"28" вересня 2023 р. Справа № 363/4491/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Олійник С.В., розглянувши матеріал, який надійшов з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

До суду надійшов адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , згідно з яким вона 20.07.2023 року близько 20 год. 13 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , відносно своєї матері ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру, ображала її брутальною лайкою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Лещенко Ю.В. проти обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення категорично заперечували.

Так, ОСОБА_1 пояснила суду, що 20.07.2023 року з її матір`ю конфлікту не було, вона в 20 годині була відсутня вдома. В цей день була на роботі, в період часу з 09 до 10 години зателефонувала сусідка ОСОБА_3 , повідомила, що на подвір`ї побачила ОСОБА_4 , яка раніше була замічена в крадіжках, про що зверталась до поліції. У звязку з чим закрила магазин і прибігла до дому і нагнала її з двору. Одразу повернулась на роботу. В цей день конфліктів не було. Конфліктна ситуація склалась із її рідною сестрою ОСОБА_5 17.07.2023. Вони посварились через будинок, в якому проживає на одному подвір`ї з матір`ю. Через конфліктну ситуацію матір оговорює її. Вона ніколи її не била. Пошкодження вона може мати через те, що через хворі ноги вона постійно падає і на городі, і в хаті, і на подвір`ї та отримує забої. Дійсно, з матір`ю тривалий час не спілкувалась, але з початку війни турбувалась про неї, забрала жити до будинку, який побудувала на земельній ділянці, яка належить матері. Спочатку була домовленість, що вона побудує будинок, а матір оформить його на неї. Однак, матір, сестра та брат, з яким в неї тривалий конфлікт, який виник із-за майна, постійно втручаються і провокують сварки між нею та матір`ю. Винною себе не вважає, жодних дій щодо будь-якого насильства відносно своєї матері не вчиняла.

Представник особи, яка притягається до відповідальності адвокат Лещенко Ю.В. просив суд закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП із-за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Зазначав, що домашнє насильство, що охоплюється диспозицією інкримінованої статті має місце, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого. Самі по собі брутальна лайка під час сварки, не формують домашнього насильства та не утворюють складу правопорушення, оскільки не спрямовані на обмеження волевиявлення особи. Важливо також зазначити, що вчинення домашнього насильства необхідно підтверджувати зокрема, поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами. Таким чином одна лише наявність між родичами конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Потерпіла ОСОБА_2 в суді підтвердила, що у неї склались неприязні стосунки із її донькою ОСОБА_1 . Дійсно після початку війни вона проживала із ОСОБА_1 в її будинку, оскільки в неї була піч, якою можна обігрітись в період відключення світла. 17.07.2023 року приїхала друга донька ОСОБА_5 із Німеччини. Зібрались всі у ОСОБА_1 . І між доньками виник конфлікт за будинок та оформлення документів, вони тягали один одного за волосся. Вона має захворювання ніг, ходить з палицею. Періодично падає на городі, в хаті. 20.07.2023 року приблизно о 14 годині її побила її донька ОСОБА_1 . Вона звернулась за допомогою до сусідки ОСОБА_6 , яка викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_3 показала, що проживає по сусідству, знає родину добре. Конфлікт в родині триває дуже довго через те, що ОСОБА_1 побудувала на земельній ділянці, якій належить ОСОБА_2 будинок. 17.07.2023 року вона почула крики і прибігла на подвір`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 була сварка, у ОСОБА_1 була розбита губа і вирване волосся. Вона попросила викликати поліцію, але викликала, оскільки після того, як почули про поліцію, припинилась сварка. 20.07.2023 року вона телефонувала ОСОБА_1 , яка знаходилась в магазині на роботі та повідомила, що у неї на подвір`ї ходить ОСОБА_4 , яка зловживає алкоголем та була замічена в крадіжках. В цей день вона була вдома і не чула конфліктів.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, її представника, потерпілу, свідка та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України». Так, у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Конституції України.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року за № 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Так, відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

При цьому домашнє насильство важливо відрізняти від конфліктних стосунків. Так, людина, що чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права і свободи. Тоді, як ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій це конфлікт. Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання та свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Сам по собі лише факт конфліктної ситуації в даному випадку між рідними братом та сестрою не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 20.07.2023 року близько 20 год. 13 хв. за адресою: АДРЕСА_2 відносно своєї матері ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру, ображала її брутальною лайкою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_3 підтвердили, що існує між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дуже тривалий час відбувається спір з приводу майна. ОСОБА_2 підтвердила, що за день до сварки вона падала на огороді, їй допомоглв піднятись її донька ОСОБА_1 .

Частина 2 ст. 251 КУпАП наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, до протоколу щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП органом поліції до матеріалів справи додано протокол про адміністративне правопорушення, рапорт про прийняття повідомлення від ОСОБА_7 20.07.2023 о 14.57 годині за фактом неправомірних дій сусідки відносно своєї матері, рапорт про прийняття повідомлення від лікаря ОСОБА_8 , що 20.07.2023 о 20.07 годині за фактом побиття ОСОБА_1 своєї матері, забій м`яких тканин голови, пояснення ОСОБА_1 , із яких вбачається про події 17.07.2023 року та конфлікт, який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , поясненнями ОСОБА_9 , яка показала, що 20.07.2023 року її донька ОСОБА_1 вчинила до неї неправомірні дії, а саме побила, через те, що запросила ОСОБА_4 , довідку Київської міської клінічної лікарні № 8, із якої вбачається, що у ОСОБА_2 встановлено забій м`яких тканин голови.

Суду достовірних доказів особами, уповноваженими на складання протоколів про адміністративні правопорушення, не надано.

Відповідно до ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту ст. 280 КУпАП слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи додані до протоколу про адміністративне правопорушення докази, суд дійшов висновку, що по даній справі не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, оскільки факт домашнього насильства 20.07.2023 року не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання. Аналіз зібраних у справі доказів не підтверджує обставин, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно цієї особи, а саме ображала матір брутальною лайкою. Ні заяві потерпілої ОСОБА_10 , ні в поясненнях відібраних поліцейським, ні в суді не підтверджено факт психологічного насильства, який полягає у висловленні на адресу потерпілої брутальної лайки. Інші обставини, на які посилається потерпіла поліцейським стосовно ОСОБА_1 не кваліфіковано.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2019 р. у справі за №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд зазначає, що вказані та досліджені судом докази у своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

Відповідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В даному випадку суд приходить до висновку, що в діях особи відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП , а відтак провадження у справі підлягає закриттю.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 9, 40-1, 204-3 ч. 1, 245, 251, 252, 247, 280 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів з дня її винесення.

Суддя С.В. Олійник