П О С Т А Н О В А

02 жовтня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/1373/23

Провадження №3/152/671/23

Суддя Шаргородського районного

суду Вінницької області Славінська Н. Л.,

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Клекотина, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч.2 ст.184 КпАП України,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №424399 від 19.09.2023 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, а саме в тому, що, дослівно до протоколу, «19.09.2023 р. о 11 год. 00 хв. Під час перевірки працівниками ССД сім`ї гр. ОСОБА_1 , які проживають в АДРЕСА_1 ухилилася від покладених на неї ст.184 ч.1 КУпАП, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» обов`язків по вихованню своїх малолітніх дітей, не забезпечивши належних умов для проживання повторно протягом року.».

Адміністративний матеріал надійшов до суду 02.10.2023 року та переданий на розгляд судді Славінській Н.Л. (а.с.21).

При підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду, згідно з вимогами ст.278 КУпАП, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, приходжу до висновку, що справа підлягає поверненню органу, який направив її до суду, для додаткового оформлення, оскільки не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення.

Так, п.2 ст.278 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, в тому числі, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, суд зауважує, що всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, частиною 2 статті 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за дії, передбачені частиною першою цієї статті, тих самих дій.

Разом з тим, не підтверджується повторність протягом року вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.1 ст. 184 КпАП України.

Так, з доданої до протоколу копії постанови Шаргородського районного суду від 15.05.2023 року у справі №152/602/23 вбачається, що ОСОБА_1 не була піддана адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки звільнена від адміністративної відповідальності, а справа про адміністративне правопорушення закрита (а.с.10-11).

Отже, при складанні протоколу ВАВ №424399 від 19.09.2023 року порушено вимоги ст.256 КУпАП, оскільки не розкрито об`єктивну сторону правопорушення.

Вказані суперечності в ході судового розгляду матеріалів не можуть бути усунуті, оскільки суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.184 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді, штрафу від 1700 грн. до 5100 грн.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Виявлене при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 порушення вимог ст.ст.251, 256 КУпАП унеможливлює розгляд справи та прийняття за наслідками її розгляду законного та об`єктивного судового рішення.

Відтак, справа підлягає поверненню до ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення подання доказів (постанови суду, яка набрала законної сили) повторного протягом року після накладення адміністративного стягнення вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.1 ст.184 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.251, 256, 278 КпАП України,

постановив:

Адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.184 КпАП України повернути до відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: