П О С Т А Н О В А

Іменем України

21.07.2023 року м.Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова- Мартинишин М.О., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №237399 складеного 10.08.2023 року о 20:16 год. інспектора взводу №2 роти №2 батальну №1 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Осташевського В.М., що водій ОСОБА_1 10.08.2022 року о 19 год. 26 хв. у м.Львові на вул. Кульпарківська, 99, керував транспортним засобом «MITSUBISHI» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у медичному закладі у лікаря-нарколога зі згоди водія у встановленому законом порядку. Стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком №1980, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у суді свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав, заперечив викладенні дані у протоколі про адміністративне правопорушення та пояснив, що він 10.08.2022 року о 19 год. 26 хв. у м.Львові на вул. Кульпарківська, 99 не керував автомобілем «MITSUBISHI» д.н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, він не вживає жодних наркотичних речовин та ознак такого сп`яніння було відсутні. Підстави для зупинки та проведення такого огляду були відсутні, оскільки він не порушував ПДР, працівники поліції не змогли йому пояснити причину його зупинки, незмогли надати щодо імовірного порушення докази та будь-яких ознак його сп`яніння не вказували, натомість з нього глузували. Будь-якого направлення до медичного закладу працівники поліції йому не давали та йому не було належним чином роз`яснено його права та порядок проведення огляду. Водночас Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року вимагає, щоб огляд на стан наркотичного сп`яніння проводилась включно через лабораторні дослідження. З результатами огляду в медичному закладівін не погоджувався, оскільки такі були проведені не лабораторно, а швидким тестом.Крім цього, працівниками поліції так і працівниками медичного закладу під час проведення огляду були до нього упередженні. Вважає, що працівники поліції та працівники медичного закладу порушили вищезазначену Інструкцію. Таким чином вважає, що проведений аналіз щодо встановлення стану наркотичного сп`яніння є не об`єктивний. У зв`язку чим вказує, що його вина є недоведеною. Просить закрити справу відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріалами адміністративної справи та письмове клопотання про закриття та долучені додатки до такого клопотання, вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП, тому провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015р. № 1376, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.12.2015р. за № 1496/27941 (надалі Інструкція), встановлені вимоги щодо їх оформлення.

Згідно з п.п.12, 13 розділу ІІ «Документування адміністративних правопорушень» Інструкції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його. Особі, стосовно якої складається протокол про адміністративне правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого адміністративного правопорушення письмове пояснення, яке підписується зазначеною особою. Пояснення може додаватися до протоколу про адміністративне правопорушення окремо, про що робиться запис у ньому.

Згідно з п.15 розділу ІІ «Документування адміністративних правопорушень» Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у такому немає даних про вручення останньому копії протоколу про правопорушення чи його відмову від його отримання або направлення поштою, що є процесуальною перешкодою для притягнення особи до відповідальності.

А у графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначено «відмовляюсь», дані пояснення особа з огляду відеозапису вказувала зі слів самого поліцейського, що на думку суду в даному випадку є порушення поліцейським щодо об`єктивності при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім цього, працівником поліції зазначено, що до протоколу додається висновок лікаря №1980 без зазначення дати та покликання у фабулі порушення також на такий висновок №1980 без зазначення дати, однак до матеріалів даної справи долучено зокрема висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001980 від 10.08.2022 року, а відтак суд вважає, що в даному випадку не дотримано належно вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім цього, в матеріалах даної справи наявний диск з відеофайлами з нагрудних камер поліцейських №474520, №471791 та №471106, проте у протоколі про адміністративне правопорушення містяться відомості про долучення технічного засобу відео лише з нагрудної камери №474520, яким зафіксовано правопорушення, а не зазначення таких даних, на думку суду, позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з відео, яке долучене до матеріалів, на ньому мається час та дата фіксування обставин. Зокрема відповідно до даного відео, час зупинки автомобіля відбулось 10.08.2022 року о 18:21 год., а часвчинення інкримінованого адміністративного правопорушення до протоколу -10.08.2022 року о 18:21 год.

Відтак, наведене свідчить, що час події, який відображений у наданих суду матеріалах, не співпадає з часом події, яка зафіксована технічними засобами.

Також із відеозапису вбачається, що поліцейський не дотримався вимог, установлених ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», яка передбачає, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Разом з тим, є сумнівною є причина зупинки водія ОСОБА_1 , яка не відповідає Закону України «Про поліцію» та ПДР України, оскільки у справі немає доказів підтвердження про порушення водієм ПДР України.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У ст. 40 вищевказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У п. п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999 передбаченого, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбаченого, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Зазначені вимоги поліцейськими дотримані не були, так як на електронному носії (диску) не відображено повний хід спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими та складання щодо нього матеріалів, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення, що унеможливлює повно та об`єктивно дослідити обставини проведення огляду особи на стан наркотичного сп`яніння, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання детально відновити послідовність подій.

