справа № 208/8826/23
№ провадження 3/208/2229/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2023 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працює, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 07.06.2007 року Заводським РВ, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 853566 від 11.09.2023 року, -

встановив:

В провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 28.09.2023 року надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП.

Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 853566 від 11.09.2023 року слідує, що 10.09.2023 року о 23.00 годині, мати ОСОБА_1 , ухилялась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання, виховання своєї дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме знаходження її неповнолітньої доньки в громадському місці у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.184 КУпАП.

Відповідно до ст. 278 КУпАП суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 184 КУпАП, передбачено адміністративна відповідальність за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Отже, з аналізу змісту ст. 184 КУпАП вбачається, що ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Зміст наведеної норми дозволяє констатувати, що в силу її вимог особа може бути притягнута до відповідальності за наявності в сукупності таких умов, коли вона: 1) є батьком або матір`ю дитини чи іншою особою, яка їх замінює (далі - батьки); 2) ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей; 3) ухиляється від виконання вказаних обов`язків саме відносно неповнолітніх дітей; 4) неповнолітнім віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років повинно бути вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Аналіз приписів Закону України "Про освіту" та Закону України "Про охорону дитинства" дозволяє дійти висновку, що під невиконанням обов`язків по вихованню і навчанню дітей варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання і навчання неповнолітніх. Ухилення батьків і осіб, що їх заміняють, від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності.

Окремо варто зазначити, що за змістом ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 № 3 під "непіклуванням про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя" слід вважати: - незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; - неспілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; - ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; - несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; - невиявлення інтересу до її внутрішнього світу; - нестворення умов для здобуття нею освіти. При цьому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно частини 1 статті 32 ЦК України неповнолітньою особою є фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

У вищенаведеному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що в м. Кам`янське ОСОБА_1 , ухилялась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання своєї дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме знаходження її неповнолітньої доньки в громадському місці у стані алкогольного сп`яніння, таким чином суть порушення, викладена у протоколі не відповідає диспозиції ч. 3 ст. 184 КУпАП та не містить всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, які характеризують зовнішню сторону даного правопорушення.

В той же час, до справи не додано копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як єдиний доказ, який би свідчив про дату народження дитини та те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є її матір`ю.

Також, всупереч положенням ст. 33 КУпАП до протоколу не додано відомостей відносно особи, яка притягується до відповідальності, зокрема, характеризуючі дані на правопорушника,

Крім того, до протоколу окрім пояснень ОСОБА_1 не додано жодного документа, які б підтвердили стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її перебування саме в громадському місці, відсутній документ, який підтверджує притягнення неповнолітньої ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, також звертаю увагу, що відповідно до п.9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376, передбачено, що у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол. В порушення вимог вищевказаної норми у протоколі не вказано конкретне місце вчинення адміністративного правопорушення, також не вказано ознак адміністративного правопорушення, вчиненого саме ОСОБА_1 , зокрема, не зазначено конкретних обставин, які б вказували на невиконання нею батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2 та не вказано, від яких саме, передбачених законодавством обов`язків, з посиланням на норму закону щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини ухиляється ОСОБА_1 .

Піддавши аналізу диспозицію ст. 184 КУпАП, суд констатує, що згадана стаття КУпАП є нормою бланкетною. Диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, котрі містяться в інших нормативних актах, тому в протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися відповідна норма спеціального закону.

Таким чином, судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 853566 від 11.09.2023 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. За наслідками встановлених недоліків у суду немає можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути дану справу, та прийняти по справі законне й обґрунтоване судове рішення.

Згідно з абзацом 5 ст. 26 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 визнано правильною практику тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному органу для належного оформлення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі "Михайлова проти України" зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Враховуючи наведене, суд, розглядаючи справи на засадах безсторонності та неупередженості, не наділений повноваженнями витребування додаткових доказів за власною ініціативою.

Зважаючи на викладене, розгляд справи має бути здійснений лише за тими матеріалами, які містяться у справі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй правовій позиції сформульованій у постанові від 11.02.2021 у справі №11-1219сап19 зазначила, що норми КУпАП, які встановлюють процедуру адміністративного розслідування і стадію розгляду справи уповноваженим органом (судом), не містять законодавчих положень, які б за окресленої правової ситуації передбачали можливість повертати справу про адміністративне правопорушення для дооформлення протоколу й належного виконання вимог статті 256 КУпАП у частині забезпечення присутності порушника в суді. Водночас немає й процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього. Принаймні чітких й однозначних положень, які б дозволяли чи забороняли повертати протоколи для забезпечення присутності порушника під час розгляду справи, процесуальне адміністративно-деліктне законодавство не містить.

Сформовані на підставі аналізу сталої судової практики рекомендації відповідної вищої судової інституції в окресленому сегменті адміністративно-деліктних правовідносин орієнтував суддів на можливість повернення протоколу уповноваженому органу, який його склав, для дооформлення шляхом винесення відповідних постанов.

Згідно абзацу 5 ст. 26 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року визнано правильною практику тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог статті 256 КУпАП, відповідному органу для належного оформлення.

Відповідно до абзацу другого пункту 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративне правопорушення» норми Кодексу України про адміністративні правопорушення не забороняють повернення протоколу про адміністративне правопорушення, складеного не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог статті 256 цього Кодексу, вмотивованою постановою суду для належного оформлення.

За приписами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У ст. 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, недотрималася вимог закону, що позбавляє суддю всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності із законом, приходжу до висновку, що даний протокол не може бути розглянутий в суді по суті, є таким, що в подальшому утруднить виконання постанови суду, тому разом з доданими до нього матеріалами підлягає поверненню до належного (додаткового) оформлення.

Доопрацьовану справу про адміністративне правопорушення необхідно надіслати до суду з урахуванням вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП, за змістом якої, у справах про адміністративні правопорушення, що підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.256, 268, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 853566 від 11.09.2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, повернути до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Івченко Т. П.