ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1963/23 Справа № 201/7195/23 Суддя у 1-й інстанції - Мельниченко С. П. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю:

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Щербака Д.В.

апеляційну скаргу захисника Щербака Д.В. на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто судові витрати у сумі 536 грн. 80 крп. -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2023 року, 08.06.2023 о 23 годині 50 хвилин, за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 11, було зупинено т/з «ВАЗ 21061», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , в якого під час спілкування виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота.

Водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest 7510». Результат позитивний 1, 14 %. Подія зафіксована на нагрудну камеру № 473345 та 472871.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Щербак Д.В. просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необгрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим остання підлягає скасуванню.

Вказує на те, що матеріали провадження не містять доказів того, що він дійсно керував автомобілем, а наявний відеозапис підтверджує, що автомобіль поліцейськими не зупинявся.

Зазначає, що наявний в матеріалах провадження відеозапис є неповним та фактично тільки відображає факт розмови з працівником поліції та на ньому не відображено фактичного складання протоколу.

Вказує, що працівниками поліції в процесі спілкування з ОСОБА_1 не було зазначено, які саме ознаки сп`яніння у нього виявлені, а тому їхні дії в подальшому були безпідставними, при цьому ознаки сп`яніння, зазначені в протоколі є неточними та не передбачені відповідною Інструкцією.

Також зазначає, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки належним чином не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, та фактично нав`язано пройти огляд на місці за допомогою приладу Драгер і повідомлено про складання протоколу.

Вважає, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку із чим він вважається недійсним, а протокол є недопустимим доказом.

Також вказує, що ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 266 КУпАП не було відсторонено від керування автомобілем.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника Щербака Д.В. та Гаркушу М.В., які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; результатом огляду із використанням алкотесту Драгер 7510, згідно із яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат вимірювання склав 1,14 проміле; актом огляду водія на стан сп`яніння; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення кореспондують положенням п. 2.9. Правил дорожнього руху України, згідно яким водієві забороняється зокрема керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналізуючи матеріали справи, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом належними доказами, зокрема результатом алкотесту Драгер7510, згідно із яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат склав 1,14 проміле, що значноперевищує допустиму норму.

Апеляційним судом не встановлено допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення істотних порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановленого Інструкцією, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що поліцейськими було порушено процедуру направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не було належним чином запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння та фактично нав`язано проходження огляду за допомогою приладу Драгер, то вони є необгрунтованими, оскільки з наявного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно погодився на проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер, результат вимірювання склав 1,14 проміле.

Також з наявного відеозапису вбачається, що працівниками поліції неодноразово було запропоновано ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і в закладі охорони здоров`я, втім останній певний час вагався і зрештою погодився пройти огляд на місці, при цьому не вбачається в діях працівників поліції здійснення тиску на останнього. Одночасно ОСОБА_1 протягом всього часу спілкування з поліцейськими та під час складання протоколу не виразив своєї незгоди із результатом огляду та не зазначав про необхідність проїхати до закладу охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявними матеріалами не підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем, є необгрунтованими, оскільки із наявного відеозапису вбачається, що працівники поліції під`їхали до автомобіля ВАЗ, від якого прямували ОСОБА_1 і дівчина, одразу працівником поліції було зазначено, що останнього зупинено та запитано про наявність документів, при цьому ОСОБА_1 на початку розмови заперечує факт його зупинки працівниками поліції та вказує на відсутність в патрульного автомобіля червоного проблискового маячку, втім в процесі спілкування також вказує, що працівники поліції до нього під`їхали в той час, коли він вже зупинився та вийшов із машини, а тому він вважає, що його не зупиняли. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується поза розумним сумнів.

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що працівниками поліції не було виявлено ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 та не повідомлено йому про їх обсяг, то слід зазначити, що наявні матеріали провадження у своїй сукупності містять дані стосовно обсягу виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, і саме ці дані знаходять своє відображення в рапорті поліцейського та акті огляду, при цьому їх формулювання у вказаних документах хоч і не є дослівно ідентичним, втім за своїм характером та обсягом вони є аналогічними та відповідають тим ознакам, що передбачені Інструкцією №1452/735.

Інші доводи апелянта апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При розгляді справи судом істотних порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Щербака Д.В. залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2023 року, щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця