Справа № 278/2681/23
Номер провадження 3/278/1978/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2023 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Мокрецький В.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

П`ятого червня 2023 року о 22 годині 30 хвилин по вул. Першотравневій у с. Скоморохи, Житомирського району, ОСОБА_1 у порушення п. 2.9 а) ПДР, керував автомобілем «ЗАЗ 110307», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.

Порушник у судовому засіданні вину визнав та пояснив, що діяв у межах крайньої необхідності, у зв`язку з тим, що його знайома отримала травму ноги він підвозив її до траси, де знаходилась катера швидкої допомоги.

Відповідно до роздруківки приладу «Drager Alcotest» ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Факт, що ОСОБА_2 діяв у стані крайньої необхідності доводиться відеозаписом з якого вбачається, як з автомобіля порушника медичні працівники переносять жінку з травмованою ногою.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа

не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Обставини справи, зокрема, місце події, пізній час та складність травми, свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я жінки не могла бути усунута іншими дієвими засобами ніж тими, які вчинив правопорушник. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж відвернена.

Також варто зазначити, що ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, має на утриманні неповнолітнього сина з інвалідністю.

Відповідно до положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої

необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

За приписами ч. 1 п. 4 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Враховуючи встановлення того факту, що ОСОБА_2 діяв у стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 18, 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом 10 днів з моменту винесення.

Копію даної постанови протягом трьох днів направити особі, щодо якої її винесено.

Суддя: