ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1935/23 Справа № 237/2279/20 Суддя у 1-й інстанції - Сметаняк О.Я. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Кулініч Ю.А., за участю захисника Верби А.І., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 липня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та призначене йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років.

09 серпня 2023 року захисник Верба А.І. звернувся до суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 липня 2020 року.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник зазначає, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України, зокрема обстрілів м. Курахове Донецької області, яке знаходиться у прифронтовій зоні, ОСОБА_1 разом із сім`єю був вимушений терміново виїхати з місця реєстрації та мешкання до м. Дніпро, тому не знав про ухвалення Мар`їнським районним судом Донецької області 17 липня 2020 року постанови. Копія постанови була направлена судом першої інстанції на попереднє місце його проживання. Постанову суду в установленому законом порядку він не отримував, тому не зміг вчасно реалізувати свої процесуальні права щодо її оскарження.

Перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про слухання справи 17.07.2020 року, про що свідчить підписана ним особисто розписка про отримання 15.07.2020 року повістки про виклик до суду на 8 год. 20 хв. 17.07.2020 року, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с. 19).

Після ухвалення постанови 17.07.2020 року її копія була направлена на адресу ОСОБА_1 , про що свідчить супровідний лист № 237/2279/20 3508/2020 від 23.07.2020 року (а.с. 22).

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Так, згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У рішеннях від 28 жовтня 1998р. у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року, у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, своєю поведінкою та діями сприяти як найшвидшому судовому розгляду, чого в діях апелянта не вбачається.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності під час розгляду провадження судом не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішення щодо ОСОБА_1 постановлене 17.07.2020 року, при цьому апеляційна скарга подана адвокатом 09.08.2023 року, тобто більше ніж через три роки з моменту постановлення оскаржуваного рішення.

ОСОБА_1 був обізнаний про перебування справи про адміністративне правопорушення щодо нього на розгляді в суді та повинен був цікавитись станом розгляду справи, однак ним на протязі тривалого часу не вчинено жодних дій для реалізації процесуального права на оскарження судового рішення у передбачений законом строк.

Враховуючи вищезазначене, приходжу до висновку про те, що відсутність ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції та неотримання копії постанови зумовлена саме його пасивною поведінкою, а не порушенням судом його прав.

Доводи захисника Верби А.І. не містять посилань на такі обставини, які б дійсно об`єктивно могли зашкодити ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу. Будь-яких інших посилань на поважність причин надто значного пропуску строку, що складає більше трьох років, на апеляційне оскарження, захисник у своїй апеляційній скарзі не навів, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, захисник вже звертався 04.07.2023 року до суду з апеляційною скаргою на постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 липня 2020 року та заявляв клопотанням про поновлення строку на її оскарження, однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2023 року захиснику Вербі А.І. було відмовлено у задоволенні його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови у зв`язку із необґрунтованістю зазначених у клопотанні вимог.

У поданому 09.08.2023 року клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не наведено жодної нової причини на підтвердження поважності пропуску строку.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З огляду на вищезазначене, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання захисника Верби А.І. про поновлення строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника Верби А.І. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді відмовити.

Апеляційну скаргу захисника Верби А.І. на постанову судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 липня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя