Провадження № 3/127/7124/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2023м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2023 о 16.23 год. по вул. Замостянська, 1 в м. Вінниці ОСОБА_1 при здійсненні керування автомобілем марки Dong, д.н. НОМЕР_2 , під час парування автомобіля не вжив заходів, щоб не допустити його самовільному руху, внаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух та зіткнувся із зеленими насадженнями двома деревами МКП «Зеленбуд». Внаслідок цього автомобіль та дерева зазнали ушкоджень.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав і суду пояснив, що він зупинив автомобіль для здійснення його розвантаження, поставив на передачу і стоянкове гальмо. На прохання напарника він пішов у магазин, а коли повернувся, автомобіля на місці парковки не виявив, натомість його покликали і сказали, що автомобіль відкотився. Вважає, що самовільний рух був зумовлений самовільним заведенням двигуна внаслідок поломки замка запалювання.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

З диспозиції статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху (далі ПДР), що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Слід звернути увагу, що зазначена норма є бланкетною.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 15.12 ПДР.

Зі змісту зазначеного пункту випливає, що водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 надані суду матеріали містять схему ДТП та письмові пояснення ОСОБА_1 . Вище суд зазначив, що ОСОБА_1 відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, не заперечував, натомість заперечував факт здійснення керування автомобілем на час виникнення події ДТП, а також заперечував свою причетність до самовільного руху автомобіля.

Аналізуючи ці твердження ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

За результатами судового розгляду докази, які б свідчили про виконання ОСОБА_1 вимог підпункту «а» пункту 2.3 ПДР, останнім надані не були. Крім того, ОСОБА_1 у судовому засіданні зауважив, що після події зазначеної вище ДТП він продовжує здійснення керування автомобілем, незважаючи на те, що виявлена несправність не була усунута. При цьому суд враховує, що питання юридичної відповідальності за здійснення керування транспортним засобом, який має технічні несправності, які ставлять загрозу безпеці дорожнього руху, не входить до повноважень суду під час вирішення цієї справи.

Отже, суд вважає, що в судовому засіданні підтверджений факт недотримання ОСОБА_1 вимог пункту 15.12 ПДР, зміст яких судом викладений вище, а тому, на переконання суду, його дії охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, за ознаками порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та іншого майна.

Вирішуючи питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та попередження вчинення ним нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд враховує, що згідно з наданими суду матеріалами ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, відомості про наявність будь-яких претензій майнового чи немайнового характеру до нього суду надані не були, а тому суд вважає за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення, передбачене санкцією закону, що встановлює адміністративну відповідальність, у виді штрафу.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 124, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: