Справа № 732/1067/23
Провадження № 3/732/900/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 року м. Городня

Суддя Городнянського районного суду Чернігівської області Карпинська Н.М., секретар Кирієнко Т.М., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Слєпченка С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня справу, яка надійшла із відділу поліцейської діяльності № 1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , майстра „Городнянського ХПП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу ААД № 065185 ОСОБА_1 17.07.2023 о 08 годині 43 хвилини в м. Городня по вул. Чернігівській керував автомобілем марки ВАЗ 21112-110-01 д.н.з НОМЕР_1 без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.1 а Правил дорожнього руху України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.5 ст.126 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, Заперечуючи проти обгрунтованості складення протоколу за ч.5 ст. 126 КУпаП ОСОБА_1 зазначив, що протокол складався одночасно із протоколом за ч.1 ст. 130 КУпАП і в тому протоколі зазначено, що посвідчення водія у ОСОБА_1 вилучаються. Тобто, така дія не була можливою без предявлення посвідчення водія. Адвокат Слєпченко С.А. просив закрити провадження у справі, оскільки у законний спосіб не доведено, що ОСОБА_1 не надав працівнику поліції водійське посвідчення або що таке посвідчення не надавало йому права керувати транспортним засобом,яким ОСОБА_2 на момент зупинки керував. Хоча посвідчення НОМЕР_2 було видано йому до 29 березня 2011 року, і в ньому не зазначається „строковість, воно не стало автоматично недійсним, тож не підтверджено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом.

Заслухавши пояснення, дослідивши заявлені у справі докази, суд встановив наступне.

З відтвореного в суді відеозапису, вчиненого поліцейським із застосуванням бодікамери встановлено, що особа ОСОБА_1 перевірена ним за посвідченням водія. Категорія водійського повідчення не деталізована ні в протоколі, ні в довідці (а.с. 5).

Із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що поліцейським озвучено невідповідність його посвідчення вимогам законодавства, так як посвідчення було видано до 29.03.2011.

Однак, влада не може обмежувати використання водійських посвідчень, які були видані до 29 березня 2011 року. Дійсно, підставою введення обмежень строку дії посвідчень водія є вимоги Конвенції ООН про дорожній рух від 8 листопада 1968 року (надалі - Конвенція). Згідно до Поправок до цієї Конвенції, які набули чинності 28 березня 2006 року, було внесено ряд змін до тексту Конвенції та її Додатків. Важливими для питання, що розглядається, є зміни, внесені до статей 41, 43 та Додатку 6 "Національне водійське посвідчення". Відповідно до зазначених змін, в обов`язковому порядку в посвідченні має бути вказана дата закінчення строку дії посвідчення (п. 4-b Додатку 6 в новій редакції). Згідно ч. 1 ст. 43 Конвенції Договірні сторони повинні видавати національні водійські посвідчення у відповідності з новою редакцією додатку 6 не пізніше ніж через п`ять років після набуття нею чинності. У тій же ст. 43 Конвенції вказано, що національні водійські посвідчення, видані до спливу встановлено п`ятирічного «перехідного періоду на посвідчення нового зразка» у відповідності з попередніми редакціями статей 41, 43 та Додатку 6 цієї Конвенції, визнаються протягом строку їх дії. Тобто повноваження Кабінету Міністрів України, спрямовані на реалізацію норм закону, якими запроваджується "строковість" водійських посвідчень, згідно цього Закону стосуються виключно запровадження на території України посвідчень нового зразка із зазначенням терміну його дії, однак аж ніяк не поширюються на регулювання використання вже виданих посвідчень. Отже, Україна наділена правом обмежити термін дії національних водійських посвідчень, однак, в будь-якому випадку, вона не може обмежувати використання водійських посвідчень, які були видані до 29 березня 2011 року. Загальновизнані НОРМИ міжнародного права є складовою національного права і мають перевагу перед національними законами.

До того ж за диспозицією частини 5 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. Натомість у протоколі, у порушення вимог ст. 256 КУпАП, при викладенні суті правопорушення не інкриміновано кваліфікуюча ознака повторності, а лише в додатках до протоколу додані підтверджуючі матеріали. Однак, оскільки межі судового розгляду формуються суттю правопорушення, викладеному в офіційному документі яким є протокол серії ААД № 065185, особа уповноважена складати протокол, фактично ухилилась від викладення „обвинувачення, яке внаслідок суворості передбаченої законом санкції мало бути покликано забезпечити протилежній стороні конкретність висунутого порушення для подальшого захисту.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Керуючись ст. ст. 247 п. 1, 284 п. 3 КУпАП, - п о с т а н о в и в:

Закрити провадження в справі щодо притягненняОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП згідно п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя Карпинська Н.М.