Справа № 341/703/22
Провадження № 33/4808/182/23
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції КУЦЕНКО М. О.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю потерпілої ОСОБА_1 та захисника особи, стосовно якої закрито провадження ОСОБА_2 , адвоката Волосянко Р.О.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілої адвоката Шевчук-Філімон Н.М. із доповненнями потерпілої ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2023 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД N110087 від 23.06.2022, ОСОБА_2 звинувачується в тому, що 23.06.2022 о 20 год. 05 хв., рухаючись автодорогою Н-09 Мукачево-Львів, керуючи автомобілем «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1., 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2023 року справу за звинуваченням ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про закриття провадження у справі, оскільки суду не було надано беззаперечних доказів щодо вини ОСОБА_2 у скоєнні порушення, передбаченого ст. 124КУпАП. Су першої інстанції, керуючись принципом презумпції невинуватості, прийшов до висновку, що всі сумніви, які виникли щодо винуватості ОСОБА_2 , необхідно тлумачити на користь останнього та дійшов до висновку про недоведеність (поза розумним сумнівом) вини у вчиненні правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Шевчук-Філімон Н.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій вважла, що постанова суду першої інстанції є незаконною.

Зазначала, що потерпіла ОСОБА_1 з постановою не погоджується.

Будь-яких інших доводів апелянт не наводила.

Просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Розгляд провадження неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою в судове засідання потерпілої ОСОБА_1 та її представника адвоката Шевчук-Філімон Н.М.

Разом з тим, 01.06.2023 ОСОБА_1 подала до апеляційного суду письмове пояснення (а.с. 93) та повідомила про розірвання Договору з її захисником адвокатом ОСОБА_3 в зв`язку з неналежним виконанням останньою правової допомоги, в тому числі і в зв`язку з неподанням адвокатом апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції за ч.1 ст.130 КУпАП. Стверджувала, що має намір представляти свої інтереси в суді самостійно, без представництва адвоката.

В зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 подала Доповнення та зміни до апеляційної скарги (а.с. а.с. 94-96).

Стверджує, що на Схемі ДТП неправильно зазначено місце зіткнення автомобілів, оскільки фактично воно відбулось на правій частині руху дороги в напрямку міста Бурштин в місто Галич. При ознайомленні зі Схемою вона зазначала працівнику поліції, який складав схему, що не згодна зі схематичним зображенням, що місце зіткнення відбулось на правій частині руху, ближче до суцільної лінії та про те, що вона запевнилась у безпечності при виїзді. На що інспектор Зельманович С.В. відповів, що, якщо ОСОБА_1 не згодна зі схемою, то внизу повинна дописати «пояснення додаються в окремому акті» та доводити це у судовому порядку.

Стверджує, що 23.06.2022 , вона , керуючи транспортним засобом, переконавшись, що не створює жодних перешкод у русі для автомобіля червоного кольору марки «KIA CEED», власником якого є ОСОБА_2 , який рухався праворуч на відстані близько 400 метрів по головній дорозі, виїхала з другорядної дороги на головну і повернула в сторону міста Галич. Проїхавши дистанцію у 10-15 метрів по головній дорозі, вона відчула удар в задню частину керованого нею автомобіля. Вона повернула кермо вправо і, натискаючи на гальма та зчеплення, злетіла на узбіччя. Бачила, як автомобіль під керуванням ОСОБА_2 виїхав на зустрічну смугу, а далі на узбіччя біля зустрічної смуги (зліва) і збив сигнальні дорожні стовпчики, після чого повернувся в свою смугу руху, з`їхав на узбіччя, зупинившись близько 20 метрів попереду її автомобіля.

Апелянт звертає увагу суду, що після повної зупинки ОСОБА_1 поцікавилась станом здоров`я ОСОБА_2 та запропонувала викликати 103 та 102, на що отримала відмову. Натомість ОСОБА_2 запропонував 10000 грн, щоб роз`їхатись без виклику поліції, на що вона відмовилась з огляду на те, що запропонована сума не покривала завданих збитків. Надалі вона зателефонувала в поліцію та повідомила про ДТП.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що гальмівного шляху на місці ДТП не було, хоча автомобіль ОСОБА_2 проїхав велику дистанцію до та після зіткнення автомобілів. Вважає, що вищевказане свідчить про довгий зупинний час (сукупність реакцій автомобіліста на екстрену ситуацію та відстань від початку гальмування до повної зупинки транспортного засобу). Вважає, що є декілька чинників, які можуть впливати на зупинний час та продовжувати його, а саме: рівень алкоголю в крові, вживання наркотичних засобів, високий рівень втоми, низький рівень концентрації, вживання медичних препаратів, що впливають на центральну нервову систему.

