ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 рокусмт ПетровеСправа № 941/756/23
Провадження № 3/941/384/23

Суддя Петрівського районного суду Кіровоградської області Колесник С. І., розглянувши матеріали, які надійшли від Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , працюючого молодшим інспектором відділу охорони ДУ «Петрівська ВК №49»,

за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Петрівського районного суду Кіровоградської області надійшли матеріали від Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, мотивуючи тим, що 14.06.2023 року о 01 год. 55 хв. водій ОСОБА_1 в с. Новий Стародуб, по вул. Лесі Українки, керував автомобілем «ВАЗ 2107», д/н. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер 6810, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав та подав до суду письмове клопотання про закриття провадження по справі в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, яке мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Суть адміністративного правопорушення, зазначена в протоколі, повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення. При цьому, суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого в даному випадку ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином об`єктивна сторона даного правопорушення включає в себе три складові:

керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

передачі керування;

відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, ключовою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАПє те, що правопорушник має керувати транспортним засобом та перебувати в стані сп`яніння.

При цьому, відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Крім того, в Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду № 404/4467/16-а від 20.02.19 року зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу».

При цьому у матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 14.06.2023 року о 01 годині 55 хвилин і був зупинений працівниками поліції в процесі руху.

Відповідно до відеозаписів з бодікамери, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, які містяться у відео файлах х700000_06140201_0010, х700000_4023140_0011, 4701х300168_ВА0168 відсутнє документування факту керування ОСОБА_2 автомобілем станом на 01 годину 55 хвилин 14.06.2023 року, як зазначено у протоколі. Перший по часу відеозапис з бодікамери поліцейського відтворює подію лише з 02 години 01 хвилини 38 секунд, тобто 06 хвилин 38 секунд після часу, що зазначений у протоколі, на відео видно, що автомобіль ВАЗ 2107 стоїть, коли до нього підходить поліцейський.

Стосовно другого відеозапису з автомобільного відеореєстратора марки Xiaomi 70mai, слід зазначити, що вказані відеозаписи не можуть бути прийняті як докази, оскільки є неналежними та недопустимим зважаючи на наступне.

Порядок використання технічного засобу відеозапису деталізовано «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» (затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 р. № 1026), відповідно до п.2 розділу І якої, застосування працівниками поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення; охорони громадської безпеки та власності; забезпечення безпеки осіб; забезпечення публічної безпеки і порядку.

Ця Інструкція містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких працівникам поліції надано право проводити відеофіксацію. Зокрема дозволено застосовувати портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського, встановлені відеореєстратори на службових транспортних засобах, стаціонарні відеокамери в цілодобовому режимі, а також системи відеозапису на безпілотних літальних апаратах.

Основною ознакою та особливістю є те, що всі ці прилади повинні бути службовими. Такі прилади та карти пам`яті мають перебувати на обліку в органах МВС, повинні зберігатись в органах МВС та мати інвентарні номери. Вони повинні видаватись і повертатись суто під розписку у спеціальному журналі. Передбачено облік у спеціальних журналах навіть самих відеозаписів та заборонене будь-яке несанкціоноване їх поширення (пункти 2, 3 Розділу II Інструкції).

Як вбачається, з доданих до матеріалів справи копії Журналу обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації СПД №1 (смт Петрове) Олександрійського РВП ГУНП, 13.06.2023 року поліцейському ОСОБА_3 видавався портативний реєстратор (бодікамера) з інвентарним номером обладнання № 12, яким відповідно і проводилась відеофіксація.

А отже, додані до матеріалів справи відеозаписів з автомобільного реєстратора марки Xiaomi 70mai, то слід зазначити що даний доказ не може бути належним та допустимим оскільки з матеріалів справи не вбачається, що такий відеореєстратор видавався працівникам поліції на чергування, а також, чи він перебуває на обліку та чи має свій інвентарний номер.

З урахуванням вище вказаного слід зробити висновок, що працівники поліції не можуть використовувати будь-який пристрій, який відповідає вказаному переліку Інструкцієї із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», і вести на нього відеофіксацію, а лише той, який перебуває на обліку в органах МВС та має свій інвентарний номер, в іншому випадку його можна кваліфікувати як власний приватний засіб відеофіксації, такий як «мобільний телефон» чи «смартфон».

Так, Сьомий апеляційний адміністративний суд у справі № 679/625/21 від 21.07.21 року дійшов висновку, що: «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію, та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними мобільними пристроями.

Таким чином, надані відповідачем із власного мобільного телефону відеозаписи не можуть бути належними доказами у справі. При цьому відповідач не був позбавлений можливості зафіксувати правопорушення за допомогою нагрудної камери, однак такою можливістю не скористався».

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Крім цього, як вбачається із постанови Сьомого апеляційного суду від 02.07.2020 року, у справі №686/4414/20. «Відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є належними доказами у справі, оскільки вони не відображають відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність… Відео фіксування правопорушення повинно відбуватися з моменту його виявлення і до його завершення. При цьому, переривати відео фіксування процесу розгляду справи не можна, оскільки це є підставою вважати відео та фото докази, як неналежні».

Окрім того, згідно п. 10 розділу ІІ Інструкції, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до п. 5 Порядку, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , в графі «до протоколу додається» не містить відомостей про те, що до нього додано саме «Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 », а отже вказаний акт не є належним та допустимим доказом у справі.

Чек роздруківка з Алкотестеру Драгер 6810 від 14.06.2023 року о 02 годині 05 хвилин про тестування на алкоголь ОСОБА_1 є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки відомості про чек роздруківку відсутні в протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД № 157225 від 14.06.2023 року складеним у відношенні ОСОБА_1 , в графі «До протоколу додається» зазначено «тестування на алкоголь», але не вказано, що це чек роздруківка з якого приладу, дату та прізвище особи. А отже він не може бути доказом обставин, що зазначені у протоколі.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст.130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

За положеннями ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до положень ст.251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява № 16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №3 6673/04).

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає покарання тотожні із кримінальними (штраф та позбавлення права керування транспортним засобом).

На підставі викладеного, враховуючи відсутність у матеріалах справи достатніх та належних доказів, що доводять наявність події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, не виконано вимоги ст.266 КУпАП, її висновок є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого, такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Оцінюючі у сукупності усі фактичні обставини даної справи суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки вина останньої не підтверджується в повній мірі доказами, доданими до матеріалів справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247, 283, 285 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Кропивницького апеляційного суду через Петрівський районний суд Кіровоградської області.

Суддя С.І. Колесник