ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/6034/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2023 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (протокол серії ВАВ № 273693),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , будучи особою, яка протягом року піддавалася адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 24.08.2023 року близько 23 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, порушив тимчасовий заборонний припис серії АА 261670 від 24.08.2023 року - заборона контактування з постраждалою особою - ОСОБА_2 , а також вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що виразилося у тому, що він ображав ОСОБА_2 нецензурною лайкою та кидався у бійку.

До суду особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Враховуючи вище зазначені правові норми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, за статтею 173-2 КУпАП, на особисту участь у розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене частиною першою статті 268 КУпАП, не є абсолютним. Законом визначено випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак розгляд справи за статтею 173-2 КУпАП не належить до цих випадків.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

При цьому справа не є складною ні в правовому, ні у фактичному аспекті.

Крім того, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в тому числі із використанням власних технічних засобів, до суду не надходило.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважаю можливим розглядати справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що його брат ОСОБА_1 порушив вимоги термінового заборонного припису, винесеного працівником поліції від 24.08.2023 року строком на 1 день. Вказав, що припис було встановлено, у зв`язку із тим, що у брата доволі часто трапляються напади агресії, під час яких брат ображає його нецензурними словами, кидається в бійку та погрожує, при цьому перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Терміновий заборонний припис не допомагає. Також зазначив, що від брата постійно страждає їх матір. Вказав, що це не вперше і не востаннє, тому він вимушений постійно викликати працівників поліції для свого захисту та захисту матері. Просив притягнути ОСОБА_1 до відповідальності.

Заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Так, дані пояснення потерпілого ОСОБА_2 є логічними та послідовними, та такими, що повністю узгоджуються із дослідженими матеріалами справи. При цьому будь-яких обставин, які би свідчили про обмову ним порушника, не встановлено.

Крім того, винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, крім фактичного визнання ОСОБА_1 , про що він вказав у письмових поясненнях, наданих під час складання протоколу, підтвердивши, що конфлікт дійсно мав місце, підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме даними: протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 261670 від 24.08.2023 року, відповідно до якого терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесено строком на 1 добу з 22 год. 30 хв. 24.08.2023 року до 22 год. 30 хв. 25.08.2023 року із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалим ОСОБА_2 , однак ОСОБА_1 порушив заходи, застосовані відносно нього, та почав знову ображати ОСОБА_2 нецензурною лайкою та кидатися в бійку; рапорту працівника поліції, з якого слідує, що 24.08.2023 року було отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 40798 від 24.08.2003 р.н., як домашнє насильство. В результаті опрацювання вказаної інформації було встановлено, що 24.08.2023 року надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 24.08.2023 року о 23:31 год. за адресою: АДРЕСА_1 , брат в неадекватному стані буянить, в заявника розбита губа 103-Парубець. Заявник: ОСОБА_2 .

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, а фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

При цьому, терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Таким чином невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, на думку суду, свідчать про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Також судом встановлено, що відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 170 (сто сімдесят) гривень на користь держави.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи особу правопорушника, конкретні обставини вчиненого правопорушення, з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 173-2, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 7 діб.

Строк адміністративного арешту обчислювати з моменту затримання ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя