює на посаді секретаря Єрківської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, за ч.ч. 1,2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

21.08.2023 року в порядку автоматизованого розподілу у провадження судді Баранова О.І. надійшли чотири справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП щодо ОСОБА_1 ..

Згідно постанови суду від 29.08.2023 року вказані вище справи були об`єднані в одне провадження на підставі ст. 36 КУпАП, оскільки протоколи у вказаних справах складені щодо однієї особи та одночасно розглядаються одним і тим самим суддею.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.07.2023 року № 316/2023 зазначено, що ОСОБА_1 , будучи секретарем Єрківської селищної ради Звенигородського району Черкаської області та відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону не повідомила належним чином про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час прийняття участі в обговоренні та прийнятті рішення № 12-13/VІII від 24.12.2021 «Про встановлення умов оплати праці селищному голові на 2022 рік», перебуваючи у прямому підпорядкуванні в селищного голови Єрківської селищної ради ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 1727 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.07.2023 року № 317/2023 зазначено, що ОСОБА_1 , будучи секретарем Єрківської селищної ради Звенигородського району Черкаської області та відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів під час голосування за рішення № 12-13/VІII від 24.12.2021 «Про встановлення умов оплати праці селищному голові на 2022 рік», перебуваючи у прямому підпорядкуванні в селищного голови Єрківської селищної ради ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 1727 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.07.2023 року № 318/2023 зазначено, що ОСОБА_1 , будучи секретарем Єрківської селищної ради Звенигородського району Черкаської області та відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону не повідомила належним чином про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час прийняття участі в обговоренні та прийнятті рішення № 23-26/VІII від 22.12.2022 «Про встановлення умов оплати праці селищному голові на 2023 рік», перебуваючи у прямому підпорядкуванні в селищного голови Єрківської селищної ради ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 1727 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.07.2023 року № 319/2023 зазначено, що ОСОБА_1 , будучи секретарем Єрківської селищної ради Звенигородського району Черкаської області та відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів під час голосування за рішення № 23-26/VІII від 22.12.2022 «Про встановлення умов оплати праці селищному голові на 2023 рік», перебуваючи у прямому підпорядкуванні в селищного голови Єрківської селищної ради ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 1727 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні вищевказаних адміністративних правопорушень заперечила у повному обсязі, оскільки вважає, що не будучи особою, яка перебуває у прямому підпорядкуванні селищному голові, вчиняла вказані у протоколах дії на підставі та у спосіб, передбачений законом, а отже в її діях відсутній конфлікт інтересів. Крім того, надала суду письмові заперечення, зміст яких в цілому зводиться до твердження про відсутність в її діях будь-якого конфлікту інтересів, як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні прокурор Іщенко О.М. підтримав, викладену у вказаних вище протоколах позицію УСР в Черкаській області та вважає, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП та остання пдлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З наданих в судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_2 вбачається, що останній працює на посаді селищного голови Єрківської селищної ради Звенигородського району Черкаської області та перебуває зі секретарем вказаної ради ОСОБА_3 виключно у службових відносинах. Свідок стверджує, що жодні приватні чи інші позаслужбові майнові та немайнові інтереси між ним та ОСОБА_3 відсутні. На підставі викладеного вважає, що, зазначені у протоколах дії ОСОБА_3 щодо участі у голосування є наслідком виконання останньою законних повноважень депутата селищної ради, а отже, повністю ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційним конфліктом інтересів є наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальним конфліктом інтересів є суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватним інтересом є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до п. в) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно ч. 4 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

Відповідно до ч.ч. 4,6 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано. Депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови КМ України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених цією постановою, і схем посадових окладів згідно з додатками 48-53 і 57.

Відповідно до положень постанови КМ України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», сільський голова є керівником органу, який наділений правом на здійснення преміювання працівників сільської ради.

Відповідно до п.п. 2 п.2 постанови КМ України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», надати право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 р. - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.

Відповідно п. 6 постанови КМ України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» преміювання голів обласних, районних і районних у містах рад, їх заступників, сільських, селищних і міських голів, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою. Преміювання секретарів сільських, селищних, міських рад, заступників сільських, селищних, міських голів, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, старост, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці за рішенням сільського, селищного, міського голови.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-7 КУпАП підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною нормою є неповідомлення останньою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 172-7 КУпАП підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною нормою є вчинення останньою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до абз.3 п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 (зі змінами та доповненнями), преміювання секретарів сільських, селищних, міських рад, заступників сільських, селищних, міських голів, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, старост, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці за рішенням сільського, селищного, міського голови.

Відповідно до п.п.2 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 (зі змінами та доповненнями) «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», надати право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 р. - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.

Згідно п. 3 роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» від 22 травня 2017 року № 223-943/0/4-17. Розглядаючи питання щодо наявності конфлікту інтересів у прийнятті участі особи, яка здійснює службові чи представницькі повноваження (судді, депутата сільської, селищної, міської, районної та обласної ради тощо), в голосуванні щодо обрання його на адміністративну посаду (голови, заступника, секретаря тощо) та підстав для притягнення цієї особи до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ст. 172-7 КУпАП, слід звернути увагу на таке. Беручи до уваги диспозиції ст. 172-7 КУпАП та п. 2 примітки до цієї статті, можемо констатувати, що порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: - у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП); -у вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч. 2 ст. 172-7 КУпАП). Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, виконаного на замовлення адвоката Ульянова Р. А., щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення 6 дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій. Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення. Так, відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є, крім іншого, утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу. Згідно ст. 43 цього Закону виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання, як обрання голови ради, відповідно, заступника голови районної ради та першого заступника, заступника голови обласної ради, звільнення їх з посади; утворення, обрання і ліквідація постійних та інших комісій ради, зміна їх складу, обрання голів комісій; утворення президії (колегії) ради, затвердження положення про неї тощо. Аналогічне випливає й зі змісту ст. 20 Закону № 1402, де передбачено, що обрання суддів на адміністративні посади здійснюється виключно зборами суддів відповідного суду (колегіально) з числа суддів цього суду; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Беручи до уваги визначення поняття «реальний конфлікт інтересів», згідно з яким він можливий при прийнятті рішення, а також роль окремої особи при прийнятті рішення колегіальним органом, можемо констатувати, що голосування окремою особою само по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між її діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом (наприклад, зборами суддів відповідного суду). Те саме стосується й осіб, які здійснюють представницькі повноваження. Згідно з п. З ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу, внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад, тобто виборного колегіального органу, який наділений правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Те саме випливає з положень ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», які регламентують питання, що вирішуються районними і обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях, тобто колегіальним органом. Іншими словами, у разі, якщо, наприклад, депутат місцевої ради, який виконує свої повноваження у складі такого колегіального органу, голосує за погодження самого себе до складу виконавчого органу міської ради та погодження призначення себе на посаду заступника міського голови, він одноособово не приймає такого рішення, таке рішення приймається колегіальним органом більшістю голосів. Відтак відсутній прямий і безпосередній причиннонаслідковий зв`язок між голосуванням та прийняттям рішення. Голосування депутата за формування виконавчого органу є його обов`язком, тобто участь у такому голосуванні є здійсненням депутатом його представницьких повноважень. Одночасно право депутата бути обраним до складу виконавчого органу прямо встановлене ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Із цього випливає, що право бути обраним до складу виконавчого органу є реалізацією представницьких повноважень депутата, а не здійсненням його приватного інтересу. З обранням особи депутатом органу місцевого самоврядування такій особі разом з комплексом інших прав та повноважень делегується і представницьке право бути обраним до складу виконавчих органів такої ради. Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

З аналізу наведених вище нормативних актів та актів їх тлумачення випливає, що твердження ОСОБА_3 про законність вчинення нею дії під час голосування за рішення щодо преміювання сільського голови ґрунтуються на законі, а отже, є неспростованими.

Також суддя визнає, що твердження ОСОБА_3 про відсутність між нею як секретарем селищної ради та селищним головою відносин прямого службового підпорядкування є неспростованими, оскільки ні Закон України «Про запобігання корупції», ні Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також інші пов`язані з ними нормативні акти не містять визначення, використаного під час складення вказаних вище протоколів, поняття «прямого підпорядкування».

При цьому, з опосередкованого аналізу змісту ч. 4 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» можливо зробити висновок, що відносини підпорядкування можуть виникати лише між підлеглою особою та безпосереднім керівником або керівником органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади підлеглої особи.

В той час, як аналіз наведеного вище законодавства про місцеве самоврядування (ч. ч.1,5 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») дозволяє зробити висновок, що секретар селищної ради не призначається селищним головою і відповідно не може бути звільнений селищним головою або про те, що звільнення вказаної особи можливе за ініціативою селищного голови. Отже, відносини підпорядкування між вказаними посадовими особами відсутні, що спростовує, викладений у протоколах про адміністративні правопорушення висновки про перебування селищного голови та секретаря селищної ради «у прямому підпорядкуванні» селищного голови.

Вирішуючи справу по суті, суддя також керуюється правовою позицією висловленою Черкаським апеляційним судом у постанові від 26.05.2023 року у справі 707/93/23, який за аналогічних обставин, скасував рішення суду першої інстанції про притягнення посадової особи органу місцевого самоврядування до адміністративної відповідальності згідно ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП. Скасовуючи вказане рішення, апеляційний суд зазначив, що (як і у даній справі) посадова особа, яка склала протоколи про адмінправопорушення, послалася на розділ 2.2.1 Методичних рекомендацій щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції, затверджених наказом НАЗК від 2.04.2021 р. № 5, та в якому вказано, що підпорядкований працівник схильний діяти в інтересах тієї особи, яка визначає йому розмір премії або інших додаткових виплат. Це зумовлено тим, що у разі прийняття рішення на користь особи, яка визначає розмір премії, підпорядкована особа може розраховувати на його лояльне ставлення, додаткове матеріальне заохочення, збереження попереднього рівня заохочення, уникнення негативної реакції на певні негативні результати роботи тощо.

При цьому апеляційний суд окремо роз`яснив, що методичні рекомендації будь-якого державного органу, це тільки роз`яснення з певної теми або питання, роду практичної діяльності, з методикою виконання окремих заходів. Мета цих Методичних рекомендацій, як зазначено в самому наказі НАЗК від 2.04.2021 р. № 5 - це формування єдиного підходу до дотримання правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, обмежень щодо запобігання корупції як невід`ємної складової запобігання вчиненню корупційних і пов`язаних з корупцією правопорушень, а тому за своєю правовою природою не є обов`язковими до повного виконання судами при розгляді справ.

Крім того, суддя визнає що при прийнятті участі у голосуванні у ОСОБА_3 був відсутній реальний конфлікт інтересів, оскільки прийняття остаточного рішення щодо преміювання селищного голови є компетенцією колегіального органу, отже остання жодним чином не могла вплинути на реалізацію свого приватного інтересу, всупереч позиції інших членів колегіального органу.

Отже, суддя визнає, що наведені у вказаних вище протоколах про адміністративні правопорушення відомості щодо дії ОСОБА_3 в умовах реального конфлікту інтересів є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суддя визнає, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Врахувавши наведене вище, в сукупності з позиціями сторін, а також оцінивши надані сторонами та досліджені у судовому засіданні письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суддя визнає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247 ч. 1 п. 1, 283, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднану справу про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 провадженням закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУ-пАП за відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 статті 172-7 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Катеринопільський районний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП копію постанови протягом трьох днів з моменту оголошення вручити або вислати особі, щодо якої її винесено.

Суддя: Баранов О.І.