ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/5557/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Заставенко М.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

05.07.2023 о 20-00 год. у м. Києві на вул. І.Дяченка, 3, водій ОСОБА_1 керував автомобілем "Опель Астра", д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та тесту технічного засобу Драгер "ARНК-0539" - 3,07 проміле, тест № 5155, чим порушив п. 2.9а ПДР України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В суді ОСОБА_1 свою вину визнав, з протоколом погодився. Просив розстрочити виконання постанови про накладення штрафу, оскільки після вилучення поліцією посвідчення водія, він не зможе продовжувати працювати в таксі.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, та дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Даною нормою встановлена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зафіксоване у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 031526 від 05.07.2023, підтверджуються зібраними по справі доказами, а саме: тесті технічного засобу Драгер, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, показаннями свідка ОСОБА_2 , відповідно до яких вона була очевидцем того, як автомобіль Опель д.н.з. НОМЕР_2 на великій швидкості проїхав перехрестя на вул. Дяченка та переїхавши бордюр заїхав на тротуар де йшли люди.

Ч. 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Враховуючи, викладене, обставини та характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 ступінь його вини, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, є всі підстави для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та призначити йому адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього підлягає стягненню судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення, що на день розгляду справи становить 536,80 грн. на користь держави.

За приписами ч. 2 ст. 301 КУпАП, відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Тобто, КУпАП взагалі не передбачає розстрочки, його нормами передбачено тільки можливість відстрочки.

Так, відстрочка виконання рішення означає перенесення виконання на інший час, а розстрочка - надання можливості виконання рішення по визначених частинах у встановлені строки.

А тому розглянувши це звернення відповідно до норм ст. 301 КпАП на предмет слушності питання відстрочки виконання судового рішення суд зауважує, що така відстрочка здійснюється у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 301 КУпАП).

Ч.3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, наведена норма пов`язує можливість відстрочення виконання рішення, зокрема, у «виняткових випадках» за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк.

Відповідно до вимог ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Обставини, що враховуються під час розгляду питання про відстрочення виконання судового рішення: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події; інші обставини справи.

Також слід відмітити, що згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. у т.ч. постанову ВС від 25.02. 2020 у справі № 619/1205/17).

В постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 2-54/08 в тому числі вказано, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю.

При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником.

Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду.

Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Отже, незважаючи на відсутність вичерпного законодавчого переліку підстав для надання відстрочки виконання суд, керуючись критерієм настання обставин, які ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення, у цій конкретній справі з врахуванням всіх особливостей ситуації наведених заявником в заяві вважає відсутніми підстави для відстрочки, позаяк відсутні реальні причин, які перешкоджають виконанню рішення суду.

У цій справі обставини наведені заявником, як передумова його звернення, не указують на доцільність відстрочки виконання рішення суду. Суд виходив з того, що обставини, за яких виконання рішення неможливе, повинні існувати насправді, в реальності, та безпосередньо перешкоджати його виконанню в строки, в обсязі та в порядку, визначені у рішенні. Не є підставами для надання відстрочки виконання рішення обставини, які зумовлені суб`єктивним фактором і поведінкою з боку заявника.

Зокрема, доводи про матеріальний стан особи, в цій ситуації, не можуть бути достатніми самі по собі для відстрочки, як такої, адже невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 25.04. 2012 № 11-рп/2012).

Понад це, при розгляді заяви щодо відстрочки виконання рішення суд серед іншого виходив і з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому за на наслідками розгляду констатує, що наявності підстав для відтермінування не була доведена заявником.

Строки такого відтермінування, які указує заявник в заяві, не знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду, а тому надання відстрочки виконання рішення суду, в цій ситуації, створюватиме занадто безпідставно привілейовані умови для заявника.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, ст..ст. 283, 284, 285, 301, 304 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536,80 грн.

Строк стягнення відраховувати з моменту вилучення посвідчення водія.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Штраф має бути сплачено добровільно не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу після набрання нею законної сили, а у разі оскарження постанови, не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя М.О.Заставенко