ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1461/23 Справа № 212/1569/23 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Залізняк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

07.09.2023р. суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Залізняк Р.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за участю захисника Вако М.Ю. та Ісаєва Г.В. апеляційну скаргу захисника Вако М.Ю. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2023., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого ст. 38 КУпАП

Із постановою суду першої інстанції не погодився захисник Вако М.Ю., подав апеляційну скаргу, в якій:

- вважає рішення суду першої інстанції не в повній мірі є законним, об`єктивним, та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права;

- зазначає, що ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, показав, що перед поворотом ліворуч переконався у безпеці свого маневру, а саме, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 перебував на значній відстані, та його маневр був безпечним, а автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався із перевищенням швидкості, про що свідчить його гамівний шлях, який складає 17 та 16 метрів з правого та лівого боків відповідно;

- зазначає, що відповідно до письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 , які наведені у рішенні суду, перед зіткненням, побачивши, що ОСОБА_1 здійснює маневр ліворуч, він натиснув на акселератор (зафіксовано у відеоматеріалах), тобто прискорився, винуватим себе не вважає;

- вказує, що відповідно до висновку авто технічної експертизи від 12.05.2023р. № СЕ-19/14-23/13474-ІТ причинно-наслідкового зв`язку між порушенням правил ПДР ОСОБА_1 та настанням ДТП не встановлено, та експертом вказано, що пояснення водія ОСОБА_3 про прискорення потребують відповідної оцінки, проте у зв`язку з тим, що питання «Як повинен був діяти водій ОСОБА_4 ?» «Та яка його швидкість?» були виключені судом з клопотання захисника, вказані питання залишились не вирішеними;

- зазначає, що судом не вказано, які саме досліджені матеріали вказують на порушення ОСОБА_1 п.п. 1.5, 2.3б), 10.1, 16.3 ПДР України, які являються у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП;

- вважає, що в діях водія ОСОБА_3 вбачаються порушення вимог п.п. 12.4, 12.9б ПДР України, що призвело до ДТП;

- прохає оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доводи захисника Вако М.Ю. та особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які підтримали подану апеляційну скаргу та прохали її задовольнити, представника потерпілого адвоката Гаркавого М.С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 04.02.2023р. о 13-30 год. керуючи автомобілем Мерседес Б. д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Кропивницького на нерівнозначному перехресті вул. М.Зінчевського у м. Кривий Ріг, перед поворотом ліворуч не переконався в безпеці свого руху допустив зіткнення з автомобілем Мерседес д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, при ДТП ОСОБА_5 отримала травми, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завданий матеріальний збиток, чим порушив п. 1.5, 2.3.б, 10.1, 16.3 ПДР України.

В обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_1 суд першої інстанції поклав сукупність доказів, які містить справа про адміністративне правопорушення, а саме:

- показання ОСОБА_1 , який в суді свою винуватість не визнав, вважав свій маневр повороту ліворуч безпечним, внаслідок чого і став його виконувати, вважав, що водій іншого транспортного засобу рухався із перевищенням швидкості;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , які є аналогічними його поясненням в суді;

- протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.02.2023р. у якому зафіксовані обставини події;

- письмові пояснення свідка ОСОБА_3 в яких зафіксовано, що він рухався головною дорогою, напрямок руху не змінював, побачивши маневр автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , не встиг зреагувати;

- письмові пояснення ОСОБА_6 , в яких зафіксовано, що він був пасажиром в автомобілі Віто АЕ 9688 РХ., автомобіль рухався в бік вул. Кропивницького, зупинився на перехресті для здійснення повороту. Потім водій Mersedes-Bens Vito НОМЕР_1 почав маневр повороту ліворуч, в свою чергу водій маршрутного таксі, не дотримуючись швидкості руху здійснив наїзд на автомобіль Mersedes-Bens Vito НОМЕР_1 .

- висновок експерта від 12.05.2023 № СЕ-19/104-23/13474-ІТ, яким підтверджується, що показання в частині розташування автомобіля «Mersedes-Bens Sprinter 313 CDI» в момент початку маневру лівого повороту автомобіля «Mersedes-Bens Vito», чи в часі руху автомобіля «Mersedes-Bens Vito» з моменту початку маневру лівого повороту до моменту зіткнення з технічної точки зору не спроможні.

Після дослідження наведеної вище сукупності доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що вона з усією очевидністю вказує на те, що в діях водія ОСОБА_1 під час керування убачається невідповідність вимогам п. 1.5, 2.3 б), 10.1, 16.3. ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку із настанням ДТП, та в його діях є ознаки правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Також судом першої інстанції встановлено, що строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, спливли, та рішення прийняв з урахуванням вимог вказаної статті.

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , погоджується із висновками суду першої інстанції про визнання його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд належним чином дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення забезпечив всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також повно та всебічно дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції було правильно встановлено недотримання ОСОБА_1 вимог ПДР України, а саме п. 10.1 ПДР України, який передбачає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі є законним, об`єктивним, та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до дорожньої обстановки, яка склалася, враховуючи вимоги п.п. 10.1, та 16.3 ПДР України, водій ОСОБА_1 повинен був зупинити керований ним транспортний засіб, надавши перевагу у русі водію ОСОБА_3 , та чекати його проїзду. Додаткових чи виключних умов вказані вимоги ПДР не містять, та визначають чіткий порядок дій кожного з водіїв.

Доводи апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_1 свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, показав, що перед поворотом ліворуч переконався у безпеці свого маневру, а саме, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 перебував на значній відстані, та його маневр був безпечним, а автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався із перевищенням швидкості, про що свідчить його гамівний шлях, який складає 17 та 16 метрів з правого та лівого боків відповідно, є неспроможними за таких підстав.

Відповідно до фактичних обставин справи встановлено, що водій ОСОБА_1 під час руху мав намір здійснити поворот ліворуч. Перед вчиненням маневру повороту ліворуч він особисто бачив автомобіль під керуванням ОСОБА_3 , який рухався прямо по головній дорозі. Вказані показання ОСОБА_1 надав у письмовій формі працівникам поліції та підтвердив у суді першої інстанції.

Таким чином встановлено, що виконуючи маневр повороту ліворуч водій ОСОБА_1 мав керуватись вимогами п. 10.1 та 16.3 ПДР України, проте не дотримався цих правил, та продовжив маневр повороту.

Судом першої інстанції порушення ОСОБА_1 вказаних вище вимог ПДР були встановлені на підставі сукупності доказів, які досліджені та оцінені безпосередньо у судовому засіданні, а саме поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , протоколом огляду місця події, схемою ДТП тощо.

Доводи апеляційної скарги захисника, що відповідно до письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 , які наведені у рішенні суду, перед зіткненням, побачивши, що ОСОБА_1 здійснює маневр ліворуч, він натиснув на акселератор (зафіксовано у відеоматеріалах), тобто прискорився, винуватим себе не вважає суд апеляційної інстанції не приймає до уваги за таких підстав.

По-перше, швидкість руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 у даному випадку не досліджується, оскільки водій ОСОБА_3 мав перевагу в русі відповідно до вимог ПДР, та мав право безперешкодно першочергово проїхати перехрестя, на якому водій ОСОБА_1 намагався виконати поворот ліворуч, тобто маневр із виїздом на зустрічну смугу руху. Водій ОСОБА_1 мав зупинитись та стояти до моменту проїзду зустрічного автомобіля, та інших дій ПРД України не передбачають.

По-друге, посилання ОСОБА_1 , що він вважав, що його маневр повороту ліворуч буде безпечним, не мають під собою підґрунтя, оскільки саме внаслідок маневру сталася ДТП, тобто дорожня обстановка була врахована невірно, що є недотриманням вимог п. 2.3б) ПДР України, які передбачають що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

По-третє, посилання на нібито прискорення автомобілю під керування ОСОБА_3 перед зіткненням, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, як такі, що вирвані з контексту змісту розмови, а саме дослідивши диск із відеозаписом, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_3 повідомляє, що він побачив увімкнений показчик повороту на автомобілі під керуванням ОСОБА_1 , зрозумівши, що той буде повертати, натиснув «на газ». Тобто ОСОБА_3 продовжив рух у звичайному режимі, надаючи прискорення автомобілю у звичайному порядку натискаючи на педаль акселератора.

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до висновку авто технічної експертизи від 12.05.2023р. № СЕ-19/14-23/13474-ІТ причинно-наслідкового зв`язку між порушенням правил ПДР ОСОБА_1 та настанням ДТП не встановлено, та експертом вказано, що пояснення водія ОСОБА_3 про прискорення потребують відповідної оцінки, проте у зв`язку з тим, що питання «Як повинен був діяти водій ОСОБА_4 ?» «Та яка його швидкість?» були виключені судом з клопотання захисника, вказані питання залишились не вирішеними, є також безпідставними, оскільки у ситуації, яка склалася у дорожній обстановці, дії обох водіїв мали єдиний, чіткий визначений порядок руху, а саме водій ОСОБА_1 перед поворотом ліворуч надає перевагу у русі іншому водію, та після цього виконує поворот ліворуч, швидкість водія ОСОБА_3 та його дія на проїзній частині, у даному випадку визначального значення не мають.

Доводи апеляційної скарги, що судом не вказано, які саме досліджені матеріали вказують на порушення ОСОБА_1 вимог ПДР, передбачених п.п. 1.5, 2.3б), 10.1, 16.3 ПДР України, які являються у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, є також неспроможними, оскільки на порушення наведених вимог ПДР України вказує сукупність доказів, які досліджені та оцінені судом безпосередньо у судовому засіданні.

Доводи, що в діях водія ОСОБА_3 вбачаються порушення вимог п.п. 12.4, 12.9б ПДР України, що призвело до ДТП, не приймаються судом до уваги, оскільки є припущенням сторони захисту. Та як було наголошено вище, швидкість руху ОСОБА_3 жодним чином не повинна була впливати на першочергове дотримання ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків відповідно до пунктів ПДР.

Крім того, враховуючи, що ДТП сталася за участю двох водіїв транспортних засобів для правильного застосування норми закону особливого значення набуває дослідження характеру та черговості допущених порушень.

На таку особливість у правозастосуванні вказує Пленум ВСУ у постанові «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14.

При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається відповідальність особи, яка порушила ПДР України вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, постанова суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Вако Михайла Юрійовича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2023., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого ст. 38 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 14.06.2023., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого ст. 38 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя