Справа № 462/7167/22 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 33/811/850/23 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Балуш М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за апеляційною скаргою особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року,

встановив :

Постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та обрано йому покарання у виді громадських робіт строком на 40 /сорок/ годин.

Стягнуто з ОСОБА_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість гривень) 80 копійок

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 03 грудня 2022 року, о 15.10 год., за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє психологічне та фізичне насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 , а саме штовхав, виражався нецензурними словами, погрожував фізичною розправою.

Окрім цього, 03 грудня 2022 року, о 23 год. 00 хв., за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 порушив терміновий заборонний припис АА №278230 від 03 грудня 2022 року, та не покинув місце проживання потерпілої особи ОСОБА_2 терміном на 5 діб з 20 год. 00 хв. 03 грудня 2022 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить: поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях складу і події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування пропущеного строку, покликається на те, що постанова була винесена 04.01.2023, самого тексту постанови вчасно він не отримував, а в подальшому, в січні 2023 перебував у лікарні з черепно-мозковою травмою. Стверджує, є особою з інвалідністю 2-ї групи і потребує постійного контролю в побуті і соціумі.

Вважає, що дана постанова є не законною, не обґрунтованою, а висновки суду передчасними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт вказує, що 3-го грудня ним фактично було порушено заборонний припис, оскільки він прийшов додому взяти теплі речі і свою пенсійну картку.

Звертає увагу суду, що його син, відносно якого, як потерпілої особи виданий заборонний припис, по статурі набагато більший, сильніший і якби ним були вчинені якісь неправомірні дії, то син міг би з ним розібратись по іншому.

Вказує, що суду відомо, що він є особою з інвалідністю 2-ї групи (безтерміново), яку встановила КНП ЛОР Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня, однак незважаючи на цю обставину, суд застосував до нього вид адміністративного стягнення - громадські роботи.

Причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги є поважними, а тому цей строк необхідно поновити.

ОСОБА_1 , потерпілі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду, в судове засідання для участі у справі не з`явилися.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

Представника ОСОБА_1 адвоката Балуш М.Б. не заперечувала, щодо продовження розгляду справи без участі її довірителя та потерпілих осіб.

Заслухавши пояснення та доводи адвоката Балуш М.Б. на підтримання апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що дана скарга підлягає до частково задоволення з наступних підстав.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, зобов`язаний був з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін..

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Так, висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАПпідтверджується сукупністю доказів, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 164335 від 03.12.2022 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,складений уповноваженою особою, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 343433 від 03.12.2022 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

- терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 2782229 від 03.12.2022 року, який був винесений стосовно кривдника на 5 діб з 20 години 00 хв. від 03.12.2022 року та діє до 20 год. 00 хв. 08.12.2022 року;

- заявою потерпілої ОСОБА_2 від 03.12.2022 року, якою встановлено, що ОСОБА_1 вчинив із нею конфлікт під час якого ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою та інше;

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_4 від 03.12.2022 року ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 03.12.2022 року;

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 03.12.2022 року.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині накладення стягнення. З оскаржуваної постанови встановлено, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та обрано йому покарання у виді громадських робіт строком на 40 (сорок) годин.

Відповідно до ст. 30-1 КУпАП громадські роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами першої або другої групи, вагітним жінкам, жінкам, старше 55 років та чоловікам, старше 60 років.

В судовому засіданні апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ї групи, що підтверджується довідкою КНП ЛОР Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня Серії 12 ААВ № 727868, яка видана останньому безтерміново. Відтак, зважаючи на дану обставину, апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, постанову суду змінити в частині накладення стягнення.

Відповідно до санкції ч.1 ст. 173-2 КУпАП одним із альтернативних видів стягнення у даній статті є штраф.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження

Апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 04 січня 2023 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП в частині накладення стягнення змінити.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, і накласти на нього стягнення у виді штрафу 20 ( двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА