Справа № 698/459/23
Провадження № 3/698/325/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 р. Суддя Катеринопільського районного суду Баранов О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого, за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 24.06.2023 року серії ВАВ № 531900 зазначено, що 24.06.2023 року близько 11 годині 40 хвилин та 23 годині 00 хвилин, перебуваючи в громадському місці біля будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 ображав ОСОБА_2 нецензурною лайкою, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

В судовому засіданні 19.07.2023 року ОСОБА_1 заперечив винуватість у інкримінованих йому діях у повному обсязі. Зокрема, пояснив, що у визначеному у протоколі час і місці він дійсно зробив зауваження ОСОБА_2 , яка всупереч рішенню селищної ради від 15.07.2020 року № 57 про заборону утримання великої рогатої худоби та кіз поруч з багатоквартирним будинком по АДРЕСА_2 , здійснювала випас корови. При цьому пояснив, що жодних протиправних дій щодо ОСОБА_2 він не вчинював, а лише наполягав на припиненні останньою протиправної поведінки з випасання худоби. Щодо зазначених у письмовому поясненні відомостей про словесну перепалку та нецензурні вислови з його боку пояснив, що вказані пояснення від його імені складались працівником поліції та які він підписав не читаючи.

З метою спростування відомостей, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення заявила клопотання про виклик та допит, зазначених у останньому свідків.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що від 24.06.2023 року серії ВАВ № 531900 зазначено, що 24.06.2023 року близько 11 годині 40 хвилин, перебуваючи в громадському місці біля будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 ображав ОСОБА_2 нецензурною лайкою. На підставі викладеного вказані дії ОСОБА_1 були кваліфіковані працівником поліції за ст.173 КУпАП.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що проживає у разом з престарілою матір`ю, яка є сусідкою ОСОБА_1 .. Також пояснила, що має з неприязні відносини із ОСОБА_1 , оскільки останній постійно наполягає на припиненні нею утримання корови поруч з їх спільним будинком але вона не може не утримувати корову, оскільки має незадовільний матеріальний стан і змушена постійно доглядати престарілу матір за місцем проживання останньої по вул. Наприкінці червня, будучи обізнаною про заборону утримання худоби, встановлену згідно рішення Катеринопільської селищної ради, вона випасала корову поруч з будинком, де проживає. З цього приводу її сусід ОСОБА_1 влаштував лайку під час якої висловлювався нецензурно та вдарив її кулаком в голову. Потерпіла стверджує, що свідком цих подій була її пристаріла мати ОСОБА_3 .. При цьому потерпіла повідомила, що у даний час допит її матері є неможливим, оскільки остання перебуває у лікарні та знаходиться у комі вже дев`ятий день.

З рішення Катеринопілської селищної ради від 15.07.2020 року № 57 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстроване місце проживання якої знаходиться по АДРЕСА_3 , яка фактично проживає у будинку АДРЕСА_2 , заборонено утримування сільськогосподарських тварин поруч з будинком АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, останній поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

У справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суддя визнає, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Дослідивши сукупність, встановлених обставин, з урахуванням категоричних заперечень ОСОБА_1 , пояснень останнього щодо порядку надання письмових пояснень у справі, тривалих неприязних відносин, які склалися між ним та потерпілою ОСОБА_2 на тлі протиправної поведінки останньої, а також встановленої неможливості допиту єдиного свідка ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні відомості, які б однозначно, «поза розумним сумнівом» підтверджували факт висловлювань ОСОБА_1 нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , які згідно протоколу мали 24.06.2023 року близько 11 годині 40 хвилин. При цьому будь-яких інших, ніж досліджені судом, даних, які б об`єктивно підтверджували вчинення ОСОБА_1 , зазначених у протоколі від 24.06.2023 року серії ВАВ № 531900 дій суду не надано.

Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суддя дійшов висновку про відсутність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки визнає, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності «поза розумним сумнівом» доводили факт вчинення ОСОБА_1 дій про які зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Отже, суддя визнає, що твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення є неспростованими.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. При цьому, враховуючи не повне виконання працівниками поліції, передбачених ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язків щодо збирання доказів у справі, суддя визнає, що за наявності істотних розбіжностей між запереченнями особи, яка стверджує про власну невинуватість та наявними у матеріалах справи доказами, стороною обвинувачення не надано інших належних та допустимих доказів, які б «поза розумним сумнівом» спростовували вказані вище заперечення особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 суд тлумачить на його користь та за наведених вище обставин, визнає, що у даній справі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 245, 247 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 провадженням закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті 173 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Катеринопільський районний суд Черкаської області.

Суддя: Баранов О.І.