Справа № 304/1494/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/617/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Талапи Б. С. на постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03.08.2023.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 15 (п`ятнадцять) діб.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 грн 80 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 012964 від 03.08.2023 та постанови суду від 03.08.2023 вбачається, що 02.08.2023 біля 10 год 55 хв ОСОБА_1 , спільно з ОСОБА_3 був виявлений та затриманий інспектором групи моніторингу обстановки на околиці населеного пункту Перечин на відстані 5000 м до державного кордону на напрямку 200-202 прикордонних знаків, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України зі Словацькою Республікою поза пунктом пропуску в умовах воєнного стану, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Талапа Б. С. просять постанову суду від 03.08.2023 щодо ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Посилаються на те, що постанова суду є незаконною, тобто ОСОБА_1 незаконно визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності. Вважають, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску, що є підставою для закриття адміністративного провадження. Судом першої інстанції неналежним чином виконано обов`язки щодо зібрання та вивчення доказів по даній справі, при її розгляді справи, оскільки ОСОБА_1 прямував до Словаччини з метою купівлі транспортного засобу для ЗСУ та мав намір перетнути державний кордон України в пішому порядку в районі населеного пункту М. Березний. Для цього він мав всі необхідні документи, в тому числі й військовий квиток з відміткою про зняття з військового обліку. Прямуючи з м. Ужгорода до

АДРЕСА_2 -

перебуваючи в потягу на околиці в м. Перечин, до вагону зайшов інспектор та почав з`ясовувати, куди саме він прямує, потім його вивели з потягу, помістили до ПТТ та в подальшому змусили визнати вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. При накладенні стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції не враховано, що останній вперше вчинив адміністративне правопорушення, в розшуку не перебуває, позитивно характеризується, здійснює догляд за батьком похилого віку, який є інвалідом ІІ групи.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Талапа Б. С. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Талапи Б. С., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

-3-

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Згідно з даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 012964 від 03.08.2023 стверджується, що 02.08.2023 біля 10 год 55 хв, ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3 був виявлений та затриманий інспектором групи моніторингу обстановки на околиці населеного пункту Перечин на відстані 5000 м до державного кордону на напрямку 200-202 прикордонних знаків, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України зі Словацькою Республікою поза пунктом пропуску в умовах воєнного стану, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 012964 від 03.08.2023, протоколом про адміністративне затримання від 02.08.2023, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 02.08.2023, рапортом інспектора прикордонної служби Красовського С. від 02.08.2023, а також іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає у випадку перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 02.08.2023 о 10 год 55 хв, спільно з громадянином України ОСОБА_3 , які в умовах воєнного стану, здійснили спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Словаччини поза пунктами пропуску через державний кордон України в напрямку 200-202 прикордонних знаків на околиці м. Перечин на відстані 5000 м від лінії державного кордону, внаслідок чого ОСОБА_1 був виявлений та затриманий інспектором прикордонної служби, що

-4-

виразилось у вчиненні активних дій спрямованих ним на порушення встановленого порядку та правил перетинання державного кордону України в Словаччину поза межами встановлених шляхів сполучення без проходження прикордонного контролю (особа призовного віку, не маючи документів на право перетинання державного кордону передбачених п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України) у складі групи осіб.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що помічник начальника ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з адміністративно-юрисдикційної діяльності старший лейтенант ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалися ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Талапа Б. С.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що помічник начальника відділу прикордонного наряду «Новоселиця» з адміністративно-юрисдикційної діяльності старший лейтенант ОСОБА_4 діяв у межах наданих йому повноважень.

Твердження ОСОБА_1 та його захисника про те, що ОСОБА_1 наміру перетинати кордон не мав, так як він направлявся до населеного пункту Березний, який є територією України з метою пішого переходу через державний кордон України до Словацької Республіки, оскільки мав таке право, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, та скоєння ним адміністративного правопорушення. передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за вказаних у протоколі обставин.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Талапа Б. С., не заперечують факт перебування ОСОБА_1 02.08.2023 о 10 год 55 хв, на околиці м. Перечин, на напрямку 200-202 прикордонних знаків; згідно рапорту інспектора прикордонної служби, ОСОБА_1 не зміг вказати до якого конкретно населеного пункту він прямує, не аргументував мету свого візиту та не навів жодних пояснень щодо законності підстав його перебування у зазначеному місці.

Доводи про те, що працівники прикордонної служби примусили його визнати вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Оцінюючи вказані твердження на предмет достовірності, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративного правопорушення, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 чи його захисник зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо ОСОБА_1 , або оскаржували такі дії у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку наявним у справі доказам, внаслідок чого постановив незаконне рішення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

-5-

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник не посилалися на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Твердження останніх, що ОСОБА_1 не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не вважає, умислу на перетин державного кордону не мав, має право на перетин державного кордону, оскільки знятий з військового обліку,- апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

Разом з тим, визнаються обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що при застосуванні до ОСОБА_1 адміністративного стягнення судом першої інстанції не враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його майновий стан, ступінь його вини, ставлення до вчиненого.

Санкція ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає накладення стягнення у виді штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Згідно ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Зі змісту постанови місцевого суду вбачається, що в ній відсутні обґрунтування та мотиви обрання судом саме такої міри та виду адміністративного стягнення з огляду на справедливий баланс між адміністративним проступком та мірою відповідальності.

Статтею 24 КУпАП зазначено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: щире розкаяння винного; відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; вчинення правопорушення неповнолітнім; вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Обставини, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, є проявом принципу індивідуалізації покарання.

-6-

Суддя при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк п`ятнадцять діб, зазначив, що враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу правопорушника, ступінь його вини, наявність обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

Утім суддя не визначив, що враховується при накладені на ОСОБА_1 саме такого адміністративного стягнення, які відомості про особу правопорушника, ступінь його вини, наявність обставини, що пом`якшує відповідальність, свідчать про накладення нього стягнення саме в такому розмірі, що є явно несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, апеляційний суд при накладенні стягнення враховує, крім характеру вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, та наявність обставини, що обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що на ОСОБА_1 судом необґрунтовано накладено адміністративне стягнення, яке є максимальним за своїм розміром та видом.

За таких обставин постанова судді підлягає зміні, а апеляційна скарга ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Талапи Б. С. задоволенню частково, у зв`язку необхідністю застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, що буде ефективним та достатнім для виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Талапи Б. С. задовольнити частково.

Постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03.08.2023 щодо ОСОБА_5 , в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_5 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмір 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

В решті постанову суду Перечинського районного суду Закарпатської області від 03.08.2023 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя