Справа № 698/115/23 Провадження № 3/710/227/23
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2023 м. Шпола

Суддя Шполянського районного суду Черкаської області Сивокінь С.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Черкаського апеляційного суду, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 від 19.05.1998 року, тимчасово не працює, інші відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, за ч.1 ст. 130 КУпАП, суду не відомі

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.01.2023 о 22 год 02 хв, на автомобільній дорозі смт. Єрки м. Звенигородка керував транспортним засобом марки «CHEVROLET LACETTI» реєстраційний номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, не сітка хода). Від проходження освідування на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на прилад «Драгер» та у медичному закладі.

Тимчасово вилучені посвідчення водія НОМЕР_1 .

Своїми діями вчинив порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

У суд ОСОБА_1 з`явився, вину не визнав. Подав клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтоване тим, що:

1. Адміністративні матеріали не містять жодного доказу про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення. Ним не вчинялося жодних протиправних дій.

Адміністративний протокол не відповідає дійсності, склад адміністративного правопорушення зазначений в протоколі фактично зводиться до доводів (жодним чином не обґрунтованих), що відповідно до протоколу серії ААД №312214 ніби то: «28.01.2023 р. 22 год. 02 хв. на А-Д смт.Єрки - Звенигородка водій ОСОБА_1 керував автомобілем CHEVROLET LACETT1 н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, нечітка вимова, нечітка хода. Від проходження освідування на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на прилад Драгер та у медичному закладі.

Зазначає, що зі місту протоколу взагалі не вбачається, хто саме відмовився і нечітке посилання «водій» не ідентифікує його як особу, яка звинувачується у вчиненні правопорушення. Окрім цього, у матеріалах справи відсутні докази того, чи рухався взагалі автомобіль зазначений у протоколі поліцейського, що в свою чергу виключає склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП. Також, у згаданому протоколі, зазначено дату та час керування транспортним засобом 28.01.2023 о 22 год.02 хв., що також нічим не підтверджується. (У матеріалах справи наявний лише відеозапис того, що 28.01.2023 о 22 год. 10 хв. поліцейський вийшов із службового автомобіля, та попрямував до зазначеного в протоколі транспортного засобу). У матеріалах справи відсутні докази того, що транспортний засіб CHEVROLET LACETTI н.з. НОМЕР_2 був зупинений на вимогу працівників поліції, та не зафіксовано його рух, та чи взагалі, на момент приїзду працівників поліції перебував на узбіччі без руху. Окрім цього до матеріалів справи належним чином не долучено матеріали доказів, які підтверджують факт повідомлення про ніби то перебування водія вищезазначеного транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння, про що поліцейські постійно стверджували. Тож можливо зробити висновок, що протокол (Протокол не може бути доказом, позиці ВСУ викладена у постанові від 08.07.2020 справа № 177/525/17 ) та додані до нього матеріали взагалі не містять жодних даних та доказів про те, що мною здійснювалось керування транспортним засобом, та ще й у стані алкогольного сп`яніння.

Працівниками поліції порушено вимоги нормативних актів, які передбачають, зокрема Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 18 грудня 2018 року № 1026, пунктом 5 розділу II передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ці ознаки у протоколі про адміністративне правопорушення, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, зокрема, вказати на наявність цих ознак свідкам та відібрати у них пояснення з цього приводу або зафіксувати їх за допомогою відеозапису.

Так, переглядаючи зазначені матеріали справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КпАП, можливо зробити висновок про недотримання працівниками поліції вимог КУпАП та інших нормативних актів, зокрема Інструкції № 1026 щодо порядку фіксування безпосередньо керування особою транспортним засобом. З поміж вказаного вважає, що відеозапис з нагрудної камери працівників поліції не може вважатись належним і допустимим доказом по справі, оскільки такий не є безперервним.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Відповідно до тексту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що поліцейські ставлять у вину те, що він здійснював керування транспортним засобом о 22 год. 02 хв., проте, із наявного у справі відеозапису не вбачається, що о 22 год. 02 хв. транспортний засіб під його керуванням рухався.

Відповідно до ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Слід звернути увагу, що в самому протоколі відсутні будь які посилання на свідків, чи потерпілих внаслідок адміністративного правопорушення,

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. На підставі ч. 1 і ч. 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Як вбачається з положень ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Докази, які надані стороною обвинувачення додані з порушенням закону, а отже є недопустимими.

Відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП складений протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом адміністративного правопорушення, а суд позбавлений можливості забезпечення всебічного, повного й об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення. Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1V «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і ОСОБА 2 проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необгрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень. Враховуючи, що викладені обставини у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами, а надані докази отримані з порушенням закону та не містять в собі об`єктивної сторони правопорушень, провадження в справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення.

Він, жодним чином не мав умислу та жодним чином не вчиняв правопорушення з непрямим умислом, склад правопорушення відсутній, адже, відповідно до матеріалів адміністративної справи явно вбачається, що докази які б доводили наявність складу правопорушення відсутні.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення (проступку) і не може бути піддано адміністративному покаранню, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Звертає увагу, що Суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі «Ваrbеrа, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v.Turkey, п.282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

2. Щодо доводів поліцейських з приводу перебування з явними ознаками алкогольного сп`яніння водія: запах алкоголю із порожнини рота, нечітка вимова, нечітка хода, та від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на прилад Драгер та у медичному закладі, підтверджується лише даними протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що від підписання протоколу відмовився.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази відсторонення його від керування транспортним засобом, що суперечить вимогам ст.266 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст.130 КУпАП встановлена адміністративна

відповідальність: Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також, в адміністративних матеріалах відсутнє направлення до закладу охорони здоров`я та результати огляду, проведеного поліцейськими, щодо факту виявлення ознак сп`яніння. Окрім цього, у матеріалах наявний рапорт працівника поліції щодо доставлення його на огляд у заклад охорони здоров`я, та ніби то відмова від проходження освідування у зазначеному закладі. Однак належних доказів, що його було доставлено до медичного закладу та те що він у даному закладі відмовився проходити освідування, також відсутні.

З відеозаписів можливо зробити висновки, що весь алгоритм дій працівників поліції, які фактично спонукали до відмови від проходження медичного огляду у медичному закладі та на прилад Драгер, повністю сплановані та виконані працівниками поліції задля складання протоколу за відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння за ч. 1 ст. 130 КУпАП, починаючи із надуманих повідомлень від невстановлених осіб про керування ним транспортним засобом у ніби то стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»),

ЄСПЛ зазначає, що застосування агентів під прикриттям повинно бути обмежене, співробітники поліції можуть діяти таємно, але не займатись підбурюванням (рішення ЄСПЛ від 9 червня 1998 року у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»),

Під провокацією (поліцейськими) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на су об`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

За матеріалами відео фіксації та матеріалами справи можливо зробити висновок, що ніби то відмова від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння фактично була спровокована самими працівниками поліції, які у подальшому склали протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за фактом відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Окрім цього, відповідно до п.9 розділу II Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" (далі - Інструкція) затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 p., вказано, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Невиконання належних вимог Інструкції працівниками поліції підтверджується наданим до матеріалів відеозаписом, з якого вбачається, що працівник поліції 29.01.2023 о 00 год. 12 хв. після спливу більше як двох годин, після нібито виявленого правопорушення, не отримавши належних доказів розпочали складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. З Постанови КМУ №1103 від 17.12.2008 року "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, і проведення такого огляду" огляд проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря-фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 6 цієї Постанови встановлено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд наведена в додатку 1 до цієї Інструкції, затвердженої Наказом МВС МОЗ від 09.11.2015 №1452/735.

Згідно з п. 7 розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, вказаними нормами регламентовано, що особи, які керували транспортними засобами підлягають огляду у закладі охорони здоров`я лише у двох випадках: якщо вони відмовляються від проходження огляду на стан сп`яніння на місці або не згодні з результатами такого огляду. Інших підстав огляду вказаних осіб у закладі охорони здоров`я не передбачено законодавством.

Аналіз вказаних обставин дозволяє дійти висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що я відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, як і саме направлення на огляд.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, вважається недійсним.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

При цьому, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Вважає, що його права щодо використання юридичної допомоги захисника, в ході складання адміністративного протоколу працівниками поліції, було порушено, оскільки на вимогу скористатись правовою допомогою, працівники поліції її проігнорували. Також в ході складання протоколу про адміністративне правопорушення не на місці вчинення як на думку працівників поліції адміністративного правопорушення, а саме на відрізку шляху автодороги смт.Катеринопіль смт.Єрки він не мав реальної можливості скористатись правовою допомогою, оскільки свій мобільний телефон він залишив у своєму автомобілі.

Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Проте, як вбачається з технічних записів з нагрудної камери працівників поліції ним неодноразово повідомлялось останніх, що він не відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, натомість просив надати йому час скористатись правовою допомогою та докази порушення правил дорожнього руху, які стали підставою для затримки транспортного засобу, на що отримав відмову від працівників поліції.

Зважаючи на викладене, просить провадження відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення

Суд вважає, що надане заперечення та невизнання вини є обраним способом захисту особи.

Вина ОСОБА_1 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 312214 від 29.01.2023 (а.с.1);

відеофайлом 1371170__0004 із записом на якому зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт зупинки транспортного засобу працівниками поліції, а також на записі зафіксовано факт пропозиції із боку працівника поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі;

відеофайлом № 1371170__0007 на якому зафіксовано факт неодноразової пропозиції із боку працівника поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, та зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотесту «Драгер» та зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. За даними відеозапису ОСОБА_1 стверджував, що пройде огляд, однак, при цьому, жодних дій з метою пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у будь-якій формі не вчинив, а навпаки ухилявся від проходження огляду, не виконував вказівок та пропозицій поліцейських при виконанні ними своїх обов`язків;

відеофайлом 1371170__0008 на якому зафіксовано факт відмови від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення та факт вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення. Відеозапис міститься на DVD -R диску.

На відео не зафіксовано факту провокації працівниками поліції з метою отримання доказів (а.с.5).

Адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає, зокрема, у тому числі у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За правилами ч.ч. 2,3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Відповідно до вимог п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пункт 4 Розділу І Інструкції визначає, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Положення п.12. Розділу ІІ Інструкції визначають, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а вразі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 6 розділу Х із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ №808 від 05.11.2021).

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підтверджено відеозаписами які містяться на DVD -R диску.

На вказаному відеозаписі зображені події, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме неодноразова пропозиція поліцейського пройти ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, роз`яснення наслідків не вчинення таких дій та дій водія щодо ухилення від огляду.

Доводи ОСОБА_1 про порушення поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП, щодо не відсторонення його від керування транспортним засобом не спростовують вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до рапорту поліцейського СРПП СПД №1 с-нт поліції Кузьменка М.В., що є в матеріалах справи, підставою зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , було повідомлення, зареєстроване в ЖЄО № 959 Звенигородського РВП від 28.01.2023 з приводу перебування водія в стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 не позбавлений права скористатися правовою допомогою.

Під час розгляду справи суду не надано доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Аналізуючи досліджені докази у їх сукупності, належності, допустимості та достатності у суду не має об`єктивних сумнівів у винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, судом не встановлено.

При накладенні адміністративного стягнення, згідно вимог ст. 33 КУпАП, суд враховує характер вчиненого правопорушення та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, його ступінь вини, матеріальний стан, обставини що обтяжують та пом`якшують відповідальність, а тому суд з урахуванням всіх обставин справи, вважає за можливе призначити ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до положень ст.401, ч. 5 ст.283 КУпАП, п.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 536,80 грн.

Клопотання ОСОБА_1 про направлення матеріалів справи за підсудністю до Звенигородського районного суду Черкаської області не підлягає до задоволення, оскільки підсудність розгляду справи Шполянським районним судом Черкаської області була визначена постановою Черкаського апеляційного суду від 16.02.2023.

Керуючись ст.ст.33-35, 401, ч.1 ст.130, ст. ст. 252, 280, 283, 288 ст.294, 307, 308, 317 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, піддати адміністративному впливу та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 17 000,00 грн, (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.), який стягнути в дохід держави за наступними реквізитами (призначення платежу: «Адміністративні штрафи у сфері забезпечення дорожнього руху» - по КЕКД 21081300, назва отримувача ГУК у Черк.обл./ Черкаська обл./21081300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , МФО 899998, бюджетний рахунок №UA0023001), із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніше, як протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а вразі оскарження даної постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений статтею 307 КУпАП, штраф підлягає стягненню із правопорушника у примусовому порядку у подвійному розмірі - в сумі 34 000,00 (тридцять чотири тисячі гривень 00 коп.), відповідно до ст.308 КУпАП.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 від 19.05.1998 року, тимчасово не працює, інші відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, за ч.1 ст. 130 КУпАП, суду не відомі, в дохід держави судовий збір в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за наступними реквізитами (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), бюджетний рахунок UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення цієї постанови.

Суддя С.С. Сивокінь