Номер провадження: 33/813/1675/23
Головуючий у першій інстанції Попревич В. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

апелянта ОСОБА_1 ,

особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року у справі про закриття провадження відносно ОСОБА_2 про притягнення її до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за порушення нею п.16.13 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с.10).

Відповідно до адміністративних матеріалів,07.07.2023 року. приблизно о 09 год. 00 хв., ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Hyundai ACCENT р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Каманіна, 14/4, перед поворотом ліворуч не впевнилась у безпечності маневру та скоїла зіткнення із транспортним засобом VOLKSWAGEN р.н. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим порушила п. 16.13 ПДР України, та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП (а.с.1).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою від 15 серпня 2023 року, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі поновити, та визнати винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.11-16).

У судове засідання до суду апеляційної інстанції, призначене на 19.09.2023 року, прибув апелянт ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Крім того, у судове засідання прибула ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу відхилити, оскаржувану постанову залишити без змін (а.с.72-74).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіг

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини у судовому засіданні в суді першої інстанції не підтвердились, а отже відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_2 порушила п.16.13 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з вищевказаним висновком суду, виходячи з наступних підстав.

Так, пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 16.12. ПДР України, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Згідно з п. 16.13 ПДР України, у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Диспозицією ст. 124 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає при порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вирішуючи питання наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, слід враховувати, що диспозиція цієї статті сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу цього правопорушення, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР України, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, яка керувала т/з у момент ДТП. При цьому правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, є правопорушенням із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР України, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) наслідки, передбачені в ст. 124 КУпАП, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу правопорушення включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; наслідки (пошкодження т/з, вантажу, автомобільних доріг тощо); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами; 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Обстановка вчинення правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 124 КУпАП.

Допущені особою, яка керує т/з, порушення ПДР України можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР України) не здатні викликати наслідки, зазначені у ст. 124 КУпАП; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду справи суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині рішення порушення ПДР України, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 124 КУпАП, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Тобто склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, утворює не будь-яке недотримання особою, яка керує т/з, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення ААД №360619 від 07.07.2023 року, в якому вказано, що ОСОБА_2 07.07.2023 року о 09 год. 00 хв., діючи в порушення п. 16.13. ПДР України, в м. Одесі, керуючи автомобілем Hyundai д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Каманіна, біля буд. 14/4 не впевнилась в безпечності маневру, та скоїла зіткнення з транспортним засобом Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , котрий рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.1).

Разом з цим, зазначені відомості протоколу про адміністративне правопорушення ААД №360619 від 07.07.2023 року повністю спростовуються показаннями водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які вони безпосередньо надали під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, а також відомостями письмових доказів, які долучені до матеріалів справи.

Так, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції як апелянт ОСОБА_1 , так і інший водій ОСОБА_2 підтвердили той факт, що місцем аварії є перетин рівнозначних доріг.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, та підтверджується поясненнями у судовому засіданні, ОСОБА_2 , рухаючись по вул. Леваневського у м. Одесі повертала ліворуч, в той час як праворуч від неї рухався ОСОБА_1 , по вул. Каманіна, на рівнозначному перехресті та не надав дорогу ОСОБА_2 як то передбачено п.16.12 ПДР України.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що саме автомобіль VOLKSWAGEN р.н. НОМЕР_2 , під керуванням апелянта ОСОБА_1 мав дати дорогу автомобілю Hyundai ACCENT р.н. НОМЕР_1 , під керуванням іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , так як саме для нього при проїзді перехрестя рівнозначних доріг була перешкода справа.

Отже, твердження ОСОБА_1 про винуватість ОСОБА_2 у ДТП суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджуються належними доказами, та поясненнями викладеними вище, які б давали підстави для сумніву у правильності висновків, викладених у постанові суду першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджуються сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і спростовують доводи апелянта.

Таким чином, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги та факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що і стало підставою для закриття провадження у даній справі відповідно до вимог п.1 ч.1ст.247 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі, щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав (далі - ЄСПЛ), що п. 1 статті 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року про закриття провадження відносно ОСОБА_2 про притягнення її до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда