Справа № 462/1728/23 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 33/811/933/23 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю ОСОБА_1 та адвоката Гриневича М.М., розглянувши апеляційну скаргу із доповненнями захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Гриневича Михайла Миколайовича на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2023 року,

встановив:

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 , 28.02.2023 року о 23 год. 00 хв. за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 226 керувала транспортним засобом «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у законному порядку із застосуванням приладу Drager 6820, тест № 2141. Результат позитивний 0,61‰. Від керування транспортним засобом відсторонена шляхом передачі тверезому водію.

На зазначену постанову захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Гриневич Михайло Миколайович подав апеляційну скаргу із доповненнями, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що за обставин які були зафіксовані з ОСОБА_1 вбачається, що вона після результату огляду поліцейським зазначила, що випила вино із знайомою, однак це було задовго до її зупинки поліцейськими, окрім того ОСОБА_1 перебувала у стані сильного душевного хвилювання, у зв`язку із смертю чоловіка та не до кінця усвідомлювала все що відбувається, не розуміла що складають працівники поліції та як вона має поступати у даній ситуації, що не може бути розцінено як згода з попереднім результатом огляду. Тобто такими словами і поведінкою водій не погодилася з результатами огляду поліцейським.

Вважає, що зазначена ситуація не є стандартною з точки зору поведінки водія у чіткій відповідності до своїх прав та обов`язків, коли на пропозицію працівника поліції водій проходить огляд із застосуванням приладу «Драгер» та не розуміє свої подальші дії у зв`язку із сильним душевним хвилюванням. Зазначає, що дана ситуація підлягає оцінці в усій сукупності встановлених обставин і фактів, зокрема, наявного відеозапису, де поведінка водія ОСОБА_1 більше свідчить про необхідність доставлення її до медичного закладу для проходження повторного огляду та усунення всіх сумнівів щодо перебування її у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що поліцейським не дотримано зазначених положень закону, що на підставі ч.5 ст. 266 робить недійсним результат огляду, який проведений поліцейським і зазначений у протоколі.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутнє направлення на медичний огляд ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника адвоката Гриневич Михайла Миколайовича про підтримання апеляційної скарги, перевіривши справу, проаналізувавши апеляційні доводи, апеляційний суд прийшов до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст. ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладення стягнення на ОСОБА_1 , суддя першої інстанції допустила неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі, не дала їм належної оцінки.

Так, відповідно до п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за № 1413/27858, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Згідно з п.8 вказаної Інструкції форма направлення на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, зазначені нормативні акти чітко передбачають, що у випадку відмови водія від огляду на місці зупинки чи незгоди водія із результатами огляду на місці зупинки, на працівника поліції покладається обов`язок запропонувати водієві пройти огляд в медичному закладі.

Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо.

Разом з тим, як вбачається із відеозапису події, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_1 не погодилася з результатом приладу Драгер, відтак, працівники поліції повинні скласти письмове направлення до медичного закладу.

Однак, зазначені вимоги нормативних актів поліцейськими дотримані не були. В матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відсутності такого обов`язкового елементу як письмове направлення водія на огляд до лікарського закладу, яке повинно бути складено працівником поліції за певною встановленою формою, усі подальші зібрані докази за принципом «плоди отруйного дерева» слід визнати недопустимими, а саме як отримані в порушення визначеного порядку проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, апеляційним судом встановлено порушення працівниками поліції вимог вищезазначеної Інструкції.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо, перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відтак, враховуючи вищенаведене, на думку апеляційного суду, при винесенні постанови, суддя місцевого суду не надала належної оцінки та аналізу наявним у справі доказам, не з`ясувала усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшла помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

З огляду на те, що в матеріалах справи не міститься належних й допустимих доказів на підтвердження, поза розумним сумнівом, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, всі сумніви щодо доведеності вини останнього тлумачаться на його користь.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З врахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову судді Залізничного районного суду м. Львова слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу із доповненнями захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Гриневича Михайла Миколайовича задовольнити.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Маліновська-Микич О.В