В даному випадку відеозапис, який міститься в матеріалах справи не є безперервним, частина відео не мітить чіткості зображення, певний час зображення є розмитим, на відео зафіксовані лише часткові часові відрізки та на такому відео частково зафіксувано було процедуру проведення оглядута його час не відповідає часу проведення медичного огляду.

ВС КАС у справі № 216/5226/16-а в постанові від 18.07.2019р. вказав, що доказом порушення ПДР України не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюванних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів (до уваги не береться диспозиція статті щодо передачі керування транспортними засобом).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вказані положення Закону повністю узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

З наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що всупереч обставинам, наведеним у протоколі про адміністративне правопорушення, поліцейський не повідомив ОСОБА_1 про те, що вбачає у нього ознаки наркотичного сп`яніння, поліцейський не повідомив водію, жодної ознаки наркотичного сп`яніння, які передбачені, відповідно п. 3 та п. 4 розділу І Інструкції від 09.11.2015 № 1452/735.

На відео лише зафіксовано пропозицію працівника патрульної поліції проїхати в медичний заклад. При цьому ознак наркотичного стану сп`яніння працівник поліції взагалі не зазначає. Між тим мова, поведінка ОСОБА_1 , його рухи є адекватними, поведінка останнього не надавала будь-яких об`єктивних підстав для висновку про наявність у останнього ознак наркотичного або алкогольного сп`яніння, які до того ж не були озвучені працівником патрульної поліції.

Окрім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №237399 від 10.08.2022 року працівниками патрульної поліції не зазначено жодної ознаки наркотичного сп`яніння, які б могли підтвердити, що ОСОБА_1 знаходився в стані наркотичного сп`яніння.

Також, матеріалами справи не підтверджується того, що перед початком огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 працівники поліції роз`яснили права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, чим порушено право на захист.

Відтак, поліцейський не виявивши у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, не повідомивши останнього про їх наявність, безпідставно вимагав пройти огляд у медичному закладі.

Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Пунктом 8 затверджено форму такого направлення.

Для проходження огляду водія в медичному закладі, працівники поліції повинні запропонувати та вручити водієві письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення, тощо. І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення заст.130 КУпАП.

У разі ж, якщо водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення то підстави для притягнення водія до відповідальності заст.130 КУпАП відсутні. Проте, у матеріалах справи таке направлення відсутнє, що свідчить про те, що працівники поліції у встановленому законом порядку не направляли особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

За відсутності такого обов`язкового елементу як письмове направлення водія на огляд до лікарського закладу, яке повинно бути складено працівником поліції за певною встановленою формою, усі подальші зібрані докази за принципом «плоди отруйного дерева» слід визнати недопустимими, а саме як отримані в порушення визначеного порядку проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, встановлено порушення працівниками поліції вимог вищезазначеної Інструкції.

Як вбачається з матеріалів справи, огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проводився лікарем в медичному закладі, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001980 від 10.08.2022 року.

Відповідно до пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Відповідно до «Порядку відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організація проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», узгодженим 18 січня 2011 року Міністерством охорони здоров`я України як методичні рекомендації, а саме п.1.1 розділу 1 передбачено, що матеріалом для дослідження виявлення та визначення концентрації алкоголю в біологічних середовищах можуть бути кров, слина та сеча, а наркотичних, лікарських речовин - сеча.

Відбір зразків біологічного матеріалу за направленням лікаря (фельдшера) на токсикологічне дослідження проводить уповноважена особа закладу охорони здоров`я у будь який час доби за методикою та застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ України.

Згідно з п. 1.1.3 вказаного Порядку (правила відбору зразків сечі), процедуру відбору сечі проводять під спостереженням уповноваженої особи у спеціальному приміщенні.

Після проведення попередніх досліджень сечі у присутності особи, яку обстежують, поділяють на порції: двічі по 10 мл. для дослідження на алкоголь; двічі одна порція не менше ніж 50 мл, друга - 30 мл при необхідності для дослідження на наркотичні, психотропні та лікарські засоби. Зразки сечі переливають у скляні або пластмасові флакони, які закривають корками і герметизують алюмінієвими ковпачками за допомогою крімпера або іншими засобами. Одні зразки застосовують для аналізу, інші є контрольними.

Відповідно до п. 1.2. вказаного Порядку (маркування флаконів із зразками біологічного матеріалу), маркування флаконів проводять у присутності особи, яку обстежують.

Для маркірування флаконів готують дві етикетки. Одну для флакона зі зразком для аналізу, другу для флакона з контрольними зразком. На кожний флакон кришки зверху-донизу за допомогою клею ПВА наклеюються хрест на хрест стрічки паперу шириною з діаметр кришки, кінці яких оклеюються етикеткою із зазначенням: виду біологічного матеріалу, номер проби за реєстраційним журналом, дати і часу відбору, прізвища , імені, по-батькові та підпису медичного працівника, який підготував пробу, прізвища, імені, по-батькові та підпису особи, чий зразок біологічного матеріалу було відібрано. Перехрестя скріплюють печаткою. (Підписи ставлять на приклеєну на флакон етикетку. При відмові особи, яку обстежують, поставити підпис, необхідно робити про це відмітку в журналі реєстрації відбору біологічного матеріалу).

Відповідно до п. 1.3 Порядку (реєстрація факту відбору зразка біологічного матеріалу) інформація про взяття зразків крові, слини або сечі в обов`язковому порядку заноситься в Журнал реєстрації відбору зразків біологічного матеріалу.

Так, з відеозапису із нагрудної камери поліцейського встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився в КНП ЛОР «Львівського обласного медичного центру превенції та терапії узалежнень» медсестрою вказаного закладу о 19:53 год. з використання швидкого тесту, в той час, як такий огляд згідно вказаної Інструкції повинен проводитися лікарем закладу охорони здоров`я.

Водночас у матеріалах даної справи відсутні докази щодо виконання положень п. 1.2 вищевказаного Порядку щодо маркування флаконів зі зразками біологічного матеріалу, а саме: що маркування флаконів було проведено у присутності особи, яку обстежують, - ОСОБА_1 , що лікар розподіляв сечу у скляні флакони, які закривав корками і герметизував алюмінієвим ковпачками за допомогою крімпера або інших засобів, та що етикетки маркованих флаконів підписував ОСОБА_1 .

Пунктом 10 розділу III Інструкції визначено, що зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, а вміст другої зберігається протягом 90 днів.

Зазначена вимога зобов`язує медичного працівника відібрати в обстежуваної особи біологічне середовище виключно у дві окремі ємності, при цьому, вміст одної призначений для первинного дослідження, а вміст іншої, як контрольний зразок, для зберігання, на випадок необхідності повторного дослідження.

Згідно п.11 розділу III Інструкції, за збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища.

В порушення вказаних норм, забір біологічного середовища у ОСОБА_1 проведений лише в одну ємність, вміст якої протестований на наркотики медичним працівником КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», за допомогою названого швидкого тесту. Крім того, така ємність в подальшому не була опломбована.

Згідно з пунктами 7, 8 та 15 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння)(додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду(пункти 16 Інструкції).

Згідно з акту медичного огляду з огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001980 від 10.08.2022 року дата і точний час огляду ОСОБА_1 зазначено - 10.08.2022 року о 19:44 год., але із відеозапису із нагрудної камери поліцейського вбачається початок огляду почався саме 19:40 год., а також щодо результату лабораторних тестів зазначено час 19:57-20:02 год., однак із відеозапису із нагрудної камери поліцейського відбувся в період часу 19:43-19:58 год., що не відповідає дійсності.

Відповідно до п.23 акту медичного огляду з огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001980 від 10.08.2022 року методом лабораторного тестування зазначено швидкий тест на п`ять наркотиків, серія: ATDOA 21030238. У пункті 24 такого акту зазначено позитивний.

З акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001980 від 10.08.2022 року вбачається, що при огляді ОСОБА_1 відомості про останнє вживання алкоголю або наркотичних речовин чи лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції заперечує, запах алкоголю з рота відсутній.

Крім цього, у дослідженнях даного акту, зазначено, що у ОСОБА_1 свідомість збережена, орієнтований повністю, мовна здатність не порушена, зіниці не зміненні.

Також, з відеозапису подій з нагрудних відеокамер працівників поліції убачається, що лікарем не було встановлено у ОСОБА_1 беззаперечних клінічних ознак наркотичного сп`яніння під час його візуального огляду та про що було вказано у вищевказаному акті.

З оглянутого відеозапису нагрудних камер спостереження працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 вину у інкримінованому йому правопорушенні не визнавав та не погоджувався з результатами тесту.

Водночас, п.9 розділу III Інструкції визначено, що використання в закладах охорони здоров`я для проведення-лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Таким чином, наведені приписи нормативно-правових актів визначають чіткі правила та алгоритм дій медиків при здійсненні ними огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння та встановлення результатів такого огляду, а також юридичні наслідки недотримання таких правил.

Як вбачається з матеріалів справи, медичним працівником лабораторне дослідження відібраного у нього зразка біологічного матеріалу - сечі, за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ України не проводилось, а по суті відбулось лише використання швидкого експрес-тесту на п`ять видів наркотиків, який не є лабораторним дослідженням, дозволеним МОЗ.

Крім того, такий не підтверджений ні сертифікатом відповідності, ні свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, як цього вимагає п.9 розділу III Інструкції, ні декларацією відповідності його виробника.

Згідно з Інструкцією по застосуванню швидких тестів на наркотики (All Test) швидкий тест забезпечує лише попередній аналітичний результат тесту. Для отримання аналітичного результату необхідно використовувати більш точний альтернативний хімічний спосіб. Газова хроматографія/масс-спектрометрія є переважним підтверджуючим методом. Клінічне обґрунтування та професійний висновок слід застосовувати для будь-якого результату тестування на зловживання наркотиками, особливо, якщо попередній результат позитивний.

В пункті 2 розділу «Обмеження тесту» Інструкції по застосуванню швидких тестів на наркотики зазначено про існування можливості технічної або процедурної помилки, а також зважаючи речовини у сечі можуть призвести до помилкових результатів.

Відтак дані, які отримані в результаті тестування, є лише попереднім якісним результатом. Для отримання заключного результату необхідно проводити лабораторні дослідження. Зразки, які показали позитивний результат, повинні бути підтверджені більш специфічним методом, наприклад, газовою хроматографією, мас-спектометрією.

Таким чином, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001980 від 10.08.2022 року був зроблений виключно на підставі швидкісного тесту, який надав лише попередній результат.

З аналізу норм Інструкції, які регламентують порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів (пункти 1-22 розділу ІІІ Інструкції), випливає, що з метою виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння, в закладах охорони здоров`я проводяться лабораторні дослідження. В окремих випадках лабораторні дослідження є обов`язковими (пункт 7 та 14 розділу ІІІ Інструкції).

Для проведення лабораторного дослідження в особи відбираються зразки біологічного середовища (слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук (пункт 12 розділу ІІІ Інструкції). Водночас, Інструкція допускає можливість використання також крові для дослідження біологічного середовища за умови, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки зазначених біологічних середовищ (пункт 13 розділу ІІІ Інструкції).

У відповідності до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Всупереч вимогам вказаної Інструкції безпосередньо після медичного огляду ОСОБА_1 на стан імовірного його сп`яніння, висновок щодо результатів огляду не був наданий оглянутій особі.

З огляду на вищезазначене, враховуючи, що при проведенні огляду ОСОБА_1 медичним працівником було допущено порушення вимог ст.266 КУпАП, Порядку відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організація проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, узгодженого 18 січня 2011 року МОЗ України та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, в зв`язку з чим відповідний висновок №001980 від 10.08.2022 року не може бути покладений в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 , як і не може слугувати підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП та п. 22 Розділу ІІІ Інструкції, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті та Інструкції, вважається недійсним.

Таким чином, висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння за обставин не проведення лабораторних досліджень, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП та п.22 Розділу ІІІ Інструкції є недостатнім для підтвердження стану наркотичного сп`яніння особи і не може бути покладений в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 , як і не може слугувати підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , був складений за результатами огляду водія на стан сп`яніння, проведеного з порушенням встановленого порядку, а тому протокол про адміністративне правопорушення критерію допустимості доказів не відповідає і не може бути покладений в основу судового рішення про визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення.

Крім цього, працівниками поліції, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , були допущені порушення вимог КУпАП та підзаконних нормативно-правових актів, які ставлять під сумнів законність складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ААД №237399 від 10.08.2022 року, та можливість прийняття протоколу до уваги як належного та допустимого доказу.

Водночас у справі відсутні будь-які належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, відповідно до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Однак, в супереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми, а саме, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

При цьому, суд зазначає, що Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» сформовано доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), відповідно до якої , якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Разом з тим, ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути під даний заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, суд вважає, що протокол, який складено працівниками патрульної поліції з посиланням за частиною 2 статті 266 КУпАП та пунктом 7 розділу ІІІ Інструкції, у сукупності з іншими доказами не може забезпечити такий рівень доказування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, який би не залишав «розумних сумнівів» у доведеності цієї події.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно свідчили б про вчинення останнім адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 248, 279, 283, 284, 307, 308 КУпАП

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Мартинишин М.О.