Номер провадження: 33/813/1055/23
Номер справи місцевого суду: 496/2413/22
Головуючий у першій інстанції Портна О. П.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах

Лозко Ю.П.,за участю секретаря судового засідання Пересипко Д.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2023 року

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 червня 2022 року о 22:50 год. рухаючись в Одеській області, Біляївському районі, вул. Миру, с. Алтестове, кут 450 км автодороги Київ-Одеса, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Lexus GX 460", державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, поведінка що не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2023 року, та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сам по собі рапорт поліцейського не є належним та допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, якщо не узгоджується із іншими наявними у справі доказами та не звільняє орган владних повноважень від тягаря доведеності вини. В матеріалах справи, на думку апелянта, відсутні дані про те, що підозра на наявність стану сп`яніння була виявлена саме працівниками поліції. Також зазначає, що безпосередньо поліцейські не зупиняли авто, не виявляли стану сп`яніння у водія, вони взагалі не бачили хто керував транспортним засобом. Відповідно до відеозапису, який міститься у матеріалах справи, на момент приїзду поліції на місце події, автомобіль апелянта стояв припаркований, а останній сперечався із працівниками ТРО з приводу того, що він є лише власником, а не водієм автомобіля, ці обставини підтверджувалася і самою дівчиною, однак суд задовольнивши клопотання про допит останньої, як свідка, не дочекався її прибуття до суду, чим на думку апелянта порушив принцип рівності учасників справи та презумпцію невинуватості. Апелянт також звертає увагу на те, що самі поліцейські не проводили огляд на стан сп`яніння, підтвердження того, що він відмовлявся від проходження тесту або досліджень в медичному закладі в матеріалах справи відсутні, водночас суд першої інстанції не звернув увагу на те, що його не було доставлено до медичного закладу, де у відповідності до п.8 Порядку та ст. 266 КУпАП необхідно було скласти протокол про відмову із підписом лікаря та незаангажованих понятих.

Апелянт окремо звертає увагу, що 07 червня 2022 року о 22:50 год. його автомобіль було зупинено на блокпості працівниками ТРО (військовослужбовцями), які побачивши, що за кермом була дівчина ОСОБА_2 , та була комендантська година, попросили її надати документи на авто та дозвіл на його огляд, на що вона погодилась та надала документи на автомобіль на ім`я ОСОБА_1 , після чого, працівники ТРО запитали у нього чому саме він не за кермом, на що він відповів, що погано себе почуває та попросив правоохоронців довезти його дівчину додому. Згодом, працівниками ТРО на місце події булі викликані поліцейські, які склали протокол про адміністративне правопорушення.

Справа до розгляду у судовому засіданні апеляційним судом призначалася на 03 серпня 2023 року о 15:00 год., на 31 серпня 2023 року о 15:00 год., та на 07 вересня 2023 року о 15:00 год.

03 серпня 2023 року розгляд справи судом відкладено за клопотанням захисника Клименка О.В. у зв`язку з його перебуванням у відпустці.

В судовому засіданні 31 серпня 2023 року, проведеному за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника

Клименка О.В., судом задоволено клопотання апелянта про виклик у судове засідання та допит в якості свідка ОСОБА_3 , при цьому з учасниками справи погоджено наступну дату судового засідання, а саме на 07 вересня 2023 року о 15:00 год. Обов`язок щодо забезпечення явки в якості свідка ОСОБА_3 в судове засідання покладено на апелянта, і останнім та його захисником суду не зазначалось щодо будь-яких обставин які б могли вплинути на забезпечення явки свідка у наступне судове засідання 07 вересня 2023 року.

Про дату і час судового засідання на 07 вересня 2023 року о 15:00 год., особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисник

Клименко О.В. повідомлені під розписку.

Однак, у судове засідання, призначене на 07 вересня 2023 року о 15:00 год., особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисник

Клименко О.В. не з`явилися.

06 вересня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду від захисника

Клименка О.В. надійшло клопотання про перенесення слухання справи у зв`язку із знаходженням у відпустці, в якому останнім зазначено про неможливість забезпечити явку свідка у судове засідання на 07 серпня 2023 року о 15 год., у зв`язку з її виїздом за межі України до 18 серпня 2023 року, тому просив відкласти розгляд справи та визначити наступну дату судового засідання після 19 серпня 2023 року.

Апеляційним судом не встановлено передбачених процесуальним законом підстав для задоволення вказаного вище клопотання захисника Клименка О.В. та відкладення розгляду цієї справи.

Враховуючи положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе провести судове засідання 07 вересня 2023 року та розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Клименка О.В.

Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що апелянтом не оспорюється той факт, що обставини складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на приписи ч.7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не переглядаються.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них,тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства"("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч.2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч.3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 266 КУпАП).

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Iнструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

Так розділом II указаної Інструкції визначено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1).

Згідно пункту 3 розділу І Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є:запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів;порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку (у редакції на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення) у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Вказаних вище вимог нормативно-правових актів, як свідчать матеріали справи, поліцейськими дотримано.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис, інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд в основу оскаржуваної постанови поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №016210 від 07 червня 2022 року, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлені на огляд водія транспортного засобу, поясненнях ОСОБА_4 , рапорті поліцейського, відеозаписі, наданому правоохоронцями.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №016210 від 07 червня 2023 року убачається, що: «07 червня 2022 року о 22.50 год. в Одеській області, Біляївському районі, вул. Миру, с. Алтестове, кут 450 км автодороги Київ-Одеса, водій керував транспортним засобом «Lexus» GX460 державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП».

Вказаний протокол ОСОБА_1 підписаний без зауважень, у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив: «ДВБ». Інших пояснень чи зауважень ОСОБА_1 з приводу складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.

Отже ОСОБА_1 погодився з фактичними обставинами, які зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, у тому числі із ознаками алкогольного сп`яніння.

Факт особистого підписання протоколу про адміністративне правопорушення, апелянтом не заперечується та під сумнів не ставиться, не вбачає таких підстав і суд апеляційної інстанції.

Вимоги до змісту протоколу, встановлені ст. 256 КУпАП, і ці приписи закону щодо належності оформлення документа, поліцейськими дотримано. Апеляційна скарга не містить доводів на предмет невідповідності змісту протоколу про адміністративне правопорушення вказаним вимогам закону.

Як на підставу для скасування постанови суду першої інстанції, апелянт, серед іншого посилається на те, що він не керував транспортним засобом, відхиляючі ці доводи сторони захисту, апеляційний суд виходить із такого.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення під час його складення свідки не залучалися, обставини події фіксувалися поліцейськими за допомогою відеореєстраторів.

Із долученого до матеріалів цієї справи відеозапису, належність та допустимість якого, як джерела доказів апелянт не заперечує, убачається, що перед спілкуванням з

ОСОБА_1 , поліцейський, що прибув на місце події і у подальшому прийняв рішення про складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення ( ОСОБА_5 ) попередньо з`ясував у іншого поліцейського обставини події, зокрема, чи бачили поліцейські, хто саме керував транспортним засобом до моменту його зупинки, на що поліцейський відповів, що вони зупинили автомобіль, яким керував саме ОСОБА_1 . У подальшому, під час з`ясування обставин, і спілкування поліцейського ОСОБА_5 з

ОСОБА_1 , останній спочатку надав пояснення про те, що він не керував транспортним засобом, а нібито управляв автомобілем його товариш, який пішов у магазин, а автівка рухалася самостійно. Поліцейський посилаючись на пояснення інших правоохоронців щодо факту керування автомобілем саме ОСОБА_1 , висловивши підозру про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я. Під час спілкування правоохоронців з ОСОБА_1 , останній підтвердив, що вживав алкогольні напої, а саме пиво, також під час розмови, ОСОБА_1 зазначив, що у комендантську годину його зупинили особи, вдягнуті у поліцейську форму, згодом ОСОБА_1 погодився, що порушив вимогу закону, однак просив відпустити його, посилаючись на те, що він доїде додому, і все буде нормально. Також ОСОБА_1 надав пояснення про те, що поліцейські навмисно зупинили його на зупинці, однак не мали спеціальних засобів, щоб перевірити його на стан сп`яніння і викликали інших поліцейських. Окрім того, відповідаючи на запитання поліцейських щодо наявності тверезого водія, ОСОБА_1 повідомив, що дівчина, яка знаходилася у його автомобілі (пасажирка) не має посвідчення водія. Як свідчать матеріали відеозапису на численні (у загальній кількості понад 6) вимоги поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, як на місці зупинки транспортного засобу, так і закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 відмовився.

Установивши наведені вище фактичні обставини, отримавши відмову водія від проходження огляду у встановленому законом порядку, зафіксувавши ці події за допомогою технічних засобів відеозапису, правоохоронці правомірно склали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням останнім правил дорожнього руху за п.2.5 ПДР.

Наведені вище обставини, свідчать про легітимність дій поліцейських та наявність у них законних підстав для висловлення на адресу водія вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, зважаючи також і на ту обставину, що ОСОБА_1 підтвердив факт вживання алкогольного напою (пива).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що підозра на наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння виявлена саме працівниками поліції, спростовуються наведеним вище.

Посилання апелянта на те, що його транспортний засіб безпосередньо поліцейські не зупиняли, не виявляли ознак стану сп`яніння та вони взагалі не бачили хто керував автомобілем, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі твердження апелянта спростовуються сукупністю доказів, що містяться у матеріалах справи. Так, у ході спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 вказував, що у комендантську годину його зупинили особи, одягнуті у поліцейську форму, однак вони не мали на місці зупинки спеціального технічного засобу з метою перевірки його стану, а тому викликали інших поліцейських на місце події, ці пояснення ОСОБА_1 зафіксовані за допомогою спеціальних технічних засобів відеозапису, які долучені до матеріалів справи та є джерелами доказів, з огляду на приписи ст. 251 КУпАП, як і пояснення ОСОБА_1 , надані ним в усній формі.

Відповідно до письмових пояснень, наданих поліцейським БКС ГУНП в Одеській області Хавруном О.Л., 07 червня 2022 року о 22.50 год. зупинено громадянина ОСОБА_1 1985 року народження на автомобілі «Lexus» GX460 державний номерний знак НОМЕР_1 . Надалі було викликано патрульну поліцію через гарячу лінію 102. У громадянина ОСОБА_1 були явні ознаки алкогольного сп`яніння. Ці пояснення є самостійним джерелом доказу, з огляду на положення ст. 251 КУпАП, а тому правильно покладені судом в основу оскаржуваної постанови, як джерело доказу, що підтверджує доведеність винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення, зокрема в частині факту керування транспортним засобом.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неналежності чи недопустимості письмових пояснень поліцейського ОСОБА_4 , як джерела доказів, і ці пояснення поліцейського апелянт не оспорює.

Щодо посилань апелянта на недопустимість та неналежність рапорту поліцейського, як доказу, що міститься в матеріалах справи, апеляційний суд зазначає про таке.

Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Рапорт поліцейського Хавруна О.Л., що міститься у матеріалах справи, узгоджується з іншими самостійними джерелами доказів у цій справі, а тому обґрунтовано врахований судом першої інстанції та покладений в основу судового рішення, доводи апеляційної скарги не містять вагомих аргументів в обґрунтування неналежності чи недопустимості цього документа, як джерела доказів.

Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували той факт, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я є безпідставними, оскільки ці обставини, як вказано вище, зафіксовано правоохоронцями у відповідності до приписів ч.2 ст. 266 КУпАП технічними засобами відеозапису.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що його не було доставлено до медичного закладу, де у відповідності до п.8 Порядку та ст. 266 КУпАП, правоохоронці мали скласти протокол про відмову від проходження такого огляду, засвідчений підписом лікаря та незаангажованими свідками є необґрунтованими, оскільки ці доводи побудовані на суб`єктивному тлумаченні норм законодавства, якими регламентовано процедуру направлення водія з метою проходження відповідного огляду, так як приписи закону не містять вимоги про те, що у разі відмови водія від проходження огляду у закладі охорони здоров`я, він обов`язково має бути доставлений до медичного закладу, а факт його відмови має бути засвідчений підписом лікаря та певних свідків. Аналіз змісту ст. 266 КУпАП дає підстави дійти висновку, що факт відмови водія від проходження відповідного огляду може бути засвідчений за допомогою технічних засобів відеофіксації, а протокол про адміністративне правопорушення складений на місці зупинки, що і мало місце у цьому конкретному випадку.

Версію подій, на яку посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , а саме про те, що транспортний засіб було зупинено особами, які входять до складу територіальної оборони (військовослужбовцями) та, що у цей час, на момент зупинки транспортного засобу ним керувала ОСОБА_2 , у той час як ОСОБА_1 мав погане самопочуття і з цих причин він попросив ОСОБА_6 відвезти його додому, апеляційний суд вважає неспроможною, оскільки сукупність фактичних обставин (доказів), наявних у матеріалах цієї справи, спростовують саме такий перебіг подій, вірогідність та існування яких має намагання довести апелянт.

Апеляційний суд зауважує, що у письмових матеріалах справи, відеозаписі зафіксовано, що автомобіль під керування ОСОБА_1 зупинили саме поліцейські, а не військослужбовці ТРО, під час спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 жодного разу не повідомляв, що автомобілем, до моменту його зупинки керувала саме ОСОБА_2 , а навпаки ОСОБА_1 визнав, що саме він управляв автомобілем, зокрема вказував, що у комендантську годину, його зупинили особи, одягнуті у поліцейську форму. А ні відеозапис, а ні письмові матеріали не містять інформації про те, що за обставин, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення автомобілем керувала ОСОБА_2 , остання таких пояснень на місці події поліцейським не надавала, у той час як ОСОБА_1 на відеозаписі повідомив, що пасажирка, тобто ОСОБА_2 не має посвідчення водія.

Іншими доводами апеляційну скаргу апелянт не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2023 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко