Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1170/23
Провадження № 3/382/822/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М. М., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГР № 372392 від 13.07.2023 року та матеріали до нього про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення складено лейтенантом поліції Нарожним В. М.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ГР № 372392 від 13.07.2023 року "13.07.2023 року о 13:30 годині за адресою АДРЕСА_1 гр-н ОСОБА_1 виражався на адресу матері ОСОБА_2 нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру".

ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Судова повістка направлялася на адресу, зазначену у протоколі. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Будь-яких заяв та клопотань від цього не надійшло. У зв`язку з цим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, оскільки відповідно до ст. 268 КУпАП її присутність у вказаній категорії справи не є обов`язковою.

Про надходження на розгляд суду вказаної справи, з огляду на судову практику ЄСПЛ, було повідомлено прокурора Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області. Прокурор не скористався правом на участь у розгляді справи. Участь прокурора у вказаній категорії справ не є обов`язковою відповідно до ст. 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні Смірнов проти України (рішення від 08.11.2005 року у справі Смірнов проти України , заява № 36655/02), у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення від 16 лютого 2017 року у справі Каракуця проти України ( Karakutsya v. Ukraine ), заява № 18986/06, § 71).

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Закон України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII "Про запобігання та протидію домашньому насильству" у п. 3 ч. 1 ст. 1 визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. "b" ст. 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису .

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений; неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення термінового заборонного припису. Суб`єкт загальний - фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суд враховує, що психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Аналізуючи докази, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ГР № 372392 від 13.07.2023 року "13.07.2023 року о 13:30 годині за адресою АДРЕСА_1 гр-н ОСОБА_1 виражався на адресу матері ОСОБА_2 нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру". При цьому, протоколі у графі "потерпілий" містить зазначення " ОСОБА_1 ", тобто відомості про особу, щодо якої складено протокол (якій інкримінується правопорушення).

При цьому, протокол та інші матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наслідків вчинення образи, про які йдеться у фабулі ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме що внаслідок певних дій могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, як і не містить доказів щодо умисного характеру дій особи, спрямованих саме на настання цих наслідків.

Дані протоколу про адміністративне правопорушення фактично не підтверджують наявності події і складу правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; зазначений у протоколі "склад правопорушення" не узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що не вважається домашнім насильством вчинений між особами звичайний сімейний конфлікт (сварка), який за своїм характером був лише зіткненням їх протилежних інтересів і поглядів, напруженням і крайнім загостренням їх відносин та наявних між ними суперечностей, що може супроводжуватися взаємними докорами і образами але без наміру завдати шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 "13.07.2022 р. в 13-30 я знаходилася вдома в цей час у мене відбувся конфлік виражався поганими словами фізичну силу до мене не застосовував медичну допомогу до мене не застосовував".

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 "13.07.2023 р. близько 14 год 00 хв в мене із моєю матір`ю ОСОБА_3 сталася із зі мною словесна суперечка яка незабаром закінчилась після чого моя матір викликала поліцію..".

Відповідно до відомостей рапорту органу поліції від 13.07.2023 року "син буянить, шмд не потрібна, потрібний наряд поліції".

Форма оцінки ризиків від 13.07.2023 року містять такі відомості: чи вдалося поліцейському провести спілкування/бесіду - "ні"; чи постраждала особа відмовилася від спілкування/бесіди - "ні"; чи кривдник колись погрожував постраждалій..., чи допускає постраждала особа, що кривдник може спробувати ... (п. п. 1-3) - "ні". На всі інші питання форми (п. п. 4-27) проставлено "без відповіді/невідомо". При цьому, форма оцінки ризиків на містить жодної відповіді "так" на відповідні питання щодо оцінки ризиків, тож залишається незрозумілим, які саме ризики оцінювалися органом поліції.

Самі по собі терміновий заборонний припис органу поліції та письмова заява ОСОБА_2 із проханням "прийняти міри до мого сина ОСОБА_4 який вчинив до мене домашнє насильство", за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства, які б доводили наявність елементів об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, фактично не доводять наявність події та складу правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати/збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми законодавства, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 173-2, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 294 КУпАП і може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя М. М. Нарольський