Провадження № 3/522/9670/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Свячена Ю.Б., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, із Відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2023 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси, надійшли матеріали про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №560406 від 13.07.2023 року ОСОБА_1 12.07.2023 року о 19 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в парку «Трьох космонавтів» вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме: висловлювався нецензурною лайкою у відношення жінки ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В письмових поясненнях ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, не визнав та пояснив, що дійсно 12.07.2023 року о 19:30 год. за вказаною вище адресою між ним та його дружиною ОСОБА_2 виник конфлікт, в ході якого він зробив зауваження відносно її поведінки та відношення до дитини. Заперечував обставину, про те що своїми діями завдав ОСОБА_2 шкоду психічному здоров`ю.

В матеріалах справи також міститься письмові пояснення ОСОБА_2 в яких вона зазначає, що 12 липня 2023 року приблизно в 19 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_2 , в парку «Трьох космонавтів» її чоловік ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру, а саме: висловлювався нецензурною лайкою, погрожував та штовхнув її.

У судове засідання 18 вересня 2023 року ОСОБА_1 з`явився. Свою вину не визнає та пояснює, що з ОСОБА_2 знаходились у шлюбі і мають неповнолітнього сина. 13 липня 2023 року о 19:30 вони з ОСОБА_2 разом з сином гуляли в парку "Трьох космонавтів". Дитина хотіла пити, а матір стала його виховувати; не давала йому води. Дитина стала плакати. ОСОБА_1 зробив їй зауваження, вона не реагувала та продовжувала кричати на дитину.

На підтвердження вини, орган, що склав адміністративний протокол посилається на протокол про адміністративні правопорушення ВАВ № 560406 від 13 липня 2023 року; протокол про прийняття заяви кримінальне правопорушення, заяву від 13 липня 2023 року, пояснення ОСОБА_1 ; пояснення ОСОБА_2 , форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; зобов`язання щодо вирішення конфліктів мирним шляхом та інші матеріали.

Так, в результаті аналізу досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що зібраних органами поліції доказів недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні інкримінованого правопорушення. Відсутність достатніх доказів тягне за собою в даному випадку недоведеність події правопорушення і як наслідок відсутність об`єктивної сторони складу інкримінованого діяння.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

У відповідності до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до приписів ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В матеріалах справи наявні лише протокол, заява потерпілої, обопільні пояснення учасників конфлікту та двох свідків.

Проте, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні взагалі будь-які докази, окрім письмових свідчень, які можливо б було дослідити в судовому засіданні для встановлення істини та які могли б підтвердити чи спростувати обставини начебто вчинення ОСОБА_1 вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Разом з тим, жодних інших доказів, як то аудіо, фото чи відеозапис вказаних в протоколі подій, з чого можливо було б зробити висновок про винуватість чи невинуватість особи, яка притягається до відповідальності та встановити істину по справі, до матеріалів справи не додано та органом, що склав протокол не вилучалось.

За змістомч. 1 ст. 173-2 КУпАПпередбачена відповідальністьза вчиненнядомашнього насильства,насильства заознакою статі,тобто умисневчинення будь-якихдіянь (дійабо бездіяльності)фізичного,психологічного чиекономічного характеру(застосуваннянасильства,що неспричинило тілеснихушкоджень,погрози,образи чипереслідування,позбавлення житла,їжі,одягу,іншого майнаабо коштів,на якіпотерпілий маєпередбачене закономправо,тощо),внаслідок чогомогла бутичи булазавдана шкодафізичному абопсихічному здоров`юпотерпілого,а таксамо невиконаннятермінового заборонногоприпису особою,стосовно якоївін винесений,або неповідомленняуповноваженим підрозділаморганів Національноїполіції Українипро місцесвого тимчасовогоперебування вразі йоговинесення,що тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`домашнє насильстводіяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`психологічне насильствоформа домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання фізичної або психологічної шкоди.

Тобто, стаття 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальностісаме завчинення домашньогонасильства. Будь-яка суперечка чи конфлікт, які виникають між родичами, не можуть однозначно трактуватись, як домашнє насильство.

Отже, як випливає з матеріалів справи, факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, як це зазначено в протоколі, органом, що склав протокол не було встановлено.

Відповідно до ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Згідно ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння особою, яка притягається до адміністративної відповідальності адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)». Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, на підставі аналізу всього вищевказаного, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, а тому провадження по адміністративній справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 24, 33, 173-2, 221, 247, 268, 283, 284 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови

. Суддя: Свячена Ю.Б.