Справа № 186/1143/23
Провадження № 3/0186/493/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

в справі про адміністративне правопорушення

13 вересня 2023 року м. Першотравенськ

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Кривошея С.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшла від відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Миколаївки, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, непрацюючої, притягнутої за ч.1 ст.184 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно своєї доньки, а саме матір 27 липня 2023 року о 16 год. 00 хв. знаходилась у неадекватному стані, залишила свою дитину без догляду, дитина була голодна та у неохайному вигляді.

У судове засідання правопорушниця ОСОБА_1 не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Вивчивши матеріали справи вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а тому адміністративна справа підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

У рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Виходячи з положень ст.8 ст.62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, до матеріалів справи долучено: заяву ОСОБА_2 до ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 27.07.2023 року, згідно якої, остання просить прийняти заходи до ОСОБА_1 , яка 27.07.2023 року приблизно о 15 год. 30 хв. намагалася завдати фізичної шкоди її дитині; письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 27.07.2023 року, відповідно до яких, 27.07.2023 року приблизно о 15 год. 00 хв. до неї прийшла її сусідка на ім`я ОСОБА_3 , прізвище якої вона не знає, та яка проживає у квартирі АДРЕСА_2 , та перебувала у неї в квартирі. Під час перебування у неї в квартирі, ОСОБА_3 почала вести себе неадекватно, а саме почала кидатись на неї та її малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 ймовірно перебувала під впливом наркотичних речовин, тому поводила себе неадекватно. Вона сама запросила ОСОБА_3 до себе додому. У зв`язку з неадекватною поведінкою ОСОБА_3 вона вирішила покликати на допомогу; письмові пояснення правопорушниці ОСОБА_1 від 27.07.2023 року, відповідно до яких 27.07.2023 року вона прийшла до своєї сусідки ОСОБА_5 , де вони спілкувались один з одним, що трапилось далі вона не пам`ятає.

З зазначених вище доказів, неможливо встановити склад адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , а саме ухилення останньої від виконання обов`язку щодо виховання своєї дитини, як і неможливо взагалі встановити наявність дитини, матір`ю якої є ОСОБА_1 .

Таким чином вважаю, що провадження у даній справі підлягає закриттю у зв`язку з тим, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП уповноваженою особою не зібрано достатніх доказів для підтвердження складу інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а тому провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, судовий збір на підставі ст.40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

Керуючись ст.24, ч.1 ст.184, п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

СУДДЯ: С.С.Кривошея