Справа № 758/4096/21 Головуючий в суді І інстанції Скрипник О.Г.
Провадження № 33/824/2559/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів, що складає 3 622 858, 77 грн. Вилучений товар згідно з протоколом № 0056/90300/20 про порушення митних правил, а саме: «важкі дистиляти: газойлі-паливо дизельне, ДТ-З-К5», вагою 177650 кг., відправник - ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод» (Республіка Білорусь), одержувач - ТОВ «Мозир Україна», які зберігаються у ТОВ «БУМ БИР» за адресою: Київська область, місто Кагарлик, вулиця Столична, 14 вартістю 3 622 858, 77 грн конфісковано на користь держави.

Постанову Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року.

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови відмовлено.

Приймаючи оскаржувану постанову, місцевий суд зазначив, що перегляд судових рішень у справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачений, і місцевий загальний суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення. Посилання заявника про застосування норм Кримінального процесуального кодексу України для розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з аналогії закону, є безпідставним, оскільки норми КПК України регулюють провадження виключно щодо кримінальних справ і його норми не розповсюджуються на розгляд справ про адміністративні правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що заява про перегляд постанови Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою на постанову Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року повернено особі, яка її подала.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 повторно звернулася з апеляційною скаргою на постанову Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року та просила призначити новий розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року повторно відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року та повернено апеляційну скаргу особі, яка її подала.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 повторно звернулася з апеляційною скаргою на постанову Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року та просила призначити новий розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 січня 2023 року повторно відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2022 року та повернено апеляційну скаргу особі, яка її подала.

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року у справі № 758/4096/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 Митного кодексу України, яким призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів, що складає 3 622 858, 77 грн та вилучений товар конфісковано на користь держави.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 рокувідмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року за нововиявленими обставинами.

Своє рішення суд мотивував тим, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами КУпАП не передбачений.

Не погоджуючись з такою постановою суду, 25 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року за нововиявленими обставинами, визнати ОСОБА_1 не винною за адміністративним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 483 МК України за відсутністю складу та події правопорушення, а також повернути вилучений товар згідно з протоколом № 0056/90300/20 дизельне паливо вагою 177650 кг, яке перебуває на зберіганні у ТОВ «БУМ БИР» за адресою: Київська область, місто Кагарлик, вулиця Столична, 14 вартістю 3 622 858, 77 грн.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції помилково не було застосовано аналогію права та не взято до уваги всі наявні докази, які вказують на необхідність перегляду постанови суду за нововиявленими обставинами. Відповідно до ч. 2 статті 467 КПК «Судове рішення за наслідками кримінального провадження за. нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржене в порядку, передбаченому цим, Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням-законної сили новим судовим рішенням, втрачають законну силу судові рішення інших судів у цьому кримінальному провадженні».

Вказує, що в постанові від 17 травня 2021 року суддя Подільського районного суду м. Києва в якості доказу підроблення зовнішньоекономічного договору (контракту) від 21 листопада 2018 року № СЕ-МZ/211118 посилався на Висновок експерта Ашурової А.Е. від 24 березня 2021 року № -0143. Зазначене рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року було оскаржено в апеляційному порядку та залишено без змін, однак експертний висновок ОСОБА_2 від 24 березня 2021 року не міг прийматися судом як доказ підроблення зовнішньоекономічного договору (контракту) від 21 листопада 2018 року № СЕ-МZ/211118, на який посилається у своїй постанові Подільський районний суд міста Києва від 17 травня 2021 року, оскільки ОСОБА_2 4 роки вже не працювала експертом та 4 роки, як позбавлена права діяти як експерт, у зв`язку із недійсністю свідоцтва експерта про, що ОСОБА_1 дізналась із відповіді МВС України Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 2 січня 2023 року.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обставини, які встановлені є суттєвими та істотними, а тому є підставою для перегляду судом раніше постановленого рішення, оскільки виключають вину ОСОБА_1 , яка притягується до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, а відтак слугує підставою для прийняття рішення про закриття адміністративного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Також зазначає, що Київським апеляційним судом в постанові від 28 грудня 2021 року по справі №758/4161/21 встановлено наступне: «Стосовно висновку № 21-2001 від 31 березня 2021 року, який проведено експертом Косигіною H.A., відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_3 у контракті № СЕ- MZ/2J1118 від 21 листопада 2018 року, виконаний не самим ОСОБА_3 , а іншою особою, то перевіряючи доводи захисту, щодо неналежності вказаного доказу судом встановлено, що вказаному експерту для проведення почеркознавчої експертизи, взагалі не подавались та не відбирались зразки підпису ОСОБА_3 , який в суді підтвердив факт підписання ним контракту, підробку якого, суд вважав доведеною».

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Майструк Н.О. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення адвоката Майструк Н.О., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що право на перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами не врегульовано Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, зокрема у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення, у тому числі за нововиявленими обставинами, чинним законодавством не передбачено.

Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ апеляційний суд не наділений.

Отже, наведені в заяві посилання на можливість застосування положень КПК України, тобто аналогії закону, є безпідставними.

Статтею 459 КПК України, на яку посилається адвокат у своїй заяві та апеляційній скарзі, дійсно передбачено перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами, але це стосується лише вироків та ухвал, які ухвалені або постановлені у кримінальних провадженнях, а діюча норма КПК України не розповсюджується на судові рішення, ухвалені в порядку КУпАП.

Застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року (N 3236/03) у справі "Пономарьов проти України", жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Апеляційний суд також вважає, що посилання ОСОБА_1 на рішення ЄСПЛ та рішення місцевих судів, Донецького апеляційного суду, Івано-Франківського апеляційного суду, Київського апеляційного суду та Одеського апеляційного суду в аспекті заявленого нею питання про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами є недоречним, оскільки згідно позиції Верховного Суду не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Слід зазначити, що доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що постанова Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Подільського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана