Справа №336/8068/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Вайнраух Лідія Анатоліївна розглянула справу відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, який проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

30.07.2023 о 17-00 годині солдат ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби в тимчасовому місті дислокації підрозділу виявлений з ознаками стану алкогольного сп`яніння (характерний запах з ротової порожнини алкогольних напоїв, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, відсутня увага), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння категорично відмовився, про що складено акт фіксації відмови від добровільного проходження медичного обстеження на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Протокол складений за участі двох свідків. ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився.

За змістом наказу СБУ від 23.12.2020 №383, зареєстрованого в МЮУ 14.01.2021 за № 52/35674 "Про затвердження Зводу відомостей, що становлять державну таємницю", дислокація військ (в особливий період, на воєнний час) - це розміщення у населених пунктах (аеродромах, військово-морських базах, пунктах базування, військових містечках, таборах тощо) органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових кораблів, військових навчальних закладів, установ та інших військових формувань, які не входять до складу діючих військ (сил). Вказані відомості віднесені до державної таємниці. Матеріалами справи підсудність справи підтверджена.

ОСОБА_1 у судових засіданнях, призначених на 10.08.2023 на 15-25 годину, 01.09.2023 на 11-30 годину та 11.09.2023 на 08-00 годину, присутній не був, проте, засобами електронного листування скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, провину визнає. Враховуючи викладене, наявність заяви у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав розглядати справу за його відсутності, що не протирічить ч.1 ст.268 КУпАП.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який є військовою службовою особою та проходить службу у в/ч НОМЕР_1 в званні солдата, що підтверджено наявними доказами, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-20 КУпАП, що полягає у відмові військовослужбовця від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Диспозиція ч.3 ст.172-20 КУпАП передбачає, що складом правопорушення є дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Проте, виходячи зі змісту протокола, що надійшов на розгляду суду, кваліфікуючі ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП посадовою особою, що складала протокол, не визначені.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У КУпАП відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Так, відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURK v. GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, зокрема, з огляду на розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.172-20 КУпАП України, адже у протоколі не встановлено наявності в діях особи жодної з двох можливих кваліфікуючих ознак частини третьої вказаної норми.

Суд наголошує, що саме по собі існування особливого періоду не викликає жодного сумніву, є загальновідомою обставиною, нормативно визначено, проте, у зв`язку із чим дії особи кваліфіковано саме за ч.3 ст.172-20 КУпАП, при складанні протоколу має бути чітко зазначено.

Згідно зі ст.241 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-20 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, дослідженими судом: протоколом №4712/152 від 31.07.2023, актом фіксації відмови від добровільного проходження медичного огляду на стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння від 31.07.2023, складеного у присутності свідків, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31.07.2023.

У відповідності до ст.34, 35 КУпАП пом`якшуючих або обтяжуючих вину особи обставин судом не встановлено.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На виконання ст. 33 КУпАП, врахувавши тяжкість та обставини вчинення правопорушення, особу ОСОБА_1 який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення однорідних правопорушень, суддя вважає за доцільне накласти стягнення у виді штрафу в розмірі ста десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбаченому санкцією ч.1 ст.172-20 КУпАП.

Сплаті у відповідності до ст.40-1 КУпАП підлягає також судовий збір у встановленому п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 розмірі.

Керуючись ст. 15, 23, 27, 33-35, 172-20, 255, 268, 283-284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Визнати винним ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-20 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 110 (ста десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 870,00 гривень (одна тисяча вісімсот сімдесят гривень 00 копійок), стягнувши його у дохід держави.

Штраф в зазначеному розмірі підлягає перерахуванню на номер рахунку: UА0008479, отримувач: ГУК у Зап.обл./Зап.обл.- 21081100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету: 21081100, найменування коду класифікації доходів бюджету: Адміністративні штрафи та інші санкції.

Стягнути зі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір, який підлягає стягненню на користь Державної судової адміністрації України, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 гривень (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок), за реквізитами: рахунок отримувача UA0026001, отримувач коштів: ГУКу м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106, Судовий збір на користь Державної судової адміністрації України.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, який становить 3 740,00 гривень, витрати на облік зазначених правопорушень.

Суддя?? ????????Л.А. Вайнраух

Постанова набрала законної сили ________________ 20___рік

Дата видачі постанови ________________ 20___рік

Строк пред`явлення виконавчого документа ________________ 20___рік