Провадження № 3/344/5486/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року місто Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Тринчук В.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 за ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 414 від 09.06.2023 року ОСОБА_1 будучи директором школи вищої спортивної майстерності, який відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції» є суб`єктом на якого поширюється дія цього закону, 19.06.2023 року порушив вимоги п.2 ч.1 ст.28 Закону, а саме вчинив дії і прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що виразилось в підписанні та направленні листа №16 від 19.06.2023 року від імені школи спортивної майстерності, яким ОСОБА_1 відмовив у наданні запитуваної листом Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України № 1873/55/108/01-2023 від 17.05.2023, інформації, в тому числі відносно себе як керівника зазначеної школи, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-7 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , якому судом роз`яснені його права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема і щодо можливості отримання кваліфікованої правової допомоги від такого права відмовився та вказав, що самостійно братиме участь у судовому засіданні. Від дачі пояснень відмовився про те вказав, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів його винуватості. Просив суд визнати його не винуватим та провадження у справі закрити.

Прокурор у судовому засіданні відмовилась ініціювати перед судом дослідження доказів на підтвердження обґрунтованості висунутого ОСОБА_1 обвинувачення. Вказала, що сам протокол про адміністративне правопорушення є достатнім доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а на неї як на прокурора, в даній категорії справ, покладено тільки обов`язок брати участь бути присутнім під час розгляду справи, а не ініціювати перед судом дослідження доказів та доводити винуватість особи, що притягається до адміністративної відповідальності. За вказаних обставин просила суд ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , позицію прокурора, дослідивши матеріали справи, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол та даючи оцінку фактичним даним наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд вважає наступне.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення № 415 складено щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.172-7 КУпАП вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Суб`єктом вказаних правопорушень є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» до спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції належать органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

У частині 2 статті 250 КУпАП зазначено, що у справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст.ст. 172-4 - 172-9 цього Кодексу, участь прокурора при розгляді справи судом є обов`язковою.

Відповідно до Наказу № 365 від 18.11.2021 року Офісу Генерального Прокурора «Про організацію діяльності органів прокуратури у сфері запобігання і протидії корупції поза межами кримінального провадження» прокурору забезпечуючи у розгляді справ про адміністративні правопорушення, що пов`язані з корупцією, відповідно до вимог законодавства необхідно під час дослідження доказів з`ясовувати обставини адміністративного правопорушення та інші факти, що мають значення для вирішення справи, доводити перед судом належність і допустимість доказів, якими обґрунтовуються обставини вчинення адміністративного правопорушення, об`єктивно оцінювати сукупність доказів із точки зору їх достатності для доведення винуватості особи, а також після з`ясування усіх обставин справи надавати суду мотивований висновок щодо наявності (відсутності) в діях особи події та складу адміністративного правопорушення, у якому висловлювати позицію з дотриманням принципу верховенства права, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та правових висновків Верховного Суду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адмiнiстративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції, оскільки усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Однак прокурор під час судового розгляду ствердно вказала, що не вважає за необхідне ініціювати дослідження доказів в тому числі і тих, що долучені до протоколу та доводити їх належність та допустимість перед судом, оскільки це не входить до її повноважень, а також на виконання вимог Наказу № 365 не надала суду мотивований висновок щодо наявності (відсутності) в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Наголосила на тому, що ОСОБА_1 заперечуючи свою винуватість повинен подавати докази сам.

Слід наголосити, що суд розглядаючи справу про адміністративне правопорушення не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого притягнуто до адміністративної відповідальності у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява F 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява F 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд принагідно зазначає, що в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Отже, із врахуванням позиції та алгоритму дій прокурора, суд доходить висновку, що у даній справі не доведено порушення ОСОБА_1 вимог ст. 28 ЗУ «Про запобігання корупції» та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, а тому в його діях відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися та припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не буде доведено згідно з законом.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Оскільки адміністративне стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то судовий збір по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до приписів ст. 40-1 КУпАП не сплачується.

З урахуванням наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ч.2 ст. 172-7, ст.ст. 36, 280, 283-285, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.172-7 КУпАП - закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Тринчук