Справа№464/4384/23
пр.№ 3/464/1772/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О., за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, проживає з адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 , 18 червня 2023 року о 01:07 год, м. Львів, перехрестя вулиць Стрийська Мікльоша керував автомобілем марки «Kia Sorento», WIN: НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР України.

До суду на розгляд справи ОСОБА_2 не з`явився, вкотре подав клопотання про відкладення розгляду справи, так як перебуває на військовій службі у військовій частині з 29 листопада 2022 року.

Європейський Суд з Прав Людини у справі Рябих проти України (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року п.52 та Пономарьов проти України (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) прописав, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Беручи до уваги, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення присутній захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, останній протягом тривалого часу не був позбавлений можливості надіслати на адресу суду письмові пояснення, а тому чергове клопотання про відкладення розцінюється як затягування розгляду справи, зловживання процесуальними правами та не є порушенням його права.

Під час розгляду справи захисник Герей Д.О. просив закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 діяв у стані крайньої необхідності, так як він є військовослужбовець та перебуваючи у відпустці йому надійшов терміновий наказ повернутися у військову частину.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріли справи, суддя дійшла наступного висновку.

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Учинення ОСОБА_2 правопорушення стверджується зібраними по справі належними та допустимими доказами у відповідності до ст.251 КУпАП, а саме:

ОСОБА_2 стверджується зібраними по справі належними та допустимими доказами у відповідності до ст.251 КУпАП, а саме:

-даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 026293 від 18 червня 2023 року, що відповідає вимогам ст.256 КУпАП, та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;

-результатом тестування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу алкотестера «Драгер» (тест 3200), яким встановлено стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 1,05%;

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з яким ОСОБА_2 згоден, про що свідчить його підпис;

-дослідженим під час судового розгляду відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, яким зафіксовано процедуру огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння з відповідними результатами та зафіксовано факт керування;

Отже, порушення ОСОБА_2 вимог ПДР України є доведеним, його дії кваліфіковані правильно за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а отже підлягає адміністративній відповідальності за вчинене.

Розглядаючи клопотання захисника про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.4 ст.247 КУпАП суддя дійшла наступного.

Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності (стаття 17 КУпАП).

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 686/5225/17.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, які б доводили, що керування останнім автомобілем у стані алкогольного сп`яніння - 1,05 проміле є виправданим та терміновим у даному конкретному випадку, зважаючи на значну небезпеку та загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху.

Суддя піддає очевидному сумніву згадані доводи захисту на необхідність термінового виконання військового обов`язку у стані алкогольного сп`яніння, адже за такі дії передбачено адміністративну відповідальність ч.1 ст.172-20 КУпАП: розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Ураховуючи наведене відсутні підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.4 ст.247 КУпАП.

Згідно з санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Указане стягнення є безальтернативним, а ч.2 ст.33 КУпАП не дозволяє при розгляді справ про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, на ОСОБА_2 слід накласти адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Окрім цього у відповідності до ст.40-1 КУпАП з правопорушника слід стягнути 536,80 гривень судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст.221, 251, 252, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 536,80 гривень судового збору.

Реквізити для оплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Львiв. обл./Львів. обл/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38008294, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA 0013001, код класифікації доходів бюджету: 21081300 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, адреса: 79005, м.Львів, вул.К.Левицького, 18, ).

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Державна судова адміністрація України, адреса: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ).

У випадку несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін відповідно до вимог ст.ст.307, 308 КУАП з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через місцевий суд. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред`являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Г.О.Шашуріна