МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/889/23 Головуючий у місцевому судді Лагода А.А.
Провадження № 33/812/427/23 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Темнікової В.І.,

за участю секретаря - Колосової О.М.,

захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності Петровського Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Петровського Леоніда Анатолійовича на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік,-

в с т а н о в и в:

Постановою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2023 року встановлено, що 07.09.2022 року о 16-50 год. в м. Миколаєві по вул. Озерній, 13 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO» 110CDI д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду від 09 березня 2023 року та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 у вказаний час та дату, дійсно знаходився за вказаною у протоколі адресою, так як проживає там, а автомобіль був припарковано на узбіччі. Працівники УПП м. Миколаєва самі зупинились, спитали чиє авто та запропонували ОСОБА_1 переставити його біля будинку, на що останній відповів відмовою, оскільки дорога перерита і транспортний засіб нікому не заважає та відсутні будь-які порушення відповідних норм законодавства. При цьому ОСОБА_1 пред`явив на їх вимогу свій паспорт для встановлення його особи та підтвердження місця реєстрації, який вони виривали з його рук та пошкодили.

Вважає, що в даному випадку ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не був водієм і не керував автомобілем. В матеріалах справи відсутній відеозапис з бодікамер працівників поліції, який би підтверджував факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом. Є тільки дані, що він перебував біля автомобілів, які не рухались. Тобто, докази керування транспортним засобом в матеріалах справи відсутні.

На думку апелянта, за відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі та постанові, така особа у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення за ознакою керування в стані сп`яніння, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом на момент зупинки автомобіля працівниками поліції, і як наслідок не може нести відповідальність, про що також зазначив Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 року.

Тому вважає, що всупереч ст. 252, 280 КУпАП суд першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності.

Заслухавши пояснення захисника Бахмач В.М. на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, слід дійти висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із пунктом 2.9(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001р. (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушень, передбачених ч. 1 статті 130 КУпАП.

Так, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст.7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оскаржена постанова суду першої інстанції не відповідає наведеним положенням закону.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 17 листопада 2022 року зазначено, що 07.09.2022 року о 16-50 год. в м. Миколаєві по вул. Озерній, 13 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO» 110CDI д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій відмовився. Вказаним, особа порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Даною постановою ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому, за результатами розгляду справи суд першої інстанції вважав доведеним як факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, так і факт керування ним транспортним засобом.

До такого висновку суд, як зазначено в постанові, дійшов на підставі досліджених ним під час розгляду справи доказів, а саме: даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Однак, поза увагою місцевого суду залишилось те, що визначальними для кваліфікації діяння за ч.1 ст.130 КУпАП, є не тільки факт відмови від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння чи перебування у такому стані, а й встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Отже, обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, адже відповідно до диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, отже зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП України не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим із того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Так, в суді першої інстанції справа розглядалася без участі ОСОБА_1 та його захисника.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що 07 вересня 2022 року о 16.50 год. ОСОБА_1 дійсно знаходився за вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення адресою, оскільки там проживає, його автомобіль був припарковано на узбіччі, працівники поліції самі зупинились та спитали кому належить авто та пропонували переставити його, на що ОСОБА_1 відповів відмовою. Таким чином, ОСОБА_1 не виконував функції водія та не був за кермом, а у постанові відсутні докази керування транспортним засобом, що виключає склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції захисник також пояснив, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, що він проживає неподалік будинку, біля якого був припаркований транспортний засіб, а саме в будинку № 19В, але не міг поставити автомобіль біля свого будинку, так як дорога була перерита, що заважало йому під`їхати до свого будинку. В цей день взагалі не керував транспортним засобом, його часто використовували родичі, тому пояснити хто припаркував автомобіль в районі будинку № 13 не може.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 325765 від 07.09.2022 року, в якому зазначено, що 07 вересня 2022 року о 16:50 год., в м. Миколаєві, Заводський район, вул. Озерна біля будинку 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO» 110CDI д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови, не підписаний ОСОБА_1 .

Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в матеріалах справи відсутнє.

Відеозапис, що долучений працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, не містить даних щодо керування водієм ОСОБА_1 07 вересня 2022 року о 16:50 год., в м. Миколаєві, Заводський район, вул. Озерна біля будинку 13, транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO» 110CDI д.н.з. НОМЕР_1 , а також зупинки працівниками поліції вказаного транспортного засобу.

Натомість з відеозапису вбачається, що відеофіксація починається з моменту як працівник поліції йде до припаркованого біля узбіччя автомобіля, який стоїть в непорушному стані з вимкненим двигуном, без ввімкнутих фар, габаритів, тощо. ОСОБА_1 та його співбесідник стоять біля автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO» 110CDI д.н.з. НОМЕР_1 , біля якого також стоять ще чотири працівника поліції. Працівник поліції одразу повідомив ОСОБА_1 що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та роз`яснив йому права, а тільки потім працівник поліції запропонував ОСОБА_1 продути алкотестр драгер, на що ОСОБА_1 відповів відмовою та сказав, що в нього не має прав, на пропозицію проїхати до медичного закладу ОСОБА_1 також сказав «нет».

Також з відеозапису вбачається, що інший працівник поліції запитав ОСОБА_1 : «чому ви припарковані на перехресті?», що опосередковано підтверджує пояснення апелянта, що працівники поліції під`їхали до автомобіля ОСОБА_1 , коли автомобіль вже стояв та не рухався.

Після чого працівником поліції відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, від підпису в якому ОСОБА_1 відмовився та постанова за порушення п. 15.9 г ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП, підписувати яку ОСОБА_1 також відмовився.

Таким чином із дослідженого відеозапису не вбачається, що автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO» 110CDI д.н.з. НОМЕР_1 рухався, переслідувався поліцейськими та був зупинений. Відсутня на відеозаписах фіксація й повідомлення поліцейського про причини зупинки транспортного засобу. З відеозапису не вбачається, ким саме зупинений автомобіль.

Отже вказаним відеозаписом, який є належним та допустимим доказом у справі, не підтверджено факт керування вказаним автомобілем ОСОБА_1 , що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тобто, будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO» 110CDI д.н.з. НОМЕР_1 , 07.09.2022 року о 16 год. 50 хв. по вул. Озерній, біля буд. 13 в м. Миколаєві, матеріали справи не містять, а захисник Бахмач В.М. під час розгляду справи в суді даний факт категорично заперечує.

Будь-яких свідків вказаної події, матеріали справи не містять.

За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, апеляційний суд відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту що, ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. В суді захисник Бачмач В.М. заперечує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтями 251, 255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.

В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, достеменно встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміновані правопорушення були учинені і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цих правопорушень.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 07.09.2022 року о 16 год. 50 хв. по вул. Озерній, біля буд. 13 в м. Миколаєві керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO» 110CDI д.н.з. НОМЕР_1 , а тому протокол про адміністративне правопорушення, який складається за результатами вже скоєного правопорушення і в якому фіксуються вже вчинені на момент його складання дії правопорушника, не відповідає вимогам закону і не може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності за ч. 1 статті 130 КУпАП.

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

З огляду на наведене, а саме на диспозицію ч. 1 ст. 130 КУпАП, що передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, в тому числі алкогольного сп`яніння, відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем, коли працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, та відмовився від проходження огляду у медичному закладі у встановленому законом порядку, та враховуючи положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, слід дійти висновку про не встановлення в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, зважаючи на те, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зафіксований у відповідності до вимог законодавства, а визнання винуватості не може ґрунтуватися на припущеннях, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із викладеним постанова судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Петровського Леоніда Анатолійовича задовольнити.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік - скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова