1Справа № 335/840/23 3/335/520/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П., розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який працює ФОП « ОСОБА_1 », зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 409591 від 17.01.2023 ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за таких обставин.

Так, відповідно до протоколу, 17.01.2023 о 22 годині 49 хвилин у місті Запоріжжі, міст Преображенського (Т0806) керував транспортним засобом Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820. Результат 1,046 0/00, тест № 1580. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в особі свого захисника, адвоката Івлєва М.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 12.03.2023, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №001388 від 30.08.2017, під час розгляду справи заявив клопотання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Клопотання мотивоване тим, що свою вину ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення не визнає, вважає, що в його діях відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУПАП, а матеріали надані органом поліції, не можуть бути належними доказами його вини та скоєння ним вказаного правопорушення, у зв`язку з чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Щодо фактичних обставин, які мали місце 17.01.2023 до та під час оформлення відносно ОСОБА_1 протоколу та матеріалів адміністративне правопорушення зазначив, що він, ОСОБА_1 , близько 22:00 години, коли поспішав до себе додому у м. Марганець, був зупинений поліцейським на мосту Преображенського, який, не повідомив йому причину зупинки та причини застосування до нього превентивних заходів, отже діяв в порушення вимог ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію». ОСОБА_1 тривалий час провів за кермом автомобіля, доставляючи гуманітарну допомогу для мешканців міста Запоріжжя, то був втомлений і поспішав додому. У зв`язку з тим, що під час комендантської години рухатись заборонено і необхідно було дочекатися ранку, поліцейський наполягав на тому, щоб ОСОБА_1 припинив послідуючий рух та пропонував дочекався 05:00 години ранку. З цих причин між ними сталася сварка, під час якої ОСОБА_1 , на вимогу поліцейського все ж таки припарковав належний йому автомобіль та розмістився в ньому для наступного відпочинку.

Під час відпочинку ОСОБА_1 , не намагаючись рухатися на автомобілі далі, повечеряв придбаними ним заздалегідь харчами та запив пивом, а в подальшому розмовляв по телефону з дружиною, роз`яснюючи обставини цієї пригоди. Після цього, він був запрошений поліцейськими, які прибули пізніше для перевірки документів, проходження огляду на стан сп`яніння та складання протоколу.

ОСОБА_1 наполягає, що він випив пиво, під час відпочинку та надалі після спілкування з дружиною планував лягти спати і, у зв`язку з забороною поліцейського рухатись під час комендантської години, нікуди рухатись на своєму автомобілі не планував і не бажав. В цей день він своїм автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не керував. На вимогу поліцейських пройти огляд на місці на стан алкогольного сп`яніння , він не відмовлявся. Після складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, поліцейські поїхали, а він ліг спати в автомобілі і тільки в ранці поїхав до дому у м. Марганець.

Разом з цим, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів керування транспортним засобом Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 водієм ОСОБА_1 , саме в стані алкогольного сп`яніння та його зупинки.

В матеріалах справи відсутній відеозапис з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, який би підтверджував факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом. Є тільки дані, що він перебував в автомобілі, який не рухався.

З наданих суду відеозаписів (з двох нагрудних відеореєстраторів, вказаних у протоколі №№475306, 471853), які містяться на додатному до матеріалів диску взагалі не вбачається як того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався, так і того, що він зупинений працівниками патрульної поліції. Навпаки, з вказаних відеозаписів видно, що працівники поліції рухаються на службовому автомобілі, під`їжджають до місця стоянки автомобіля Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 , який не рухається, а стоїть з ввімкненими фарами, і підходять до особи ОСОБА_1 , який виходить з цього автомобіля та передає мобільний телефон працівнику поліції для повідомлення дружині про його зупинку.

Тобто з вказаних відеозаписів взагалі не вбачається як того, що автомобіль Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 рухався, так і того, що він зупинений. Навпаки, з вказаних відеозаписів випливає, що працівники патрульної поліції не зупиняли ОСОБА_1 , а його автомобіль був припаркований та працівники поліції під`їхали до припаркованого автомобіля, який не рухався. Тобто, докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом і більш того в стані алкогольного сп`яніння в матеріалах справи відсутні.

При цьому, сам по собі рапорт працівника поліції та/або протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути беззаперечними доказами вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, а також не можуть бути достатніми доказами провини ОСОБА_1 у скоєнні ним порушення п. 2.9.а ПДР України через відсутність будь-яких інших достатніх доказів керування ОСОБА_1 автомобілем Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 саме 17.01.2023 о 22 годині 49 хвилин у місті Запоріжжі.

Зазначення вказаних в рапорту та/або в протоколі даних є лише проявом суб`єктивного сприйняття працівника поліції та його відношення до тих чи інших подій, речей, фактів, на якого і покладено збирання доказів у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, і саме посилання працівника поліції на викладені ним дані в цих документах не може вважати достатнім для достовірного встановлення даних обставин у контексті як заперечень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і без наявності сукупності інших належних і допустимих доказів.

За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі, така особа у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення за ознакою відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом на момент зупинення автомобіля працівниками поліції, і як наслідок не може нести відповідальність.

Протокол про адміністративне правопорушення і матеріали справи, зокрема відеозаписи, не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 при вказаних у протоколі обставинах був водієм автомобіля та керував цим автомобілем саме у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, оскільки, керування особою транспортним засобом є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а керування самим ОСОБА_1 транспортним засобом в той період часу категорично заперечується, й нічим іншим, крім змісту самого протоколу про адміністративне правопорушення цей факт не підтверджується, захисник вважає, що виходячи з принципу презумпції невинуватості, не можна встановити наявність цього елементу складу правопорушення, а отже, й складу самого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановити неможливо.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Івлєва М.М., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та вивчивши зміст клопотання, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, при розгляді даної справи суд, вирішуючи питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, виходить з того, що протокол про адміністративне правопорушення було складено саме щодо порушення ОСОБА_1 пункту 2.9.а Правил дорожнього руху України.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В цей же час, оглядом долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису на диску для лазерних систем зчитування встановлено, що поліцейські складають протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 ..

Проте, відеозаписом не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

При цьому, матеріали даної справи про адміністративне правопорушення не містять жодних посилань на наявність свідків події правопорушення.

Досліджений в судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 409591 від 17.01.2023, а саме фабула вказаного протоколу, містить відомості про те, що ОСОБА_1 17.01.2023 о 22:49 год. у місті Запоріжжі, міст Преображенського (Т0806) керував транспортним засобом Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820. Результат 1,046 0/00, тест № 1580. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений.

Проте, матеріали справи жодного доказу, який би вказував, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 17.01.2023 о 22 годині 49 хвилин та був зупинений працівниками поліцї, не містять, в тому числі і на відеозаписах, №№475306, 471853 цей час не відображений.

Згідно з ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.10. Правил дорожнього руху України, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

З вищевикладеного слідує висновок, що огляду на стан сп`яніння підлягають не будь-які особи, а тільки водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Разом з цим з переглянутого у судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який міститься на оптичному диску, що додано до матеріалів справи, будь яких належних доказів як зупинки автомобіля Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням безпосередньо водія ОСОБА_1 , так і самого факту керування ним вказаним транспортним засобом матеріали справи не містять.

При наданні оцінки відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який міститься в матеріалах справи, суд визнає даний доказ неналежним, оскільки відеозапис не підтверджує факту керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що ані протокол про адміністративне правопорушення, ані долучені до нього документи не містять в собі фактичних даних на підтвердження інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, саме на поліцейського, яка склала даний протокол, покладено законодавством обов`язок щодо збирання доказів.

Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Європейський Суд з прав людини у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У відповідності до диспозицій ч. 1 ст. 130 КУпАП однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності є керування транспортним засобом.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Відповідно до п. 1.10. Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста- машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, а також Правила дорожнього руху, не містять визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 ВС/КАС зазначив, що «Само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування». Проте зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП не може бути почато, а почате підлягає закриттю в тому разі якщо, відсутня подія або склад адміністративного правопорушення.

Подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження поширюється Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративного правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст.6 Конвенції.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягається до відповідальності (ч.1 ст.130 КУпАП), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («критерії Енгеля») є видом відповідальності, який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає, що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у п. 54 рішення від 06.12.2007 у справі «Козинець проти України».

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

В цей же час, ОСОБА_1 заперечує, що він керував транспортним засобом у зазначений в протоколі день та час, а докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Суд не може погодитися з висновками працівника поліції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт керування ним транспортним засобом не підтвердженим жодним наявним матеріалах справи доказом, в тому числі відеозаписом подій, який долучено до матеріалів справи та який був оглянутий у судовому засіданні, та навпаки спростований поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких він зазначає, що автомобілем він не керував.

Зазначені факти викликають сумнів у тому, що ОСОБА_1 дійсно вчинив правопорушення, та у правомірності складання працівниками поліції щодо нього відповідного протоколу.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які «поза розумним сумнівом» підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Таким чином, проаналізувавши зміст доказів, наявних в матеріалах цієї справи, доходжу висновку, що вони не підтверджують наявності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.1 30 КУпАП.

За таких обставин, висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, а тому провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 27, 34, 35, 130, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя І.П. Соболєва