ОСОБА_1 стверджує, що після прибуття на місце ДТП працівників поліції, останні відібрали пояснення в учасників ДТП та запропонували пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Результат огляду ОСОБА_1 з допомогою газоаналізатора «Драгер» склав 0,0 % (проміле), що згодом підтвердилось і при аналізі крові в медзакладі. Стверджує, що ОСОБА_2 , перебував в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчили запах алкоголю з порожнини рота, гіперемія обличчя та почервоніння рогівки ока та незв`язне мовлення останнього, від огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці ДТП, так і в медзакладі відмовився. В підтвердження категоричної відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 посилається на долучену копію Витягу з журналу медустанови, де лікар зробила відповідний запис, стверджений власноручним підписом ОСОБА_2 .

Крім того, апелянт стверджує, що в рішенні суду помилково вказано, що огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння проводився зі спливом часу більше ніж 2 години та що матеріали справи не містять самої відмови ОСОБА_2 від огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, що не відповідає дійсності.

З огляду на викладене апелянт вважає, що в діях ОСОБА_2 наявні всі ознаки правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 130 КУпАП, тому він повинен нести відповідальність за їх вчинення.

Просила скасувати постанову Галицького районного суду від 02.02.2023 про закриття провадження по справах про відмову в притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтями 124, 130 ч.1 КУпАП та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним за вказаними статтями, поклавши на останнього відповідне стягнення.

07.07.2023 року представником потерпілої адвокатом Шевчук-Філімон Н.М. були подані доповнення до апеляційної скарги в яких наводяться доводи, аналогічні тим, що зазначені у Доповненнях та змінах до апеляційної скарги, які були подані ОСОБА_1 .

У вищевказаних доповненнях адвокат Шевчук-Філімон Н.М. просила скасувати постанову Галицького районного суду від 02.02.2023 про закриття провадження по справах про відмову в притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вважала, що суд першої інстанції невірно оцінив досліджені докази та допустив неповноту судового слідства і не дослідив інші докази, які мають істотне значення для розгляду провадження, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про необхідність закриття провадження стосовно обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові пояснення ОСОБА_2 , оскільки останній жодного разу в судове засідання суду першої інстанції не з`явився. Крім того вищевказані пояснення мають суперечливий характер та не відповідають іншим доказам по справі.

Зокрема, звертає увагу суду на те, що показання ОСОБА_2 щодо незначної швидкості руху керованого ним транспортного засобу суперечать даним, які свідчать про те, що він зупинився на відстані 85 м. від місця зіткнення. Вважає, що вищевказані дані свідчать про те, що швидкість руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 повинна була бути більш ніж 100 км/год.

Однак, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги письмові пояснення потерпілої ОСОБА_1 та її чоловіка свідка ОСОБА_4 та які свідчать про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини ОСОБА_2 .

Звертає увагу суду на те, що зі змісту пояснень потерпілої ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 необхідно прийти до висновку, що ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушувала та при виїзді з другорядної дороги на головну переконалась у безпечності маневру повороту ліворуч, виїхала на головну дорогу з прискоренням та проїхала приблизно 10-15 м. по головній дорозі, коли відчула удар в задню частину свого автомобіля.

Стверджує, що пояснення потерпілої ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 повністю узгоджуються із схемою місця ДТП щодо розташування транспортних засобів після їх зіткнення.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновки інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/109-22/12033-ІТ , оскільки вони засновані на даних, які були повідомлені захисником ОСОБА_5 та які повністю суперечать фактичним обставинам.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та потерпіла ОСОБА_1 не з`явились, хоча в установленому законом порядку були повідомлені про розгляд провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, скасувати постанову Галицького районного суду від 02.02.2023 про закриття провадження по справах про відмову в притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

При цьому, потерпіла ОСОБА_1 стверджувала, що дійсно розірвала Договор з її представником адвокатом Шевчук-Філімон Н.М. та буде самостійно представляти свої інтереси в суді без представництва адвоката.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Волосянко Р.О. вбачається, що ОСОБА_2 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності, та інші учаснику судового процесу самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та інших учасників судового процесу під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати безпосередню участь у судовому засіданні, враховуючи, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_2 .

Захисник ОСОБА_2 адвокат Волосянко Р.О. вважав, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає та просив відмовити в її задоволенні, оскільки рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Вважав, що ОСОБА_2 не порушував вимоги п. 12.1., 13.1 Правил дорожнього руху і в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги адвоката Шевчук-Філімон Н.М. заслухавши та дослідивши доводи потерпілої ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 адвоката Волосянко Р.О. апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі та стверджувала, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди винний саме водій ОСОБА_2 . Вказувала, що внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та вважала, що сукупність наявних у справі доказів повністю доводять вину ОСОБА_2 у порушенні вимог 12.1., 13.1 Правил дорожнього руху України та вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно приписів ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження відбувається в межах доводів апеляційної скарги, які не можуть виходити за межі висунутого обвинувачення.

Зокрема, у Доповнення та зміни до апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_1 ставить питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, однак під час апеляційного розгляду було встановлено, що вищевказане обвинувачення стосується іншого провадження, рішення по якому набуло законної сили.

Разом з тим, апеляційною скаргою, поданою представником ОСОБА_1 адвокатом Шевчук-Філімон Н.М. 13.02.2023, оскаржується Постанова Івано-Франківського міського суду від 02.02.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП (а.с. а.с. 65-66) на підставі даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №110087 від 23.06.2023 про порушення ОСОБА_2 вимог п. 12.1 та 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 1).

Зі змісту оскаржуваної Постанови Івано-Франківського міського суду від 02.02.2023 вбачається, що у вступній частині оскаржуваної постанови помилково вказано про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тоді як в мотивувальній частині указано судового рішення зазначено про розгляд провадження саме за порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, а в резолютивній частині висновком суду провадження у справі закрито виключно за результатами розгляду справи в рамках висунутого ОСОБА_2 обвинувачення за ст. 124 КУпАП.

До письмових Доповнень до апеляційної скарги від 01.06.2023 (а.с. а.с. 94-96) долучено копію протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №110088 від 23.06.2023 (а.с. 99), яка складена про порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП і не була предметом розгляду суду першої інстанції у даному провадженні. (№341/703/22).

Відповідно до копії постанови Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2022 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, розгляд провадження відбувається в межах обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, формулювання якого зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційним судом у повному обсязі повторно досліджені докази, які містяться в матеріалах провадження.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД N110087 від 23.06.2022, 23.06.2022 о 20 год. 05 хв. ОСОБА_2 , рухаючись автодорогою Н-09 Мукачево-Львів, керуючи автомобілем «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. У вину ОСОБА_2 постановлено порушення вимог підпунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою старшим інспектором СРПП ВП №3 (м. Галич) капітаном поліції Сухоребською Н.Ю. із заповненням всіх передбачених граф протоколу та у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395.

Встановлено, що ОСОБА_2 від підпису та отримання копії протоколу відмовився, про що свідчить відсутність його підпису у відповідних графах протоколу щодо нього, в тому числі і в графі про роз`яснення ОСОБА_2 його прав та обов`язків у відповідності до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, розгляд справи про адміністративне правопорушення в Галицькому районному суді, та ін. Відтак, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності скористалась та розпорядилась правом відмовитись від підпису та надання пояснень на власний розсуд.

В протоколі не зазначено свідків та не вказано дані громадянки ОСОБА_1 , як потерпілої.

У відповідності до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, оскільки конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення у зв`язку з чим встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що надані обвинуваченому дані, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що керуючи автомобілем, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з іншим автомобілем, який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1., 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_2 , є конкретним.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 в сукупності з іншими, наявними в матеріалах провадження документарними даними, на думку апеляційного суду, містить достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів у відповідності до приписів законодавства.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

За таких обставин, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні ДТП 23.06.2022 та законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, в судовому засіданні апеляційної інстанції, на переконання апеляційного суду, необхідно встановити, чи дійсно ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом 23.06.2022, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, що поставлено йому у вину відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, та чи наявні поза розумним сумнівом в його діях склад та подія адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог статей 280 та 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

За даними матеріалів провадження встановлено та не заперечується сторонами, що 23.06.2022 о 20 год. 05 хв. на автодорозі Н-09 Мукачево-Львів мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів, а саме: автомобіля «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Встановлено, що внаслідок ДТП транспортні засоби ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

За даними протоколу про адміністративні правопорушення, у вину ОСОБА_2 поставлено порушення пункту 12.1 ПДР України відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Крім того, ОСОБА_2 звинувачується у порушення вимог пункту 13.1 ПДР України, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (а.с. 1)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при розгляді вказаної справи суд, встановлюючи, чи доведена вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД N110087 від 23.06.2022 (а.с. 1), ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не встановлює винуватість, чи невинуватість інших учасників дорожньо-транспортної пригоди у її вчиненні, в тому числі потерпілої ОСОБА_1 , з огляду на наявну в матеріалах справи копію протоколу про адміністративне правопорушення щодо неї, серії ААД N110021 за ст. 124 КУпАП (а.с. 3).

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Апеляційний суд розглядає справу тільки в межах обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і не надає правову оцінку діям іншим учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під аварійною обстановкою необхідно розуміти ситуацію, за якої інші учасники дорожнього руху були змушені різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення потерпілої ОСОБА_1 (а.с. 10), надані після ДТП працівнику поліції, відповідно до яких остання зазначила, що 23.06.2022 близько 20:00 год ОСОБА_1 рухалася на автомобілі «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , з вул. Лесі Українки в м. Галич. При виїзді на головну дорогу ОСОБА_1 бачила автомобіль «Kia Ceed» червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та, переконавшись у безпечному виїзді на дорогу (зупинившись та пропустивши перед цим ще два інші автомобілі), рушила. З пояснень ОСОБА_1 , будучи на своїй полосі (з правого боку), рухаючись по головній дорозі, вона проїхала достатню дистанцію, щоб оптимізувати свою швидкість на проїжджій частині, а саме +/- 60 км/год, та відчула сильний удар ззаду зліва. ОСОБА_1 побачила, що вищевказаний автомобіль вже обганяв її та виїхав на узбіччя (лівої полоси). Зі слів ОСОБА_1 , машини, які рухались попереду (навпроти) одразу зупинились. Пояснення підписані потерпілою власноручно.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення свідка ОСОБА_4 (а.с. 6), надані працівнику поліції після ДТП 23.06.2022, який був пасажиром в автомобілі під керуванням його жінки ОСОБА_1 . Надані письмові пояснення ОСОБА_4 повністю тотожні письмовим поясненням потерпілої.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_2 (а.с. 5), надані працівнику поліції після ДТП 23.06.2022. ОСОБА_2 зазначив, що 23.06.2022 близько 20:00 год він рухався по головній дорозі автомобілем «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 , з Бурштина в сторону Івано-Франківська. Зі змісту пояснень ОСОБА_2 вбачається, що ДТП трапилось, оскільки автомобіль «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , виїхав на головну дорогу з другорядної і ОСОБА_2 , рухаючись по головній дорозі, не встиг загальмувати. Пояснення написані ОСОБА_2 власноручно, в чому останній розписався.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у долученій до протоколу про адміністративне правопорушення Схемі ДТП від 23.06.2022 (неналежної якості), складеній о 20:00 год (а.с.2) зафіксоване розташування транспортних засобів «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 , та «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди та зазначені відповідні результати виміру відстаней та розташування об`єктів, які мають значення для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, зазначені механічні пошкодження транспортних засобів, отримані внаслідок ДТП.

Разом з тим, зі змісту вищевказаної схеми вбачається, що на ній позначено місце зіткнення транспортних засобів , яке знаходиться на зустрічній смузі руху без зазначення відстані до розташування інших об`єктів.

Відсутність таких даних не дозволяє встановити відстань яку подолав транспортний засіб марки «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 з моменту виїзду на головну дорогу з другорядної дороги.

Разом з тим, встановлення вищевказаних даних має істотне значення, оскільки дозволяє перевірити доводи ОСОБА_2 про те, що саме виїзд іншого транспортного засобу з другорядної дороги на головну створив аварійну обстановку внаслідок якої відбулось зіткнення транспортних засобів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_1 повністю погодилась з даними, які були встановлені під час складання Схеми ДТП працівником поліції, зафіксовані в ній, та які дозволяють встановити розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди, ствердивши свою згоду особистим підписом у відповідній графі Схеми. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 від підпису Схеми ДТП та проходження огляду на стан сп`яніння відмовився (а.с. 2 зворот).

Апеляційний суд вважає, що доводи потерпілої ОСОБА_1 , наведені в поданих Доповненнях та змінах до апеляційної скарги (а.с. а.с. 94-96), щодо незгоди останньої зі змістом Схеми ДТП носять голослівний та непослідовний характер та не відповідають наявним даним з огляду на наявність підпису останньої у відповідній графі Схеми ДТП та відсутність в матеріалах провадження будь-яких письмових заперечень, в тому числі в окремому акті, про необхідність складання якого наголошували працівники поліції на місці ДТП (абз. 2 а.с. 96 доводи Доповнення Деркач). Будь-яких документарних даних, належних та допустимих доказів, окрім висловлених апелянтом заперечень щодо обставин ДТП, зафіксованих у Схемі ДТП, апеляційному суду станом на час розгляду справи не представлено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_1 і свідка ОСОБА_4 , носять взаємовиключний характер та не дозволяють встановити дані, які мають істотне значення для розгляду провадження та отримання яких на даний час неможливо.

Зокрема, для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 23.06.2022 о 20 год. 05 хв. на автодорозі Н-09 Мукачево-Львів за участю двох транспортних засобів, а саме: автомобіля «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , необхідно встановити дані, які дозволяють встановити швидкість руху автомобіля «Kia Ceed» на момент, коли транспортний засіб марки «Renault Laguna», розпочав виходжати на головну дорогу з другорядної, відстань яку подолав останній автомобіль до моменту зіткнення транспортних засобів, місце зіткнення транспортних засобів та їх швидкість на момент зіткнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали провадження не містять даних, які дозволяють встановити вищевказані дані та спростувати доводи особи, яка притягається до відповідальності щодо її невинуватості у вчиненні правопорушення.

На а.с 16, 17, 23 та 24 містяться фотоматеріали ДТП, які підтверджують наявність механічних пошкоджень транспортних засобів внаслідок ДТП та дорожню обстановку на місці події.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що долучені в якості доказів протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення учасників ДТП, Схема місця ДТП та фотознімки лише фіксують факт дорожньо-транспортної пригоди та дозволяють встановити взаємне розташування транспортних засобів в момент зіткнення і не є беззаперечними доказами винуватості особи.

Встановлено, що Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31.08.2022 у справі призначено судову авто технічну експертизу (а.с. 25-26).

На переконання апеляційного суду, проведення вищевказаної експертизи не дозволяло суду повно та всебічно встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди, встановити механізм дорожньо-транспортної пригоди, причинно-наслідковий зв`язок між діями водіїв та настанням ДТП, оскільки висновки вищевказаної експертизи ґрунтуються на даних, які викликають сумнів у їх відповідності фактичним обставинам.

Так, в матеріалах справи наявний Висновок експерта МВС України Івано-Франківського НДЕКЦ С.П. Оношко від 12.01.2023 №СЕ-19/109-22/12033-ІТ (а.с. 49-54, далі Висновок експерта), з якого вбачається, що проведення судової експертизи проведено на підставі Постанови Галицького районного суду від 31.08.2022 за фактом ДТП, що мала місце 23.06.2022 о 20:05 год на автодорозі Н-09 Мукачево-Львів за участі автомобіля «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

За результатами судової авто технічної експертизи встановлено, що при заданому комплексі вихідних даних в діях водія автомобіля марки «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей із вимогами ПДР, які б, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку із настанням ДТП. Крім того, згідно даних Висновку експерта, в умовах дорожньо-транспортної ситуації водій ОСОБА_2 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 12.4 та 12.3 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» і виконання його вимог) Правил дорожнього руху України. У відповідності до вимог вказаних пунктів ПДР України, ОСОБА_2 повинен був, із технічної точки зору, рухатися даною ділянкою дороги із швидкістю, яка не повинна перевищувати 50 км/год, а в момент виникнення небезпеки для руху (з моменту виїзду автомобіля «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , з другорядної дороги на головну), - негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

За даними Висновку експерта, при заданому комплексі вихідних даних, причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля марки «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 вимогам пунктів 16.1 та 10.1 ПДР України. Зокрема, на переконання експерта водій ОСОБА_1 повинна була, з технічної точки зору, під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі і тільки після цього, переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїжджати на головну дорогу.

Разом з тим, зазначений експертом комплекс вихідних даних носить суперечливий характер, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які дозволяють встановити такі дані.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД N110087 від 23.06.2022 (а.с. 1), ОСОБА_2 інкримінується порушення пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Так, згідно вимог п. 12.1 ПДР України, під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Приписами п. 13.1 ПДР України визначено обов`язок водія дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу.

Даними матеріалів провадження встановлено (дані протоколів про адміністративні правопорушення, Схеми місця ДТП, письмових пояснень учасників ДТП, Висновку експерта, ін.. в їх сукупності), що транспортний засіб водія ОСОБА_2 рухався по головні дорозі, тоді як транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 рухався з другорядної дороги та виїжджав на головну, що не заперечується учасниками провадження.

Місце зіткнення автомобілів відмічено п. 3 на копії Схеми місця ДТП, з даними якої ОСОБА_1 погодилась, ствердивши це власноручним підписом (а.с. 2).

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком експерта стосовно того, що у випадку , якщо транспортний засіб, який виїхав з другорядної дороги на головну створював перешкоду водію ОСОБА_2 , останній повинен був керуватись вимогами саме пунктів 12.4 та 12.3 ПДР України (в частині визначення поняття «небезпека для руху» і виконання його вимог), оскільки небезпека для рух в тій дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, для водія автомобіля марки «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 виникла саме з моменту виїзду автомобіля марки «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 з другорядної дороги на головну (а.с. 51 зворот).

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення суду про закриття провадження ухвалено у зв`язку з тим, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяла прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до доводів потерпілої ОСОБА_1 вбачається, що вона вважає, що не створювала аварійної обстановки, оскільки дорожньо-транспортна пригода відбувалась вже після того, як вона виконала безпечний виїзд з другорядної дороги на головну дорогу та проїхала достатню відстань по головній дорозі.

Однак, вищевказані доводи потерпілої повністю суперечать доводам ОСОБА_2 , який стверджував, що рухався по головній дорозі автомобілем «Kia Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 , коли автомобіль «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_2 , виїхав на головну дорогу з другорядної дороги, чим створив аварійну обстановку внаслідок якої відбулось зіткнення транспортних засобів.

Апеляційний суд, повторно дослідивши наявні в матеріалах провадження належні до допустимі докази, вважає, що даних, які б поза розумним сумнівом доводили, що 23.06.2022 водій ОСОБА_2 порушив вимоги пунктів 12.1 та 13.1 ПДР України, що призвело до зіткнення транспортних засобів та отримання механічних пошкоджень.

Зокрема, будь-яких доказів, які б поза розумним сумнівом доводили, що водій ОСОБА_2 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, чи особливості вантажу, чи стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1 ПДР).

Також не надано апеляційному суду належних та допустимих доказів того, що водій ОСОБА_2 не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу. (п. 13.1 ПДР).

Відтак, за результатами проведеного повторного дослідження наявних в матеріалах провадження належних та допустимих доказів, апеляційний суд, погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що достатніх даних, які б дозволяли дійти висновку про винуватість ОСОБА_2 в у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, «поза розумним сумнівом» суду не було надано.

Апеляційний суд, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, приходить тотожного висновку суду першої інстанції, який повною мірою при ухваленні оскаржуваного рішення врахував приписи статей 62 та 129 Конституції України, загальні принципи права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а також висновки та судову практику Європейського суду з прав людини, повністю врахував зміст стандарту доведення поза розумним сумнівом та правові позиції Верховного Суду.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Салабіаку проти Франції" від 07.10.88, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Отже, враховуючи, що розумні сумніви, які виникли щодо винуватості ОСОБА_2 , суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь останнього, та приходить до висновку щодо недоведеності (поза розумним сумнівом) події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд, дослідивши сукупність наявних у справі доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про недоведеність обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_2 в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД N110087 від 23.06.2022 за ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд правильно закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку наявності спору щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, питання про винуватість учасників дорожньо-транспортної пригоди у її вчиненні може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за належне апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_1 з урахуванням доповнень та змін, залишити без задоволення, а законну та обґрунтовану постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката Шевчук-Філімон Н.М. із доповненнями потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2023 року щодо ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

Апеляційного суду О.П. Васильєв