Справа № 307/987/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
07.09.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 492 (чотириста дев`яносто дві) грн 20 коп.
Згідно з постановою, 05 березня 2022 року, о 01 год 20 хв, по вулиці Армійській, у м. Тячів, ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», н/з НОМЕР_1 , чим порушив приписи передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Апелянт звертає увагу на відсутність у матеріалах справи акту медичного огляду, як цього вимагає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція) та доказів того, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом. Зазначає, що освідуванян ОСОБА_1 у присутності двох свідків не проводилось. При цьому, відеофіксація обставин вчинення адміністративного правопорушення також не проводилась. Апелянт звертає увагу на те, що поліцейські не зупиняли керований ним транспортний засіб, оскільки такий був припаркований, від підписання протоколу та ознайомлення з його змістом ОСОБА_1 не відмовлявся. Результати приладу «Драгер», за допомогою якого проводилось освідування апелянт вважає сумнівними. ОСОБА_1 стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення також не може бути належним доказом у справі, адже у документі є виправлення, що вважається недопустимим. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , які підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Фазекоша О. А., який повідомлений про дату, час та місце судового засідання 07.09.2023, що підтверджується довідкою про доставку SMS повідомлень від 15.08.2023, однак до суду не з`явився, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається подана ОСОБА_1 апеляційна скарга. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності адвоката Фазекоша О. А., апеляційним судом береться до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням адвоката Фазекоша О. А.: 12.09.2022 (а. с. 25), 05.01.2023 (а. с. 30), 02.05.2023 (а. с. 36), 14.08.2023 (а. с. 44), і що неявка захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Фазекоша О. А., відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності адвоката Фазекоша О.А. апеляційний суд не вбачає і те, що справа повинна бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків її розгляду.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №238990, 05 березня 2022 року, о 01 год 20 хв, по вулиці Армійській, у м. Тячів, ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», н/з НОМЕР_1 , чим порушив приписи п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Даними протоколу підтверджується, що ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу вказаної події, а також від підписання протоколу.
Відповідно до роздруківки приладу «Drager», яка міститься у матеріалах справи, огляд водія проводився за допомогою приладу «Drager» Alcotest 6810» №ARBL 0496, результат огляду виявився позитивним та склав 1, 32 % проміле (а. с. 1).
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №942995від 05 березня 2022 року, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 122 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн (чотириста двадцять п`ять гривень) (а. с. 3).
З рапорту поліцейського Корнути П. убачається, що викладені у протоколі обставини мали місце 05.03.2022 за участі водія ОСОБА_1 (а. с. 4).
На відеозаписі, що міститься на DVD - диску відображена подія, яка мала місце 05 березня 2022 року, о 01 год 20 хв, по вулиці Армійській, у м. Тячів, за участі ОСОБА_1 , яка фіксувалася на бодікамери поліцейських у хронологічній послідовності. Так, із відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 ПДР, за що відносно нього складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАА №942995, надалі при спілкуванні з водієм ОСОБА_1 у працівників поліції виникли сумніви щодо його тверезості. На пропозицію поліцейських пройти освідування на місці зупинки автомобіля за допомогою приладу «Драгер», ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, результати освідування позитивні 1,32% проміле, що власне було озвучено у присутності ОСОБА_1 . Від надання будь-яких пояснень та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, роздруківки приладу «Драгер» ОСОБА_1 категорично відмовився. Заперечень, скарг та незгоду з результатами освідування водій не заявляв. За порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Корнута П. П. був упереджений при проведенні огляду з метою визначення стану алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх посадових обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Апеляційний суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у справі, оскільки процесуальний документ містить виправлення. Так, відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час розгляду апеляційної скарги не встановлено фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, яка чітко регламентує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Апеляційний суд визнає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам вищевказаної статті. Так, з протоколу убачається, що доводи апелянта про наявність виправлень щодо дати і часу складення процесуального документу, такі необхідно розцінювати критично, оскільки вони свого підтвердження не знайшли, оскільки вказаний процесуальний документ не містить будь-яких виправлень.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутній акт медичного огляду, як цього вимагає Інструкція, крім того, немає доказів того, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, апеляційний суд вважає, що твердження в цій частині жодним чином не впливають на законність та обґрунтованість висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позаяк ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, тому складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП у його діях немає. Так, з протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що у водія ОСОБА_1 документи на право керування транспортним засобом не вилучалися, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не надавався, оскільки водій на вимогу працівників поліції не надав посвідчення водія відповідної категорії, його особу, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, працівники поліції встановили за допомогою бази «ІПМП».
Твердження апелянта про те, що працівники поліції безпідставно склали на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, адже за кермом автомобіля він не перебував, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності, - апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, які не підтверджені жодними доказами, у підтвердження цих доводів апелянт, маючи достатньо часу та можливості, не здобув і не надав апеляційному суду будь-які докази.
Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд вважає правильними висновки місцевого суду щодо того, що проходження особою на вимогу поліцейського огляду на стан сп`яніння та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, жодним чином не пов`язане з причиною зупинки транспортного засобу під її керуванням. Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується відеозаписом, що міститься на DVD-диску, на якому зафіксовано, що автомобіль, за кермом якого перебував ОСОБА_1 під`їхав до АЗС з порушенням ПДР. Окрім цього, ОСОБА_1 не заперечує і те, що саме він був за кермом автомобіля, а не інша особа. Крім того, з наявної у матеріалах справи копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА №942995від 05 березня 2022 року, убачається, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн (чотириста двадцять п`ять гривень). У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 оскаржував вказану постанову у судовому порядку.
Водночас, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_1 дії поліцейських не оскаржувались, що підтверджується відсутністю відповідних відомостей у матеріалах справи. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 у вказані у протоколі про адміністративне правопорушення час та місці також не оспорюється.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що прилад «Драгер 6810» є належним пристроєм, за допомогою якого можна проводити тест на визначення кількості проміле. Відхиляючи ці твердження, суд апеляційної інстанції на підставі наявних доказів, які досліджені та оцінені належним чином, констатує, що огляд проводився за згодою ОСОБА_1 , доказів на підтвердження того, що водій просив чи вимагав надати йому сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу «Drager Alcotest 6810» безпосередньо перед проведенням огляду чи після такого, у матеріалах справи не міститься.
Матеріалами справи підтверджується, що огляд ОСОБА_1 проводився поліцейським з використанням спеціального технічного засобу, а саме: приладу «Alcotest Drager 6810», показник якого після проведення тесту мав цифровий показник більше 0,2 проміле та складав 1, 32 % проміле.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що відеофіксація обставин вчинення адміністративного правопорушення поліцейськими не проводилась, апеляційний суд такі відхиляє з огляду на те, що твердження в цій частині є необґрунтованими та голослівними. Відеозаписи з бодікамери працівника поліції та з камер відеоспостереження, розміщених на АЗС, підтверджують відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, доказів на спростування таких стороною захисту не надано. Так, досліджений апеляційним судом відеозапис достатньо інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що освідування проводилось без участі свідків, таких не залучено і під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд бере до уваги таке.
Згідно з ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Приймаючи рішення апеляційний суд зазначає, що матеріалами справи достовірно підтверджується, що проходження водієм ОСОБА_1 освідування фіксувалося на бодікамеру працівників поліції, тому необхідність участі двох свідків при освідуванні не виникала.
Так, на переконання апеляційного суду, місцевий суд, давши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, відповідно до ст. 252 КУпАП, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. Оскільки судом обґрунтовано встановлено, що водій ОСОБА_1 у вказаний у протоколі час та місці керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, з результатами освідування 1,32 % проміле, що підтверджується письмовими та відеодоказами, тому твердження апелянта в цій частині апеляційний суд відхиляє, також бере до уваги і те, що результати проведення освідування 1, 32 % проміле ОСОБА_1 не оспорюються, як і те, що на відеозаписі зображений саме він, а не інша особа.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Відтак, апеляційний суд вважає, що факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння є доведеним, а отже у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги правильності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди апелянта з рішенням місцевого суду.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Отже, на підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 - 36 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Бабич І. І., залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН