Справа № 450/448/23 Провадження № 3/450/594/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 174898 від 28.01.2023 року, ОСОБА_1 ставиться у провину, що він 28.01.2023 року о 00 год. 20 хв. в с. Солонка, по вул. Стрийській 5, керував т/з Nissan Maxima д.н.з. НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку водій відмовився, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру № 258. Такими своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Захисника ОСОБА_1 адвокат Ганич І. М. 25.05.2023 року подав на адресу суду клопотання про закриття провадження у справі. Вказане мотивує тим, що протокол складено поліцейським, який фізично не міг зупиняти транспортний засіб і не виявляти обставини, нібито, керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, вказує на те, що підстави для складання протоколу про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння були відсутні. Додає, що 28.01.2023 року о 00 год. 20 хв. в с. Солонка ОСОБА_1 не керував вказаним транспортним засобом, що підтверджується відеозаписом, в якому зафіксовано, що працівники поліції не зупиняли ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом, підходили до автомобіля, який стояв нерухомо, безпідставно вимагали пройти огляд на стан сп`яніння і звинувачували у відмові від проходження такого. Вказує, що транспортний засіб належить дівчині ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка є його єдиним власником і користувалась ним 28.01.2023 року, має посвідчення водія відповідної категорії. Додає те, що суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, може бути лише водій, яким ОСОБА_1 не є. Окрім того, при складанні протоколу поліцейський не діяв у спосіб, визначений законодавством, не дотримався вимог КУпАП, допустив істотні процесуальні порушення, зокрема щодо заповнення кожної з граф протоколу про адміністративне правопорушення за встановленою законом формою та визначеного переліку документів, які долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Вказує, що докази на підтвердження події і складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП є відсутніми. Вказане мотивує тим, що будь-яких доказів, які б переконливо вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім протоколу про адміністративне правопорушення від 28.01.2023 року та відеозапису відмови від проходження огляду, суду не надано. Долучений поліцейським відеозапис на CD-диску не може бути належним, допустимим і достовірним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки на ньому не зафіксований факт керування транспортним засобом і перебування в стані алкогольного сп`яніння. Вказаний електронний доказ не відповідає вимогам відомчих інструкцій Міністерства внутрішніх справ України, зокрема службові особи патрульної поліції не подали до суду належним чином завірену копію повного безперервного відеозапису нагрудної камери поліцейського Федака М. Ю. з моменту зупинки транспортного засобу і до завершення складання протоколу. Натомість відеозапис складається з чотирьох розрізнених фрагментів, що містять ознаки видалення певних частин відеозапису та монтажу. Не може вважатись належним і допустимим доказом рапорт поліцейського, оскільки цей документ не є окремим доказом у справі, а є похідним документом. Додані до матеріалів справи акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення водія транспортного засобу жодним чином не доводять подію та склад адміністративного правопорушення, оскільки ці документи на місці в присутності ОСОБА_1 поліцейським не складались і його підпис на них йому не належить. На підставі наведеного, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, просить провадження у справі закрити. Вказане клопотання підтримав в судовому засіданні та просить його задоволити.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності- ОСОБА_1 підтримав клопотання заявлене його захисником. Пояснив, що працівники поліції безпідставно склади щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, оскільки автомобіль, керування яким в стані алкогольного сп`яніння ставиться йому у провину, був припаркований на заправці. Водієм вказаного автомобіля була його наречена ОСОБА_2 , він не здійснював керування, відтак підставно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки вважав вимогу працівників поліції незаконною. Просить провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні 08.08.2023 року було допитано свідка ОСОБА_2 , яка повідомила, що відвозила ОСОБА_3 додому, і по дорозі вони заїхали на заправку. Вказала, що повідомляла працівників поліції, проте, що саме вона керувала транспортним засобом 28 січня року, однак цього на відеозаписі не зафіксовано. Разом з тим активно не наполягала на цьому, бо перелякалась. Вказала, що права на керування транспортним засобом отримала 25 січня 2023 року, а саме за три дня до події. На своєму автомобілі, придбаному їй батьком, їхала зі Львова в м. Пустомити 28.01.2023 року та наполягає на тому, що саме вона керувала транспортним засобом.

Проаналізувавши матеріали справи, зокрема протокол про адміністративне правопорушення серії правопорушення серії ААД № 174898 від 28.01.2023 року; відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, покази свідка, приходжу до наступного висновку:

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних та токсичних речовин.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачаєтся з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 174898 від 28.01.2023 року, ОСОБА_1 ставиться у провину, що він 28.01.2023 року о 00 год. 20 хв. в с. Солонка, по вул. Стрийській 5, керував т/з Nissan Maxima д.н.з. НОМЕР_1 із явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку водій відмовився, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру № 258. Такими своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає, що суб`єктом даного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.

Зокрема диспозиція статті передбачає застосування санкції за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, визначальною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є окрім самої відмови - факт керування транспортним засобом.

Під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.

Згідно з п.п. 5,6 Розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання. У разі пошкодження портативного відеореєстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції.

При цьому, судом взято до уваги, що на відеозаписі події із камери нагрудного реєстратора інспектора поліції, копія якого на електронному носії знаходиться у матеріалах справи відсутні фактичні дані, які б дали змогу стверджувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Згідно з ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ, а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Положення ст. 266 КУпАП не регламентують напряму дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та п. 6 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», оскільки лише ці нормативно-правові та підзаконні нормативно-правові акти регламентують процедуру фіксації відмови водія від проведення огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я.

Так, відповідно п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (з наступними змінами), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Судом встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не залучено свідків. Відеозапис з нагрудної камери працівника поліції не є безперервним, не зафіксовано самого факту керування транспортним засобом, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, суд бере до уваги покази свідка ОСОБА_2 , яка ствердила в судовому засіданні, що саме вона керувала транспортним засобом, її присутність на місці події зафіксована відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції та пояснення самого ОСОБА_1 , який ствердив на місці події, проте, що він не керував транспортним засобом, що також зафіксовано на вищезазначеному записі. Дані обставини жодними доказами, долученими до матеріалів справи не спростовано.

Таким чином фіксування відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння проводилось поліцейськими з порушенням вищевказаних норм процесуального законодавства, оскільки були відсутні двоє свідків, при складанні протоколу, а доданий до матеріалів справі відеозапис події не є безперервним. Крім того, перед судом не доведено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а сам факт зупинки зафіксований рапортом працівника поліції, з викладенням причин такого, не входить в перелік доказів, відповідно до ст.251 КУпАП.

В порушення вимог ст.251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в протоколі. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки, сам протокол не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №К(91)1 Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації N0 К (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися па доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Таким чином доказів на спростування доводів особи, відносно якої складено протокол про адміністративні правопорушення, і які б дозволяли суду на підставі ст. 252 КУпАП зробити висновок про доведеність факту вчинення інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП органом уповноваженим на складання протоколу не надано.

При таких обставинах в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1ст. 130 КУпАП.

Отже, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладе справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. ст.1,7,9,245,247,251,252,255,279,283,284,285 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяІ. І. Мельничук