Номер провадження: 33/813/1458/23
Справа № 946/1012/23
Головуючий у першій інстанції Адамов А. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

захисника ОСОБА_1 адвоката Міркуна С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 07.02.2023 о 15 год. 54 хв. в м. Ізмаїл по вул. Тульчинська біля буд. №123, ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоциклом «JAWA 350 634» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі та на місці зупинки відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР України), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП (а.с.48-51).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП (а.с.53-63).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливомлікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Його вина у вчиненні адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №320490 від 07 лютого 2023 року, в якому наведені обставини порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України (а.с.1);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився (а.с.3);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до Ізмаїльської ЦРЛ, з якого також вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.4);

- постановою про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за те, що він керував мотоциклом «JAWA 350 634», номерний знак НОМЕР_1 , без шолому, за що й був зупинений (а.с.5);

- рапортом інспектора ВРПП Ізмаїльського РВМ ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Володимира Пустовіта, в якому викладені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (а.с.8);

- наявним в матеріалах справи відеозаписом, з якого чітко вбачається, що працівники поліції наздоганяли ОСОБА_1 , крім того, вбачається факт керування ОСОБА_1 мотоциклом «JAWA 350 634», номерний знак НОМЕР_1 , а також факт того, що працівниками поліції декілька разів було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою приладу Драгер, так і в медичному закладі. Більше того, з відеозапису вбачається, що працівниками поліції вірно витлумачено поведінку притягуваного на відео під час надання відповіді на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, як відмову від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, в закладі охорони здоров`я (а.с.9).

Крім того, з відеозапису вбачається, що на протязі тривалого часу притягуваний не відповідав чітко на багаточисельні недвозначні пропозиції поліцейських пройти медичний огляд, ухилявся від відповіді, постійно виставляв до поліцейських умови проходження ним медичного огляду, які не відповідають приписам чинного законодавства, вимагав від них попереднього складення протоколу із зазначенням висновку про знаходження його у стані алкогольного сп`яніння, що не відповідає визначеній законодавством процедурі. Так, з медичного закладу ОСОБА_1 взагалі пішов, пояснивши це тим, що треба поговорити, та знову вступав у суперечки з працівниками поліції.

Стосовно доводів правопорушника ОСОБА_2 та його представника адвоката Міркуна С.М., що направлення не складалося та не надавалося медичним працівникам, то суд першої інстанції вірно вказав, що вказане не відповідає дійсності та спростовується наявним у матеріалах справи відеозаписом. Так, на другому файлі відео вбачається, що поліцейський каже, що йде складати направлення і з бланком йде до авто. Далі, з направленням заходить до медичного закладу, направлення заповнено і він дав медикам заповнене направлення, що можна побачити на відео. Однак, ОСОБА_1 сказав, що це дурниця і вийшов з медичного закладу і далі вимагав скласти протокол і тільки тоді він піде у медичний заклад.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що складання протоколу відбулось без присутності водія, та щодо небезперервності відеозапису, який припинявся та розпочинався, в порушення вимог Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, оскільки досліджені відеозаписи хоча і мають ознаки переривання, проте достеменно відображають всі необхідні обставини огляду особи на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, законодавством не вимагається обов`язковість фільмування процесу складання протоколу, або направлення на огляд на стан сп`яніння.

Щодо доводів про те, що ОСОБА_1 не вручався протокол про адміністративне правопорушення, то суд апеляційної інстанції зазначає, що це є правом особи, яким він не скористався.

Крім того, посилання апелянта на те, що працівники поліції не роз`яснили прав та обов`язків, передбачених КУпАП, в тому числі право особи користуватися правовою допомогою, не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо помилки в написанні прізвища « ОСОБА_3 », замість вірного « ОСОБА_2 », та інші виправлення, які не обговорені, хоча і мають місце, але не впливають на належність, допустимість, достовірність і достатність доказів, оскільки є суто технічними помилками, які не можуть бути підставою для скасування судового рішення і закриття провадження у справі.

Крім того, ОСОБА_1 або його захисником, жодних даних, які б викликали сумніви у належності даних матеріалів справи та об`єктивності органів поліції при їх складанні наведено не було.

Також слід зазначити, що з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 було декілька разів повідомлено про наслідки складення протоколу відносно нього, і в подальшому і в процесі його складення, останній з ним погодився, будь яких заперечень на нього або пояснень не надав, підписувати відмовився (а.с.1).

При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів того, щоб правопорушник ОСОБА_1 чи його захисник адвокат Міркун С.М. зверталися із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за органами поліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, у суду немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо твердження про неналежність доказів, долучених до матеріалів справи, на що у своїй скарзі посилається апелянт, то такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15.09.2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда