Кропивницький апеляційний суд
Справа № 33/4809/395/23 Головуючий у суді І інстанції: Загреба І.В.
Категорія: ст. 122-4 КУпАП Доповідач в суді ІІ - інстанції: Бондарчук Р.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 року. Суддя судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду Бондарчук Р.А.,

з участю:

потерпілої ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькийапеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2023 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працюючий заступником директора з ГР НВО №32, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ПП відсутній,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та на підставі ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 536 грн 80 коп. судового збору на користь держави.

Згідно постанови суду ОСОБА_2 04.08.2023 року об 19-08 год., керуючи транспортним засобом «Renault Fluence», д/н НОМЕР_1 , в порушення п.п.2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР України, на перехресті вулиць Г.України Пацаєва в м. Кропивницький, був неуважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху, не витримав безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Після чого, ОСОБА_2 залишив місце пригоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 просять скасувати постанову районного суду та постановити нову, якою ОСОБА_2 за 122-4 КУпАП призначити покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 2 роки.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких ОСОБА_2 після ДТП вийшов з машини та запропонував їй 500 грн. за ремонт бампера. При цьому мав ознаки алкогольного сп`яніння.

А тому, тікаючи з місця ДТП ОСОБА_2 мав намір уникнути адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, судом не враховано, що у машині перебували 2 дітей та вони могли постраждати.

Разом з тим, розмір матеріальних збитків складає 139660 грн., при цьому розмір страхового відшкодування складає 110000, грн..

Вказує, що ОСОБА_1 на 2,5 місяці залишилась без транспортного засобу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в апеляції, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову судді суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, зазначила, що після ДТП перебувала у шоковому стані та не змогла повністю відобразити обставини справи у своїх поясненнях.

Враховуючи те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП доведена відповідними доказами дослідженими у суді першої інстанції та жодними учасниками справи не оскаржується, дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ст.ст.124, 122-4 КУпАП, як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.

А тому, розгляд апеляційної скарги відбудеться в межах апеляційної скарги, а саме в частині призначеного адміністративного стягнення.

Так апелянт обґрунтовує призначення адміністративного стягнення перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 , наявних в матеріалах справи остання не повідомляла працівників поліції про наявність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння.

При цьому, письмові пояснення ОСОБА_1 повністю збігаються з електронним рапортом, наявним в матеріалах справи, з фабули якого не зазначено, що потерпілим виявлено ознаки сп`яніння у водія автомобіля Renault Fluence д/н НОМЕР_1 .

А тому доводи ОСОБА_1 про те, що вона надала пояснення, щодо того, що водій автомобіля Renault Fluence д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 є такими, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

В той же час суд апеляційної інстанції не має повноважень самостійно визначити перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, визначення ознак сп`яніння покладається на працівників поліції.

При цьому навіть за умови наявності у водія ознак сп`яніння у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та вищезазначеної Інструкції, особа зобов`язана пройти огляд на визначення стану сп`яніння, а у випадку підтвердження наявності стану сп`яніння або відмовою від проходження огляду особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

Таким, чином враховуючи те, що огляд ОСОБА_2 на визначення стану сп`яніння не проводився, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно встановити факт перебування особи з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки в протилежному випадку вказані дії суді є порушенням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкція №1452/735.

Крім того, потерпіла не зверталася до працівників поліції із заявою про те, що учасник ДТП ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та не зверталася зі скаргами до керівництва УПП в Кіровоградській області, щодо не проведення огляду учасника дорожньо-транспортної пригоди на стан алкогольного сп`яніння, який є обов`язковим.

Також, не можуть бути враховані доводи ОСОБА_1 про призначення більш суворого адміністративного стягнення з приводу наявності у транспортному засобі дітей, та розмір страхового відшкодування перевищує матеріальні збитки завдані у ДТП, оскільки відповідно до вимог ст. 33 КУпАП при накладені адміністративного стягнення судом враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Наведені факти свідчать про безпідставність тверджень потерпілої про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння та неналежність доказів у справі, які не тільки не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно обставин вчинення особою діяння, що ставиться йому у провину.

Враховуючи положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ст.130 КУпАП, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, пред`являти обвинувачення, яке не було пред`явлене працівниками поліції, зокрема за ст. 130 КУпАП, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, враховуючи викладене вище, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку про відсутність доказів, які підтверджують доводи потерпілої про наявність в діях ОСОБА_2 ознак алкогольного спяніння.

При цьому ОСОБА_1 вправі, з цих підстав, звернутись в порядку цивільного судочинства зі стягенням додаткових виплат на відшкодування матеріалальної та моральної шкоди.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_2 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При накладені адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Врахувавши вказані обставини суд призначив ОСОБА_2 адміністративне стягнення, на підставі ст. 36 КУпАП, в межах санкції .ст.124, 122-4 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.

Порушень застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є безумовною підставою скасування судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245 КУпАП всебічно, повно, об`єктивно з`ясував всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, безпосередньо у судовому засіданні дослідив докази та обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.124, 122-4 КУпАП.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_2 за ст.ст.124, 122-4 КУпАПкваліфіковані правильно, а його винуватість у вчиненні даного правопорушення, підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.ст.124, 122-4 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Р.А. Бондарчук