КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року м. Київ

Унікальний номер с прави № 357/7226/23

Суддя в суді першої інстанції: Шовкопляс О.П.

Провадження № 33/824/4364/2023

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., за участі секретаря судового засідання Котляр К.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. в дохід держави (а.с. 53-55).

Не погодившись з вказаною постановою, 14 серпня 2023 року ОСОБА_1 та його захисник Солодовніков О.П. направили до суду апеляційну скаргу, в якій просили постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, або звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі вимог ст. 17 та 18 КУпАП, або визнати винним ОСОБА_1 та піддіти адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами (а.с. 60-75).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначали, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи. Вказували, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді водія військової частини НОМЕР_2 та здійснює безпосередньо участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Для розгляду даної справи ОСОБА_1 викликався у судові засідання, проте, кожного разу коли ОСОБА_1 прибував у судові засідання, судовий розгляд справи не відбувався. Розглянувши справу без участі ОСОБА_1 та його захисника суд порушив право на його захист.

До суду першої інстанції було подано клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначено усі обставини адміністративного правопорушення, а саме, що ОСОБА_1 отримав дозвіл командира на звільнення на дві доби з 05 червня 2023 року по 06 червня 2023 року для перебування за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 . 04 червня 2023 року ОСОБА_1 вживав алкоголь, а приблизно о 5 год. 05 червня 2023 року отримав наказ прибути до військової частини на шикування з подальшим можливим отриманням бойового наказу. Не маючи іншої можливості доїхати до військової частини, ОСОБА_1 вимушений був скористатись своїм автомобілем з метою виконання наказу командира. 05 червня 2023 року о 05 год. 30 хв. його транспортний засіб зупинили працівники поліції, які не повідомили причину зупинки та розпочали здійснювати перевірку документів. При цьому, ОСОБА_1 не порушував ПДР, а тому працівники поліції здійснили зупинку транспортного засобу з порушенням ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Пройшовши огляд на стан алкогольного сп`яніння був отриманий результат 0,77 проміле алкоголю. Хоча ОСОБА_1 визнає свою вину, але вважає, що вина має бути доведена належними та допустимими доказами. Звертав увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17, та вказував, що оскільки були відсутні підстави для зупинки його поліцейськими, всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертали також увагу на те, що хоча у діях ОСОБА_1 може вбачатися склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, але згідно вимог ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідності оборони або була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Вважають, що 05 червня 2023 року о 5 год. 33 хв. військовослужбовець ОСОБА_1 був в стані крайньої необхідності та здійснював заходи щодо забезпечення національної безпеки і оборони, перебуваючи у звільненні отримав наказ про негайне прибуття до частини з метою отримання бойового завдання, тому не підлягає відповідальності на підставі ст. 17 та 18 КУпАП.

Вказували, що санкція ст. 130 КУпАП є безальтернативною, проте, виходячи з вимог ст. 33 КУпАП, суду слід врахувати ступінь сп`яніння ОСОБА_1 , який є незначним, визнання провини, каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність двох неповнолітніх дітей, проходження служби у ЗСУ на посаді водія, здійснення заходів по обороні країни. Можливе позбавлення водійських прав ОСОБА_1 призведе до втрати професійного військовослужбовця, який здійснює керування спеціальною військовою технікою.

До апеляційної скарги було долучено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, в якій зазначено, що 31 липня 2023 року відбувся розгляд даної справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Солодовнікова О.П. 01 серпня 2023 року захисник Солодовніков О.П. звернувся до суду з заявою у разі прийняття рішення видати його копію. Не отримавши відповіді 08 серпня 2023 року захисник повторно звернувся до суду з заявою з проханням видати копію постанови. 10 серпня 2023 року судом видано копію постанови та 14 серпня 2023 року було подано апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 , його захисник - адвокат Солодовніков О.П. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Прокурор був належним чином повідомлений про розгляд справи апеляційним судом про що у справі є докази (а.с. 42-43).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Відповідно до ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність перешкод для апеляційного перегляду справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисник - адвоката Солодовнікова О.П., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи заяви про поновлення строку, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2023 року була винесена за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Солодовнікова О.П., які були повідомлені судом належним чином (а.с. 51-55).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Згідно з супровідним листом суду першої інстанції 08 серпня 2023 року на поштову адресу ОСОБА_1 було направлено копію постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2023 року, проте, доказів вручення поштового відправлення матеріали справи не містять (а.с. 56).

При цьому встановлено, що 01 серпня 2023 року, 08 серпня 2023 року захисник Солодовніков О.П. звертався до суду з заявами про видачу копії оскаржуваної постанови та 10 серпня 2023 року з заявою про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 57-59).

Згідно з розпискою, яка міститься у матеріалах справи, захисник Солодовніков О.П. отримав копію оскаржуваної постанови в приміщенні суду 15 серпня 2023 року (а.с. 59).

14 серпня 2023 року ОСОБА_1 та його захисник Солодовніков О.П. звернулися до з апеляційною скаргою.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Поряд з цим, з метою реалізації права на апеляційне оскарження, частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлена можливість поновлення строку на апеляційне оскарження. Так, за змістом положень вказаної частини другої статті 294 КУпАП передбачена можливість, у разі пропущення особою десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, поновлення такого строку судом за відповідним клопотанням апелянта.

Апеляційний суд вважає, що поважними причинами пропуску строку може бути необізнаність заінтересованих осіб про мотиви прийнятого судом рішення, що є підставою для поновлення строку апеляційного оскарження за відповідним клопотанням.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд дійшов висновку, що апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з поважних причин, а тому заява про поновлення строку підлягає задоволенню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, направленням водія на огляд з метою виявлення стану сп`яніння, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результатом тесту «Драгер» (0,77 проміле), відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, рапортом (а.с. 1-8).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, тому відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 142693 від 05 червня 2023 року о 05 год. 33 хв. в м. Біла Церква по вулиці Героїв Маріуполя, 14, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2101, р.н. НОМЕР_3 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому приладу Alcotest Drager 7510 ARLM-0358, що підтверджується тестом № 666, результат 0,77 проміле, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Вбачається, що ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення та отримав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, 05 червня 2023 року о 05 год. 33 хв. працівники поліції зупинили транспортний засіб, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , перевіривши документи та поспілкувавшись з водієм працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота. На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного пристрою «Драгер» ОСОБА_1 погодився. За результатами проходження огляду було встановлено факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 0,77 проміле. З результатами огляду ОСОБА_1 погодився, що зафіксованого на відеокамеру (а.с. 8).

Згідно з наявним в матеріалах справи результатом тесту «Драгер» показник алкоголю в крові ОСОБА_1 становив 0,77 проміле (а.с. 4).

Згідно з п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

В подальшому з відеозапису вбачається, що було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і під час ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу, він не висловлював жодних заперечень, підписав даний протокол, чек приладу «Драгер» з результатом огляду 0,77 проміле та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про його згоду з результатом огляду та змістом протоколу.

ОСОБА_1 погодився з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, який був проведений поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів, поліцейським було запитано наявність (відсутність) згоди водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснено (у разі незгоди з оглядом на місці) право пройти огляд в лікарні, а відтак працівником поліції дотримано вимог законодавства.

Будь-яких невідповідностей протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_1 вимогам ст. 256 КУпАП судом не встановлено.

Дії працівників поліції при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння відповідають вимогам «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735.

Сукупність наявних у справі доказів дає підстави для висновку, що вказані докази беззаперечно доводять те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги, що працівники поліції здійснили зупинку транспортного засобу з порушенням ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки були відсутні підстави для його зупинки, тому всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

Згідно зі складеним рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 ППП в м.Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП сержанта поліції Атаманенко А.В., 05 червня 2023 року було помічено транспортний засіб ВАЗ 2101, р.н. НОМЕР_3 , водій був не пристебнутий ременем безпеки, ним виявився ОСОБА_1 , а в ході спілкування з яким було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (а.с. 7).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно з п. 2.3в ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Таким чином, поліцейські зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 з законних підстав.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що 05 червня 2023 року о 05 год. 33 хв. керуючи транспортним засобом військовослужбовець ОСОБА_1 був в стані крайньої необхідності та здійснював заходи щодо забезпечення національної безпеки і оборони, оскільки перебуваючи у звільненні отримав наказ про негайне прибуття до військової частини з метою отримання бойового завдання, тому не підлягає відповідальності на підставі ст. 17 та 18 КУпАП.

Апеляційний суд оцінив такі доводи апелянта та дійшов наступних висновків виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Статтею 8 КУпАП передбачено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 11 листопада 2022 року по теперішній час, що підтверджується довідкою ТВО начальника штабу - заступника командира військової частики НОМЕР_2 від 22 червня 2023 року № 828 (а.с. 28).

У матеріалах справи містяться пояснення командира 8 роти охорони у військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який пояснив, що 05 червня та 06 червня 2023 року ОСОБА_1 знаходився у звільненні та не здійснював свої військові обов`язки. До військової частини надійшло бойове розпорядження, в якому весь особовий склад 8 роти охорони повинен був видвинутися в указаний сектор для здійснення покладених бойовим розпорядженням завдань. 05 червня 2023 року о 05 год. 00 хв. він надав наказ щодо здійснення збору особового складу та його прибуття на шикування на 07 год. 00 хв. У зв`язку з отриманим бойовим наказом та службовою необхідністю та усунення небезпеки, яка загрожує державному та громадському порядку, був відкликаний із звільнення військовослужбовець ОСОБА_1 , якому було доведено негайно наказ про його прибуття до частини. Порушення ПДР та складання протоколу відносно ОСОБА_1 стало наслідком виконання наказу командира для прибуття до військової частини з метою виконання бойового наказу (а.с. 24-25)

В апеляційній скарзі вказано, що ОСОБА_1 вимушений був скористатися своїм автомобілем, здійснивши адміністративне правопорушення, але в стані крайньої необхідності, бо не виконавши вчасно наказу командиру, його дії б кваліфікувалися за ч. 3 ст. 403 КК України та він би підлягав кримінальній відповідальності де санкція статті передбачає позбавлення волі терміном від 5 до 8 років.

При цьому, з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що 05 червня 2023 року о 05 год. 33 хв. коли працівники поліції зупинили транспортний засіб ОСОБА_1 , він повідомляв, що поспішає на шикування до місця збору військової частини на 07 год. 00 хв. О 05 год. 44 хв. працівник поліції після встановлення факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння попередив, що необхідно знайти тверезого водія, який забере автомобіль. Також запитав чи є можливість у пасажира ОСОБА_1 забрати автомобіль, проте, пасажир відповів, що не отримував водійського посвідчення (а.с. 8).

Крім того, як вбачається з відеозапису, працівник поліції зазначав, що автомобіль ОСОБА_1 припаркований на автомобільній дорозі з дотриманням ПДР, тому його можна залишити і написати розписку про зобов`язання не керувати транспортним засобом до витверезіння.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не було вчинене в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною та передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець