Справа № 366/861/23
Провадження № 3-3в/366/7/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2023 року смт Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Корчкова А.А.

за участю секретаря судових засідань Іванової Л.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у справі 366/861/23, провадження 3/363/639/23, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Іванків заяву судді Ткаченка Ю.В. про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_2 (справа 366/861/23, провадження 3/363/639/23),

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2023 року суддя Іванківського районного суду Київської області Ткаченко Ю.В. звернувся до суду із заявою про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 (справа 366/861/23, провадження 3/363/639/23).

Суддею Ткаченком Ю.В. заявлено самовідвід з тих підстав, що 23 березня 2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями йому, як головуючому судді, передано для розгляду справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (справа 366/861/23, провадження 3/363/639/23).

Захисником Германа Євгенія Андрійовича у цій справі є адвокат, ОСОБА_3 , який працював на посаді помічника судді Іванківського районного суду Київської області. Відповідно до викладених в заяві обставин, під час роботи в суді між суддею Ткаченком Ю.В. та ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, що, в свою чергу, може викликати сумнів у об`єктивності та неупередженості судді при розгляді зазначеної справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим щодо розгляду заяви про самовідвід судді Ткаченка Ю.В. визначено суддю Корчкова А.А.

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 07.09.2023 року повідомлено Іванківський відділ Вишгородської окружної прокуратури для організації участі в якості сторони обвинувачення при розгляді заяви судді Іванківського районного суду Київської області, Ткаченка Ю.В., про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (справа 366/861/23, провадження 3/363/639/23).

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у справі 366/861/23, провадження 3/363/639/23, ОСОБА_1 не заперечував щодо задоволення заяви про самовідвод судді Ткаченка Ю.В.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , адвокат Коц О.М., на електронну адресу суду надіслав клопотання про проведення судового засідання без його участі, зазначив, що не заперечує проти відводу судді Ткаченка Ю.В.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про судове засідання з розгляду заяви про самовідвід судді Ткаченка Ю.В. у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (справа 366/861/23, провадження 3/363/639/23) повідомлені вчасно, належним чином.

Судді Ткаченку Ю.В. було повідомлено про судове засідання з розгляду його заяви про самовідвід та запропоновано надати пояснення. Суддя Ткаченко Ю.В. у судове засідання не з`явився, пояснень не надав.

Вирішуючи питання про самовідвід, суддя, перш за все, виходить з того, що завданням судочинства у справах про адміністративні правопорушення, виходячи з приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Тому, згідно із частинами 1 і 2 статті 7 цього кодексу, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, й провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, відповідно до приписів частини 1 статті 2 та частини 2 статті 246 вказаного кодифікованого закону суддя, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, керується законодавством України про адміністративні правопорушення, яке складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів нашої держави.

Проте, зазначений кодекс, регулюючи порядок розгляду справ та визнаючи у своїй статті 245, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, не містить жодного посилання та/чи відповідної спеціальної норми, яка б надавала можливість судді заявити самовідвід та прямої вказівки на процесуальні шляхи його вирішення.

Натомість стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обумовлює, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Окрім того, Пленум Верховного суду України у пункті 5 своєї Постанови № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» роз`яснив, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. При цьому:

а) стосовно суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді: з`ясовується, чи виявляв він упередженість або безсторонність у даній справі;

б) стосовно об`єктивного критерію чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Тобто у кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про безсторонність суду (пункти 49 і 50 рішення у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02), ухваленого 09.11.2006 року).

Стаття 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого 22.02.2013 року XI черговим з`їздом суддів України, наголошує, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

З огляду на таке, однією з гарантій здійснення об`єктивного, незалежного і неупередженого правосуддя є інститут самовідводу під час судового провадження, а тому розгляд заяви про самовідвід в межах справи про адміністративні правопорушення цілком можливий як такий, що направлений на захист прав особи щодо розгляду справи безстороннім судом.

Аналогічна позиція сформована Радою суддів України, яка згідно із приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є вищим органом суддівського самоврядування та має формувати єдиний підхід до розуміння тих чи інших найважливіших актуальних спірних питань шляхом прийняття відповідних рішень рекомендаційного характеру.

На виконання вказаних положень законодавства Радою суддів України 08.06.2017 року прийнято рішення № 34 «Про роз`яснення деяких питань щодо конфлікту інтересів», яким у пункті 4 визначено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Відповідно до виду юрисдикції положення щодо відводів та самовідводів суддів містять у собі такі процесуальні закони як Кодекс адміністративного судочинства України, Господарський процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України та Кримінальний процесуальний кодекс України.

Як убачається з багатьох рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, з Рішення у справі «Швидка проти України», яке ухвалене 30.10.2014 року, провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також Європейський суд у своїй сталій практиці (Рішення у справах: «Енгель та інші проти Нідерландів», ухвалене 08.06.1976 року; «Озтюрк проти Німеччини», ухвалене 21.01.1984 року; та «Лутц проти Німеччини», ухвалене 25.08.1987 року) автономно тлумачить поняття «кримінальний» - незалежно від національної термінології це поняття вживається щодо адміністративних, дисциплінарних та митних проступків тощо.

Отже, якщо у справах про адміністративні правопорушення є необхідність застосування аналогії права, то доцільно керуватись нормами кримінального процесуального законодавства, а тому вирішення питання про самовідвід судді Іванківського районного суду Київської області Ткаченка Ю.В., який розглядає справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, слід проводити за процедурою з дотриманням гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Процесуальні питання самовідводу судді (підстави та порядок його вирішення) регламентовані параграфом 6 глави 3 Кримінального процесуального кодексу України.

Аналізуючи норму процесуального закону щодо заяви про відвід, тобто положення статті 80 Кримінального процесуального кодексу України, суддя вбачає, що самовідвід судді у судовому провадженні може бути заявлений нею до початку судового розгляду, а після цього допускається лише у випадках, якщо підстава для самовідводу стала відома після початку судового розгляду.

З матеріалів справи з єдиним унікальним № 366/861/23 (провадження № 3/363/639/23) щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що заявник, суддя Іванківського районного суду Київської області Ткаченко Ю.В. є головуючим суддею у цій справі, а тому з огляду на приписи кодифікованого кримінального процесуального закону України, має право на таку заяву.

Крім того, обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні та є підставою для його відводу (самовідводу), встановлені статтями 75 та 76 Кримінального процесуального кодексу України, про що прямо зазначено у частини 1 статті 80 зазначеного нормативно-правового акту України.

Отже в силу пункту 4 частини 1 вище зазначеної статті суддя може бути відведений від участі у кримінальному провадження за наявності існування інших обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості, на що й наполягає заявник у цій справі.

Чинним кримінальним процесуальним законодавством України не встановлені конкретні вимоги до форми та змісту заяви про самовідвід судді, однак у частині 5 статті 80 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що він повинен бути вмотивованим.

Звертаючись із заявою про самовідвід судді, заявник наполягає на тому, що наявні підстави задля застосування приписів пунктів 1.3 і 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді та його самовідводу.

Отже, фактично він мотивує свій самовідвід недопущенням виникнення у стороннього спостерігача сумнівів у його неупередженості та безсторонності в прийнятті рішення у справі про адміністративне правопорушення.

В силу приписів статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі та ратифікованої Україною 17.07.1997 року відповідним Законом № 475/97-ВР, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як визначає Конституція України, прийнята 28.06.1996 року в своїй статті 19, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що непередбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Натомість авторитет суду та судових рішень у суспільній свідомості пов`язується з авторитетом судді, оцінкою його поведінки як у сфері судочинства, так і поза межами його професійної (службової) діяльності.

Професійна діяльність суддів, пов`язана з відправленням правосуддя, зобов`язує суддів демонструвати і пропагувати високі стандарти поведінки, що означає добровільні обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм як у поведінці під час здійснення правосуддя, так і поза залою судового засідання.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики наголошує, що суддя не повинен зловживати правом на самовідвід, а неупереджений розгляд справ є основним його обов`язком,

Наведене правило підтверджено практикою європейських країн, тому залишається на розсуд самого судді.

Дотримуючись наведених рекомендацій Ради суддів України та положень профільних законів суддею у процесуальний спосіб заявлено самовідвід на обґрунтованих засадах.

Приходячи до такого суддя ураховує, що загальними правилами, які відображені у Бангалорських принципах поведінки судді, прийнятих 19.05.2006 року та схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 року, об`єктивність судді є обов`язковою умовою належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки в змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Також, з огляду на правило їх пункту 1.3 судді, суддя повинен не тільки виключати будь-які взаємовідносини, що не відповідають посаді, чи втручання з боку органів законодавчої та виконавчої влади, а й робити це так, щоб це було зрозуміло навіть сторонньому спостерігачу.

А змістом пункту 2.5 цих Правил унормовано, що суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Отже, заявлений самовідвід судді Іванківського районного суду Київської області Ткаченка Ю.В. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_2 (справа 366/861/23, провадження 3/363/639/23), є обґрунтованим.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що обставини, викладені в заяві про самовідвід судді Ткаченка Ю.В., є підставою, передбаченою п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, а тому заява про самовідвід підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 75, 80-82 КПК України, ст.. 1, 2, 245 КУпАП суд,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву судді Ткаченка Ю.В. про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП (справа 366/861/23, провадження 3/363/639/23), задовольнити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Анатолій КОРЧКОВ