ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2088/23 Справа № 209/4323/23 Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 серпня 2023 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 25 липня 2023 року о 10 годин 30 хвилин в м. Кам`янське по вул. Тритузна 166, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом М2141 д.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, сухість в порожнині рота, тремтіння рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я у встановленому законом порядку водій відмовився під відеокамеру, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження посилається на те, що про існування оскарженої постанови він дізнався тільки 04.09.2023, коли з`явився до суду, щоб дізнатись про хід справи. Зазначає, що він не був належним чином повідомленим про час і дату судового засідання відповідно до ст. 277-2 КУпАП, копія постанови йому судом не надіслана, тому суд, в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу без його участі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що поліцейський та юрист, до якого він звернувся за консультацією по телефону, ввели його в оману та повідомили йому, що він має право відмовитись від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. Стверджує, що працівники поліції не мали підстав пропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки у нього не було жодних ознак наркотичного сп`яніння і наявність останній не підтверджується доказами. Поліцейські вмовили його відмовитись від проходження медичного огляду, пояснюючи це тим, що йому нічого за це не буде. Посилається, що він не має юридичної освіти та раніше не був в такій ситуації, при цьому наводить пояснення, що раніше його працівники поліції доставляли до медичного закладу для проходження відповідного огляду з ознаками наркотичного сп`яніння, проте минулого разу він витратив багато часу як на сам огляд, так і щоб повернути посвідчення водія.

Крім того, вказує, що чинним положеннями ст 266 КУпАП не передбачено фіксувати відмову водія від проходження медичного огляду тільки нагрудними камерами працівників поліції і для цього мають бути залучені двоє свідків, в цій частині зміни до ст. 266 КУпАП не були внесені, що, на його думку, обумовлено тим, що саме свідки можуть підтвердити наявність або відсутність у водія ознак сп`яніння.

Вказує, що йому не роз`яснили порядок та наслідки відмови від проходження медичного огляду.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час і дату апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про прочини неявки суд не повідомив та заяву про відкладення судового засідання до суду не подавав, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником... Апеляційна скарга, подана після її закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про час і дату судового засідання в суді першої інстанції, що підтверджується його підписом в протоколі про адміністративне правопорушення та отриманням повістки через смс-повідомлення, проте до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд першої інстанції керуючись положеннями ст. 268 КУпАП, правильно розгляну справу без його участі.

Водночас, апеляційний суд зважає на те, що копію оскарженої постанови в порушення ст. 285 КУпАП, суд не надіслав ОСОБА_1 , останній її отримав лише 04.09.2023, що підтверджується його розпискою і 09.09.2023, тобто без невиправданої затримки, він звернувся з апеляційною скаргою.

Враховуючи вищевикладене, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, для забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які зводяться до процесуальних порушень порядку проведення поліцейськими огляду, введення його в оману та відсутності у нього ознак наркотичного сп`яніння, апеляційний суд, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції. Так, вина повністю доведена підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 342194 від 25.07.2023, складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог статей 254 - 256 КУпАП; копією постанови стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП; направленням на огляд водія ОСОБА_1 до медичного закладу; відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, долученим до протоколу на CD-диску.

З відеозапису, долученого до протоколу слідує, що поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про виявленні ним ознаки наркотичного сп`яніння, зокрема застосовує ліхтарик, яким світить в очі ОСОБА_1 та повідомляє, що у нього зіниці очей не реагують на світло, після чого висуває вимогу пройти огляд в медичному закладі для встановлення або спростування стану наркотичного сп`яніння.

Далі видно, що ОСОБА_1 дійсно спочатку погоджується проїхати до медичного закладу для проходження огляду, проте в подальшому зателефонував юристу, яка йому повідомила, що він має право відмовитись від проходження такого огляду.

Працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що в такому разі на нього буде складено протокол за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху та за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на що ОСОБА_1 акцентував увагу, що відмовитись від проходження медичного огляду це його право.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. (п. 2.5 Правил дорожнього руху).

За частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративно-караним є діяння, яке полягає, в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП окреслює обставини, які підлягають доказування в межах даної категорії справ, зокрема, що особа керувала транспортним засобом (виконувала функції воді), мала ознаки відповідного сп`яніння та в порушення обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР України відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.

За положеннями п. 2.5 ПДР України водій повинен пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення відповідного стану, проте працівники поліції не мають повноважень застосовувати заходи примусу для забезпечення проведення такого огляду або в примусовому порядку відбирати біологічні зразки у водіїв для проведення відповідних лабораторних досліджень, тому працівники поліції та водії тлумачать такий варіант поведінки особи, як його право, у зв`язку з тим, що водій дійсно може відмовитись від проходження медичного огляду незалежно з яких підстав.

Однак, за порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР України, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи ОСОБА_1 , що його ввели в оману працівники поліції, оскільки відеозаписом зафіксовано, що поліцейський роз`яснив наслідки такої відмову, як ОСОБА_1 , так і його юристу, від якого останній отримував консультації, що зафіксовано на відеозаписі.

Суперечливими є і доводи ОСОБА_1 , що він вперше потрапив в таку ситуацію і не знав як правильно себе поводити, оскільки як зазначає сам апелянт у скарзі він наводить пояснення, що раніше його працівники поліції доставляли до медичного закладу для проходження відповідного огляду з ознаками наркотичного сп`яніння, він проходив огляд і отримав висновок про не перебування в такому стані, проте він витратив багато часу як на сам огляд, так і щоб повернути посвідчення водія.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що працівники поліції не мали підстав висувати вимогу про проходження медичного огляду, то апеляційний суд зазначає таке.

Відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції після перевірки документів ОСОБА_1 виявив ознаки наркотичного сп`яніння, зокрема світив ліхтариком в очі останньому та повідомив, що вони не реагують на світло.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду» з наступними змінами і доповненнями (Далі Порядок), зазначено, що огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

За правилами пункту 12 Розділу ІІ, пунктів 7, 8 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1 452/735 від 09 листопада 2015 року (Далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Таким чином, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове, тому огляд на місці зупинки транспортного засобу водія з ознаками наркотичного сп`яніння не проводиться.

На файлі відеозапису зафіксовано, що після виявлення відповідних ознак наркотичного сп`яніння працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 проїхати до закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду, на що останній відмовився.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відтак, встановлення наявності ознак сп`яніння є виключною компетенцією поліцейського при спілкування з водієм, який наділяється такими повноваженнями, зокрема і вказаною Інструкцією, а спростувати такі дії водій може у встановленому законом порядку (проходженням медичного огляду), тому ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу наразі немає підстав.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції за статтею 130 КУпАП.

Всупереч доводам апеляційної скарги, відповідно до п. 8 Порядку із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 57 (57-2023-п) від 20.01.2023, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зміни до вказаного Порядку були внесені відповідно до Постанови КМУ № 57 від 20 січня 2023 року Про внесення змін до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, а тому, враховуючи той факт, що адміністративне правопорушення було вчинено ОСОБА_1 25 липня 2023 року, тобто після внесення відповідних змін, доводи апеляційної скарги є неприйнятними, оскільки спростовуються змістом п. 8 Порядку.

Відтак, оскільки матеріали справи містять відеозапис, на якому зафіксовано як відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння так і процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, будь-які невідповідності вимогам Порядку в діях працівників поліції відсутні.

Під час дослідження матеріалів справи, апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. 266 КУпАП, Порядку та Інструкції, які мали б наслідком закриття провадження у справі.

Як слушно зазначено в апеляційній скарзі, згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268, 277-2 КУпАП, а саме, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута без його участі, спростовуються тим, що він був належним чином повідомленим про час і дату судового засідання, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і шляхом надсилання смс-повідомлення, проте до суду не з`явився, а його участь відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП не є обов`язковою.

Крім того, в суді апеляційної інстанції забезпечена можливість для реалізації ОСОБА_1 своїх процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП, проте останній також до апеляційного суду не з`явився.

При розгляді справи порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам сторони захисту, на які ОСОБА_1 акцентував увагу в судовому засіданні, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 р., № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, § 30).

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун