ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/222/23 Справа № 707/238/23 Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Морозов В.В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Москаленка Є.В. та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського райсуду Черкаської обл. від 13.03.2023 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.

Руська Поляна, громадянина України, який

має середню спеціальну освіту, одружений,

на утриманні має неповнолітню доньку 2017

р. н., військовослужбовець ЗСУ в/ч НОМЕР_1

(водій), проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 536,8 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 22.01.2023 р. о 23 год. 15 хв. по вул. Гуляєва в с. Руська Поляна Черкаського р-ну Черкаської обл. водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21099 р/номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» або у лікаря- нарколога відмовився у присутності двох свідків, подія фіксувалась на відеозапис, своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 22.01.2023 р. о 23 год. 15 хв. ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Гуляєва в с. Руська Поляна Черкаського р-ну Черкаської обл. на автомобілі ВАЗ-21099 р/номер НОМЕР_2 не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та здійснив наїзд на перешкоду, чим порушив вимоги п. 2.3 б), 12.1 ПДР України, внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, за що передбачена адмінвідповідальність за ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адмінправопорушень. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не звернув уваги на той факт, що він надав поліцейським усне пояснення про те, що він не був за кермом автомобіля, не вчиняв ДТП. Відмова від проходження освідування не може підтверджувати факт керування транспортним засобом. Крім того, пояснення свідків написані однією рукою та не підтверджують факт перебування саме його за кермом. Відеозаписом з бодікамер не підтверджується факт перебування його за кермом та відмови від проходження освідування на стан сп`яніння. Зазначає, що судом не допитані свідки, а тому їх письмові пояснення не можуть братися до уваги. Надати докази того, що він не був за кермом не може, оскільки дані докази не збереглися.

Вислухавши пояснення захисника Москаленка Є.В. та Кравченка Я.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити по викладених в ній доводам, вивчивши матеріали адмінсправи, заслухавши свідка ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, а саме що водій ОСОБА_1 22.01.2023 р. о 23 год. 15 хв. по вул. Гуляєва у с. Руська Поляна Черкаського р-ну Черкаської обл. керував автомобілем ВАЗ-21099 р/номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, подія фіксувалась на відеозапис, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Також, водій ОСОБА_1 22.01.2023 р. о 23 год. 15 хв., рухаючись по вул. Гуляєва у с. Руська Поляна Черкаського р-ну Черкаської обл. та керуючи автомобілем ВАЗ-21099 р/номер НОМЕР_2 не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та здійснив наїзд на перешкоду, чим порушив вимоги п. 2.3 б) та 12.1 ПДР України, внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Судом першої інстанції було досліджено відеозапис, здійснений поліцейськими за допомогою технічного засобу, доданий до протоколу ААБ № 030849 від 23.01.2023 р., який у відповідності ст. 251 КУпАП є показаннями технічних приладів та технічних засобів функції відеозапису. На відеозапису зафіксовано обставини, за яких працівники поліції пропонували ОСОБА_1 у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовився, тому зазначений відеозапис спростовує твердження ОСОБА_1 , також на відео зафіксовано що саме ОСОБА_1 керував автомобілем. Доводи про те, що не ОСОБА_1 , а інша особа керувала автомобілем на відео не зафіксовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 надавав поліцейським усне пояснення про те, що він не був за кермом автомобіля, не вчиняв ДТП, однак поліцейські в присутності двох свідків склали протокол про адмінправопорушення, але надати докази того що керувала автомобілем інша особа не може, оскільки зазначені докази не збереглися, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч. ч. 2-4 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адмінправопорушення. І лише у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, але не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння, затверджується управлінням охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших випадках забороняється (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Матеріали справи не містять доказів порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколів про адмінправопорушення, протоколи складений у встановленому законом порядку, з дотриманням вимог ст. ст. 256 та 266 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адмінправопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Правопорушником ОСОБА_1 не надано достатніх та належних доказів які б ставили під сумнів зафіксовані на відеозапису та викладені в протоколі обставини правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП підтверджується даними протоколів про адмінправопорушення серії ААБ № 030849 від 23.01.2023 р. (а.с. 1) та серії ААБ № 030850 від 23.01.2023 р. (а.с. 17), які складені уповноваженою посадовою особою та містять всі необхідні відомості та виклад обставин вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до їх змісту відсутні, відеозаписом з нагрудних відеокамер поліцейських, на якому відображено перебіг процесуальних дій, що міститься на одному DVD-диску та знаходяться в матеріалах справи ( а.с. 9).

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Категоричне невизнання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки обставини, які викладені в апеляційній скарзі та на які посилається останній не спростовують факт керування ним автомобілем в стані сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франсіс проти Сполученого Королівства» від 29. 06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.12.1994 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 р.).

Через воєнний стан та вторгнення російських окупаційних військ, майже в усіх регіонах України з 25.02.2022 р. діє комендантська година та на час складання протоколу про адмінправопорушення комендантська година діяла і в Черкаській області з 22:00 до 6:00.

Під комендантською годиною слід розуміти заборону перебувати на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень особи. Варто залишатися вдома, а якщо пролунають сирени спуститися в укриття. Для пересування по населеним пунктам громадянам необхідно завжди мати при собі документ, що посвідчує особу.

Правопорушення скоєні ОСОБА_1 о 23 год. 15 хв. 23.01.2023 р.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним, обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що місцевим судом повно та всебічно досліджені матеріали справи. Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по адміністративній справі стосовно обставин вчинення правопорушень. Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП та вини ОСОБА_1 у їх вчиненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Разом з тим, згідно ст. 23 КУпАП, адмінстягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адмінправопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, суд при накладенні адмінстягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адмінправопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Питання щодо адмінвідповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.

Згідно ст. 1512 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п. 2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022, Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз. 1 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз. 1 п. п. 2.5 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).

В п. 3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз. 7 та 8 п. п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини);

- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз. 6 п. 5 мотивувальної частини).

В ч. 2 п. 3.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

В ч. 4 п. 4.2 Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що посутній аналіз наведених норм МК України і КУпАП, що регулюють відносини з притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення митних правил, свідчить про те, що загалом ці норми мають розвивати, конкретизувати та деталізувати принципи Основного Закону України, зокрема принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України.

В ч. 2 та 3 п. 4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому унормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

В п. 4.5 Рішення Конституційний Суд України визначив, що позбавлення оспорюваним приписом ст. 485 МК України суб`єкта накладення адмінстягнення (митного органу) можливості індивідуалізації адмінстягнення з урахуванням усієї сукупності обставин справи, на думку Конституційного Суду України, унеможливлює реалізацію принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 МК України та не створює належного законодавчого підґрунтя для застосування домірних заходів до порушника митних правил.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абз. 2 ст. 485 МК України суперечить ч. 2 ст. 61 Конституції України.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним ґрунтовно розглянути доводи апеляційної скарги про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

З постанови суду першої інстанції вбачається, що при призначенні стягнення суд першої інстанції формально, без наведення будь-яких відомостей про особу правопорушника та обставини справи дійшов висновку про накладення стягнення в межах санкції статті, що є порушенням вимог ст. ст. 33-35 КУпАП.

З наданих апеляційному суду копії військового квитка НОМЕР_3 апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 4.09.2023 р. на підставі Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» був мобілізований до ЗС України і на час розгляду апеляції він перебуває на військовій служби в ЗС України, має кваліфікацію «водій» та посвідчення водія з правом керування вантажними автомобілями. На час апеляційного розгляду займає посаду водія у ВЧ НОМЕР_1 . Вказані обставини переконують суд, що право керування автомобілем потрібні ОСОБА_1 для проходження служби в ЗСУ, оскільки він приймає участь у захисті Батьківщини від збройної агресії російської федерації. Враховуючи, що ОСОБА_1 раніше до адмінвідповідальності не притягувався та підтвердив, що на нього вперше накладається адмінстягнення за таке адмінправопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в цій частині з пом`якшенням стягнення. З цих підстав апеляція підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Черкаського райсуду Черкаської обл. від 13.03.2023 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити в частині накладення стягнення.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин постанови Черкаського райсуду Черкаської обл. від 13.03.2023 р. накладення стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, в іншій частині постанову суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.