ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1701/23 Справа № 196/537/23 Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д. Г. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу захисника Тараненка П.П. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого слюсарем ФОП ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 08 травня 2023 року о 01 год. 15 хв. в смт Царичанка по вул.Царичанській керував мопедом SUZUKI LETS ІІ без н.з. з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків та здійснювалася відеофіксація, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Тараненко П.П. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року, скасувати її та закрити провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що:

- суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , який належним чином не повідомлявся про дату та час судового засідання. Судом повістки направлялися іншій людині та на іншу адресу, а доказів направлення повістки саме ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 матеріали справи не містять. До того ж, протокол ОСОБА_1 не підписував, його копію не отримував, а тому суд безпідставно зазначив у своїй постанові, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим. Про наявність оскаржуваної постанови останній дізнався лише 10 липня 2023 року;

- у справі відсутні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Він неодноразово пояснював працівникам поліції, в тому числі і в присутності свідків, що мопедом не керував, а котив його;

- ОСОБА_1 не роз`яснювались його права, передбачені ст. 268 КУпАП та порушено його право на захист;

- направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння до медичного закладу не складалось і докази вручення його ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні;

- працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Тараненко П.П. не з`явилися, були повідомлені належним чином. Адвокатом Тараненком П.П. на адресу Дніпровського апеляційного суду було надіслано клопотання про розгляд апеляційної скарги без ОСОБА_1 та його захисника, в якому апелянт підтримав апеляційні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Тараненка П.П. за наявними матеріалами, які є достатніми для прийняття рішення, враховуючи також і те, що згідно зі ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, тобто неявка правопорушника, як і його захисника не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи позицію апелянта щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №112258 від 08.05.2023 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , рапортом інспектора поліції; відеозаписом події з бодікамери поліцейського.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Також у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційним переглядом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. До того ж, ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього будь-яких заперечень по факту його складання не надав і жодної незгоди в протоколі не зазначив.

Крім того, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП відмова водія ОСОБА_1 від проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння як на місці з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і в медичному закладі відбувалася в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також фіксувалася поліцейськими на бодікамери, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону.

Посилання ж в апеляційній скарзі на відсутність на відеозапису факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом чи його зупинки працівниками поліції є неспроможними, оскільки наявним у справі відеозаписом зафіксовано ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також роз`яснення поліцейськими наслідку такої відмови, і при його огляді не виникає сумніву у його достовірності, тому відеозапис є належним та допустимим доказом. Крім того, з наявного відеозапису вбачається, що спочатку ОСОБА_1 повідомив патрульним про те, що він заїхав та випив алкогольних напоїв, а вже потім почав стверджувати, що він не їхав на мопеді, бо випив, а котив його по дорозі. Тож, доводи апеляційної скарги в цій частині не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення, позаяк місцевим судом ОСОБА_1 було визнано винним саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка є самостійним складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яку передбачена ч. 1 ст. 130 КупАП.

Таким чином, сукупністю вищевикладених доказів спростовуються доводи апеляційної скарги стосовно відсутності в матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також відмови останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу працівниками поліції не роз`яснювалися ОСОБА_1 його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та 268 КУпАП, є безпідставними та повністю спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з боді камер патрульних поліцейських.

Щодо відсутності в матеріалах справи доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, то це спростовується відеозаписом, на якому зафіксовано повідомлення працівника поліції водієві, що його буде відсторонено від керування транспортним засобом відповідно до ст. 266 КУпАП, а мопед слід залишити на місці порушення ПДР або доправити до райвідділу поліції на штрафмайданчик. До того ж, факт відсутності доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовує висновки суду щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апеляційної скарги про те, що працівники поліції не видали ОСОБА_1 відповідне направлення для проходження огляду на стан спяніння у медичному закладі, не приймається до уваги, оскільки неодноразові пропозиції пройти огляд як на місці події, так і в медичному закладі та відмова ОСОБА_1 зафіксована на відеозаписі, наявному у матеріалах справи. До того ж, таке направлення не видається особі, яка підлягає огляду, на руки, а спрямовується співробітником поліції разом з цією особою, до відповідного закладу охорони здоров`я. За усвідомленої відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, у співробітників поліції не виник обов`язок з оформлення направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я.

Не можна визнати слушними й доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу працівниками поліції було порушено право ОСОБА_1 на захист, та останньому не роз`яснювалися його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та 268 КУпАП, є безпідставними, оскільки це спростовується доказами, які містяться в матеріалах справи.

До того ж, відповідно до ст. 256 КУпАП участь захисника при складанні протоколу не є обов`язковою. Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, тоді як розгляд матеріалів за ст. 130 КУпАП віднесено до компетенції суду ( ст. 221 КУпАП), а не органів Національної поліції ( ст. 222 КупАП). Враховуючи те, що розгляд справи поліцейськими не проводився порушення права на захист не встановлено.

Що стосується призначення ОСОБА_1 покарання суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд наклав на останнього правомірне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, у строк, передбачений ст.38 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку немає.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення. Натомість винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року). Тож, місцевим судом було прийнято правильне та обґрунтоване рішення стосовно винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Тараненку П.П. строк апеляційного оскарження постанови Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Тараненка П.П. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко