Справа № 350/1145/23
Провадження № 33/4808/659/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Судд я Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Головатюка І.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 серпня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що водій 10 липня 2023 року о 01 год. 29 хв. в сел.Брошнів-Осада по вул.22 Січня ОСОБА_1 керував автомобілем марки Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, зокрема на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Головатюк І.М. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною, необґрунтована, винесена без з`ясування всіх обставин справи та без надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, та порушенням матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом не враховано відсутність обґрунтованого та чіткого обвинувачення, що пред`явлено працівниками поліції ОСОБА_1 , оскільки судом прийнято постанову при неповному, без об`єктивного та всебічного дослідження обставин справи.

Сторона захисту наголошує, що звинувачення є нечітким та складається з двох частин: керування з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. Апелянту стає незрозумілим, в чому саме обвинувачується ОСОБА_1 .

Стверджує, що законодавством не встановлено відповідальність за керування автомобілем з ознаками сп`яніння, про що відображено поліцейським в протоколі.

Наголошує, що при ухваленні рішення судом не було належним чином досліджено зміст протоколу щодо ОСОБА_1 , що призвело до ухвалення неправомірного рішення у справі.

Вважає, що поліцейськими порушено процедуру проведення огляду на визначення стану сп`яніння, у зв`язку із чим такий огляд вважається недійсним. Зазначає, що у поліцейських була відсутня підозра про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння і останні внесли завідомо неправдиві відомості, що судом залишено поза увагою.

Апелянт вказав на те, що у поданому клопотанні під час розгляду справи в суді, стороною захисту наголошувалось на відсутності очевидних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , які працівником поліції йому не було оголошено.

Апелянт вважає, що працівниками поліції було здійснено перевищення їх службових повноважень, оскільки розпочатий з порушенням норм законодавства, а саме за відсутності у водія ознак алкогольного сп`яніння, останньому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння.

Зазначає, що судом не звернуто увагу на твердження захисту про відсутність підозри про перебування водія в стані сп`яніння, а висновки суду суперечать фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказовим забезпеченням справи.

Окрім того, апелянт наголошує на тому, що направлення на огляд водія у медичному закладі пропонується не тільки усно водієві, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, в якому повинно бути зазначено назва медичної установи, який входить до відповідного затвердженого переліку, дані про особу водія та час видачі направлення.

Сторона захисту вважає, що лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Оскільки матеріали справи не містять даних про вручення ОСОБА_1 направлення на огляд до медичного заклад, який він не підписував та не знав про його складання, то дані підстави дають вважати про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду водія на визначення стану сп`яніння.

Всі наведені обставини стороною захисту були наведені в клопотанні про закриття провадження у справі, на що суд не звернув уваги та прийняв незаконне рішення.

Висновки суду у постанові, на думку апелянта, свідчать про суб`єктивність та необґрунтованість висновків суду, які не підкріплені жодними доказами та суперечать один одному, які б доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Вважає, що вищевказані факти в апеляційній скарзі свідчать про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушенні.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвокат Головатюк І.М. не з`явилися, хоча в установленому законом порядку повідомлялися про розгляд апеляційної скарги. ОСОБА_1 не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на адресу апеляційного суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення суду направлене ОСОБА_1 15.09.2023 року під його власноручний підпис в повідомленні, що свідчить про отримання ОСОБА_1 повідомленні суду про розгляд справи призначений на 27.09.2023 року.

Адвокат Головатюк І.М. подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності та без участі в судовому засіданні ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду провадження за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до національного законодавства та усталеній судовій практиці, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 та його захисник знають про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, просили розглянути справу без їх участі, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, поданої стороною захисту, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушниці та характер вчиненого ним правопорушення.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що судом належним чином не вмотивована постанова суду, а розгляд справи судом проведено без з`ясування всіх обставин справи, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю обґрунтованих висновків, які наведені судом в мотивувальній частині ухваленого судом рішення (а.с.35-38).

У мотивувальній частині постанови суду зазначено, що ОСОБА_1 у судове засідання не прибув. Представник ОСОБА_1 адвокат Головатюк І.М. в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження по справі, в обґрунтування якого зіслався на те, що у працівників поліції була відсутня обґрунтована підозра, що водій перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки на місці зупинки поліцейським було озвучено твердження про «відчуття запаху алкоголю із салону автомобіля», а пасажири підтвердили факт вживання саме ними алкогольних напоїв, відтак підозри у алкогольному сп`янінні саме щодо водія даного транспортного засобу працівниками поліції не оголошувалось. Також фабула протоколу містить три ознаки алкогольного сп`яніння, дві з яких, а саме: не чітка вимова та тремтіння пальців рук, що описують характерний для водія стан на місці зупинення транспортного засобу не знаходять свого підтвердження на відеозаписі з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції.

Судом також зазначено, що адвокат стверджував в судовому засіданні про те, що працівниками поліції була порушена процедура огляду водія на виявлення стану алкогольного сп`яніння. Так, на відеозаписі «№0.000000-E0.000000-S000 END» зафіксовано пропозицію пройти або огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або огляд у медичному закладі або відмовитись від проходження огляду. Відтак не зрозумілою видається пропозиція поліцейського від якого саме виду огляду можна відмовитися, що не відповідає порядку проводження огляду згідно із ст. 266 КУпАП та Інструкцією. Таким чином зафіксована відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинення та від проведення огляду у медичному закладі, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення є відповіддю на запропоновану працівниками поліції дію, що не узгоджується із приписами чинного законодавства України. Також адвокат зазначив, що стаття 266 КУпАП, яка визначає процедуру огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння не передбачає дискреційних повноважень у працівників патрульної поліції щодо прийняття на власний розсуд рішення про надання водієві права вибору, яким чином останній повинен проходити зазначений огляд, а навпаки чітко визначає процедуру проходження огляду, не дотримуючись якої, такий огляд вважається недійсним.

Також адвокат ствердив в суді першої інстанції, що у матеріалах справи наявне направлення на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, проте, зазначене направлення не вручалося особисто ОСОБА_1 , останній його не підписував та взагалі не знав про існування такого направлення. З відеозаписів наявних в матеріалах справи також не вбачається момент вручення письмового направлення ОСОБА_1 , що свідчить про те, що працівник поліції порушив встановлений законом порядок проведення огляду та направлення ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я та додав зазначене направлення до матеріалів справи вже після складання протоколу.

22.08.2023 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Головатюк І.М. подав до суду письмове клопотання, у якому просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення з вищевикладених підстав.

Вислухавши захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції, при прийнятті рішення у справі, надано доводам захисника ОСОБА_1 адвоката Головатюка І.М., наведені ним в апеляційній скарзі .

Апеляційний суд враховує, що під час судового розгляду судом першої інстанції у повному обсязі були досліджені матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, наявні по справі письмові докази та відеозаписи з відео реєстратора поліцейського.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції вказав, що вина доведена такими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 252332 від 10.07.2023, який за своєю суттю є основоположним документом, на підставі якого особу можна притягнути до адміністративної відповідальності, у якому зазначено відомості про посадову особу, яка склала даний протокол та особу, відносно якої він складений, суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин, а також стаття, якою передбачена відповідальність (а.с.1);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд на стан сп`яніння не проводився, від підпису водій відмовився (а.с. 2);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого огляд у медичному закладі відносно ОСОБА_1 не проводився (а.с. 3);

- відеозаписами, що містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску (а.с.9), з яких встановлено, що процедура огляду ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння не проведена, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі.

Суд першої інстанції також вказав, що встановлено керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 , а тому він є суб`єктом вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Виявивши у водія ознаки алкогольного сп`яніння працівник поліції роз`яснила йому процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема те, що він має право продути алкотестер «Драгер» на місці зупинки або відмовитись від проходження такого огляду, а також має право проїхати у медичний заклад і пройти там огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів, що він знає всі ці правила.

Судом першої інстанції звернуто увагу та деталізовано дані з відеозаписів нагрудної камери працівника поліції, відповідно до чого встановлено, що роз`яснивши процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейська запропонувала ОСОБА_1 продути алктотестер «Драгер» на місці зупинки, на що останній відповів «Ні». Після цього поліцейська уточнила: «Ви відмовляєтесь?», на що ОСОБА_1 ствердно відповів «Я відмовляюсь». Зафіксувавши відмову водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, поліцейські запропонували водію проїхати в медичний заклад для проходження такого ж огляду, на що ОСОБА_1 відповів: «Я не буду їхати».

Судом взято до уваги те, що з поведінки ОСОБА_1 , зафіксованої на відеозаписах вбачається, що він розумів та усвідомлював, що працівники поліції пропонують йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак він відмовився від проходження такого огляду в категоричній формі.

Також, судом зазначено, що важливим є те, що працівник поліції пояснила ОСОБА_1 , що відмова від проходження огляду дня визначення стану алкогольного сп`яніння свідчить про те, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим на нього буде складено протокол. Однак, в ході тривалого спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 жодного разу не виявив бажання довести свою невинуватість та пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, що з урахуванням вищевикладеного свідчить про обґрунтованість достатніх підстав вважати, що водій керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та міг перебувати у стані алкогольного сп`яніння.

Судом обґрунтовано зазначено обставину, що в ході спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 не висловлював заперечень з приводу керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. У присутності водія було складено протокол про адміністративне правопорушення, з якими він ознайомився.

Суд першої інстанції при дослідженні доводів клопотання про закриття провадження у справі адвоката Головатюка І.М. та заперечення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яким зазначено, що у працівників поліції була відсутня обґрунтована підозра про те, що водій перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки на місці зупинки поліцейським було озвучено твердження про «відчуття запаху алкоголю із салону автомобіля», а пасажири підтвердили факт вживання саме ними алкогольних напоїв.

Тож, судом, при дослідженні відеозаписів та надання їм оцінки, обґрунтовано звернуто увагу на те, що після того як водій вийшов з авто, поліцейські переконались у наявності ознак у водія алкогольного сп`яніння, після чого запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Судом обґрунтовано вказано на те, що встановити ознаки алкогольного сп`яніння може виключно працівник поліції, а водій у свою чергу, повинен пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, щоб спростувати сумніви, які виникли у поліцейського щодо виявлених ознак алкогольного сп`яніння. Однак, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Суд також за належних підстав зазначив про те, що твердження сторони захисту про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду водія на виявлення стану алкогольного сп`яніння з тих причин, що не зрозумілою видається пропозиція поліцейського від якого саме виду огляду можна було ОСОБА_1 відмовитися, що не відповідає порядку проводження огляду згідно із ст. 266 КУпАП та Інструкцією, є необґрунтованими.

Суд в постанові встановив, що на відеозаписі з назвою «ОСОБА_4 130 (1)» зафіксовано факт роз`яснення поліцейською водію ОСОБА_1 процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема те, що він має право продути алкотестер «Драгер» на місці зупинки або відмовитись від проходження такого огляду, а також має право проїхати у медичний заклад і пройти там огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів, що він знає всі ці правила.

З такими висновками суду апеляційний суд цілком погоджується та вважає їх обґрунтованими.

Суд обґрунтовано зазначив, що виконати вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, є обов`язком кожного водія. Разом з тим, примусове проведення огляду водія на стан сп`яніння є недопустимим, що надає право особі відмовитись від проходження відповідного огляду. Однак у цьому випадку, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд вважав, що працівник поліції роз`яснила водію процедуру, передбачену вимогами чинного законодавства, зокрема пояснила, що він має право пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а також має право відмовитись від такого огляду, у зв`язку з чим має пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.

Твердження адвоката про те, що стаття 266 КУпАП не передбачає дискреційних повноважень у працівників патрульної поліції щодо прийняття на власний розсуд рішення про надання водієві права вибору, яким чином останній повинен проходити зазначений огляд суд визнав неспроможними, оскільки працівник поліції, як вбачається із відеозаписів, не приймала рішення про надання водію того чи іншого права, а тільки пояснила процедуру огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, в тому числі його право відмовитись від проходження такої процедури, оскільки примусове проведення огляду водія на стан сп`яніння є недопустимим.

Суд, на підставі детального дослідження доказів у справі, прийшов до висновку, що працівниками поліції була дотримана процедура проведення огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, а факт відмови водія від такого огляду зафіксований належним чином.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на безпідставність доводів про те, що направлення до медичного закладу ОСОБА_1 не вручалося особисто і останній повинен був виконувати вимоги поліцейського щодо проведення огляду у медичному закладі тільки після вручення такого направлення водію транспортного засобу.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вищезазначене направлення має правове значення для лікаря медичного закладу, який повинен провести медичний огляд, і не впливає на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився проходити такий огляд на вимогу поліцейського, однак факт складення/нескладення такого направлення свідчить про дотримання/недотримання процедури огляду водія загалом.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Перевіряючи доводи сторони захисту у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 252332 від 10.07.2023 року, водій ОСОБА_1 10 липня 2023 року о 01 год. 29 хв. в сел. Брошнів-Осада по вул.22 Січня керував автомобілем марки Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка вимова, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, зокрема на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором СРПП Калуського РВП лейтенантом поліції Проців М.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді смт. Рожнятів, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .

В протоколі свідки не зазначені.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано відео фіксація, направлення на огляд, акт огляду, зобов`язання.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом під його власноручний підпис в протоколі.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено власноручно, що ОСОБА_1 надасть пояснення в суді.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлено під підпис.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується в порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки будучи водієм транспортного засобу відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений правами та обов`язками відповідно до вимог законодавства, повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська, а також з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1). Відеозаписи долучені до матеріалів справи містять відомості про те, що працівником поліції було ознайомлено ОСОБА_1 зі змістом протоколу, який відмовився від проведення огляду на визначення стану сп`яніння, що призвело до оформлення матеріалів справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля поліції та нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до відеозапису відео реєстратора службового автомобіля поліції зафіксовано рух автомобіля марки Honda Accord, д.н.з НОМЕР_1 , за яким слідував автомобіль працівників поліції та після зупинки даного автомобіля можливо встановити, що саме ОСОБА_1 був водієм вищевказаного транспортного засобу. Відеозаписами зафіксовано наявність в салоні автомобіля в якості пасажирів двох дівчат.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, при цьому уточнивши у працівників поліції про наявність даних щодо фіксації керування ним автомобілем, після чого отримавши відповідь поліцейського про наявність запису руху даного автомобіля на службовий відео реєстратор патрульного автомобіля поліції, ОСОБА_1 зазначив, що ним було порушено ПДР, оскільки неправильно показано покажчик повороту та зміни напрямку руху. Окрім того, працівниками поліції було зазначено, що саме через порушення водієм ОСОБА_1 вимог ПДР, ними прийнято рішення зупинити транспортний засіб, окрім того, останній керував автомобілем в час дії комендантської години.

Зі змісту відеозапису вбачається, що в ході спілкування із водієм ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки з салону автомобіля було чути запахом алкоголю, у зв`язку з чим водію транспортного засобу було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу.

Після того, як водій ОСОБА_1 вийшов з салону автомобіля, працівники поліції повторно запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер, на що водій відмовився, після чого останньому було запропоновано пройти відповідний огляд у медичному закладі, на що водій також відмовився, при цьому не обґрунтовуючи свою відмову від проходження такого огляду.

Працівником поліції водію ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до вимог закону, та з`ясував у ОСОБА_1 чи бажає він скористатись своїми правами, після чого ОСОБА_1 повідомив працівника поліції про відсутність такої потреби та вказав, що знає порядок та процедуру проведення огляду на визначення стану сп`яніння, знає свої права..

На відеозаписі зафіксовано, що на неодноразові пропозиції працівниками поліції водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі, ОСОБА_1 категорично відмовився.

Працівником поліції ОСОБА_1 були неодноразово роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відеозаписи містять інформацію про те, що ведеться відеофіксація події, яка буде долучена до матеріалів справи.

На відеозаписах зафіксовано оформлення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №252332 від 10.07.2023 року, підписання ОСОБА_1 відповідних граф протоколу та повідомлення про те, що в суді надасть пояснення по суті вчиненого правопорушення, про що власноручно зазначив в протоколі.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 стало те, що він, керував транспортним засобом з порушенням вимог ПДР.

Із відеозапису з відеореєстратора нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водію ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки у відповідності до вимог закону, запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння сертифікованим приладом Драгер, після чого водій ОСОБА_1 неодноразово та в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі на відповідні неодноразові пропозицій працівника поліції. Працівником поліції ОСОБА_1 було повідомлено про складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

У відповідності до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 , ознаками, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, почервоніння обличчя. Зазначено, що огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на визначення стану сп`яніння, а також останній відмовився від підписання в акті огляду (а.с.2).

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Калуської ЦРЛ від 10.07.2023 року (а.с.3) водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі охорони здоров`я ( а.с.3).

Апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи сторони захисту про необхідність вручення примірника ОСОБА_1 направлення на огляд водія до медичного закладу, та

Судом першої інстанції обґрунтовано та у відповідності до вимог законодавства зазначено про те, що направлення на огляд водія до медичного закладу має правове значення для лікаря медичного закладу, який повинен провести медичний огляд, і не впливає на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився проходити такий огляд на вимогу поліцейського, однак факт складення/нескладення такого направлення свідчить про дотримання/недотримання процедури огляду водія загалом.

До матеріалів справи долучено зобов`язання, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язувався не керувати транспортним засобом протягом 24 год., про що свідчить його власноручний підпис в зобов`язанні. (а..4).

Долучено копію посвідчення водія ОСОБА_1 НОМЕР_2 (а.с.5).

До матеріалів справи також долучено фотокопію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/8326 чинне до 20.12.2023 року відповідно до якого газоаналізатор Алкотест 6810 ARBL 0699 відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 і за допомогою якому ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу на визначення стану алкогольного сп`яніння (а.с.6).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що пропозиція працівників поліції пройти огляд водію ОСОБА_1 за відсутності в нього ознак алкогольного сп`яніння та такими, що спростовані дослідженими матеріалами справи.

Вищевказані дії водія транспортного засобу ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.2.5 ПДР України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Обов`язок водія транспортного засобу пройти медичний огляд на визначення стану сп`яніння не залежить від правомірності дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу або об`єктивної наявності у водія транспортного засобу ознак сп`яніння.

Так, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, а наявність у водія ознак сп`яніння самостійно визначається працівником поліції.

Апеляційний суд також вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від адміністративної відповідальності, оскільки не діяв в умовах крайньої необхідності, не перебував у стані необхідної оборони та не був у стані неосудності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі. Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду.

За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810 та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння,.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

Діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Головатюка І.М. залишити без задоволення.

Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв