справа № 208/7427/23
№ провадження 3-в/208/10/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ізотова В.М., за участю секретаря судового засідання Любчевської Д.В., прокурора Архарова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника ВП №10 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області про застосування строків давності та припинення виконання постанови стосовно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановив:

До Заводського районного суду м. Дніпродзержинська надійшло подання начальника ВП №10 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області про застосування строків давності та припинення виконання постанови Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 22.07.2021р. по справі №208/5269/21 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що всі передбачені КУпАП допустимі строки виконання постанови суду, спливли.

Подання вмотивовано тим, що 12.08.2021 року до відділення поліції № 10 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла на виконання постанова Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 208/5269/21 від 22.07.2021р. відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб. Постанова суду відносно ОСОБА_1 набрала законної сили 02.08.2021 року. Термін звернення постанови до виконання становить три місяці з дня набрання нею законної сили. Ухвалою Петриківського районного суду № 187/12-23/20 від 28.12.2022 року ОСОБА_1 засуджено до позбавлення волі строком на 5 років. Вказана ухвала Петриківського районного суду була виконана відразу після набрання законної сили - 06.01.2023 року. Таким чином виконати постанову про адміністративний арешт не представляється можливим, в зв`язку з чим начальник відділу поліції №10 звернувся до суду з вказаним поданням.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Прокурор Архаров Д.О. в судовому засіданні залишив вирішення питання щодо задоволення подання на розсуд суду.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду подання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи вказану норму, суд приходить до висновку про можливість розгляду подання без засудженого та заявника.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 208/5269/21 від 22.07.2021, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб.

Вищевказана постанова суду набрала законної сили 02.08.2021 року.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено КУпАП та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 1,4 ст. 299 КУпАП), а згідно ч. 1-2 ст. 300 КУпАП така постанова виконується повноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган НП забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. При цьому навпаки, не підлягає виконанню постанова, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги, а у разі відстрочки виконання відповідно ст. 301 КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки (ч. 1 ст. 303).

Провадження по виконанню постанови про застосування адміністративного арешту передбачене главою 32 розділу V КУпАП, а саме: на підставі ст. 326 постанова про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, а згідно ст. 305 цього Кодексу контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення стягнення здійснюється суддею, який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. За наявності обставин, що ускладнюють виконання такої постанови або роблять її виконання неможливим, суддя може відстрочити її виконання на строк до одного місяця (ч. 1 ст. 301 КУпАП).

23.11.2018 рішенням КСУ № 10-р/2018 у справі № 1-12/2018 (3911/15) за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1 ст. 294, ст. 326 КУпАП визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): положення ч. 1 ст. 294 КУпАП, яким встановлено, що постанови про застосування стягнення, передбаченого ст. 32 («Адміністративний арешт») цього Кодексу, набирають законної сили з моменту їх винесення; положення ст. 326 КУпАП, яке передбачає, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення.

Положення ч. 1 ст. 294, ст. 326 КУпАП, які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення, яке є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № II (91) 1 Комітету міністрів Ради СВРОПИ державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративним орган влади розпочав адміністративне проваджена застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи розумною швидкістю.

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. З п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Цей висновок об`єктивно узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності (рішення від 28.03.2000 у справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), заява № 28358/95). ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), п. 33, Reports 1996-V), а у справі «Солдатенко проти України» (Soldatenko v. Ukraine), заява № 2440/07) зазначив, «встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися «відповідно до процедури, встановленої законом», п. 1 ст. 5 не просто відсилає до національного закону він також стосується «якості закону», вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права. При цьому «якість закону» означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля» (п. 111, рішення від 23.10.2008). У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (SteelandOthers v. theUnitedKingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54)

Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права». В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06). Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10- рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Виходячи із системного аналізу законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. З Основного Закону) можна дійти висновку, що на справу про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість суду застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення щодо строків давності виконання. Такою нормою у КК є ст. 80, яка розташована у розділі XII «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Виходячи з принципу верховенства права, давність виконання постанови про накладення стягнення у виді адміністративного арешту не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку у кримінальному провадженні, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є арешт, згідно п.8,9ст.50,60 КК України; п.7ч.1ст.24,32 КУпАП; 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі.

Судом враховується, що з моменту набрання постановою законної сили до моменту розгляду подання пройшло 2 роки, тому подання начальника ВП №10 Дніпровського РУП про застосування строків давності та припинення виконання постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська відносно ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 304 КУпАП, ст.80 КК України, суд,

постановив:

Подання начальника відділення поліції № 10 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про звільнення від відбування адміністративного арешту відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Визнати постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 208/5269/21 від 22.07.2021р. такою, що не підлягає виконанню зв`язку із відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_1 із 06.01.2023 року відповідно до ухвали Петриківського районного суду № 187/1223/20 від 28.12.2022 року.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування адміністративного стягнення у вигляді арешту на строк 15 діб, накладеного постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 208/5269/21 від 22.07.2021р

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ізотов В. М.