ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1907/23 Справа № 175/3240/23 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2023 року стосовно

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП,

за участю:

особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 09 червня 2023 року о 05:30 годині на а/д Р-52 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка (32 км +500 м) водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Mercedes Benz 817 д/н НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та особливості вантажу, що перевозиться. Внаслідок чого здійснив наїзд на авто Volvo FH 13.500 д/н НОМЕР_2 з напівпричепом FRUEHAUF д/н НОМЕР_3 . Тобто водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 1.5 та 12.1 ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_2 технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів, оскільки автомобіль Volvo FH 13.500 д/н НОМЕР_2 стояв на проїжджій частині з порушенням вимог п.п.19.4, 9.9 «а» та 9.10 «б» ПДР України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та прийнятою без з`ясування усіх обставин справи, оскільки прийнявши за основу свого рішення висновок експерта Троценка К.О. суд допустив однобічність, оскільки вказана експертиза була проведена за заявою самого ОСОБА_2 , а експерт не попереджений про кримінальну відповідальність, що вказує на недопустимість цієї експертизи.

Відтак, вважає, що встановлення дійсних обставин у даній справі можливе шляхом призначення судової автотехнічної експертизи, про що заявляє окреме клопотання.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою у зв`язку з чим просив залишити її без змін.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_1 не з`явилвся про час, дату та місце апеляційного розгляду повідомленний належним чином. Подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до частин 5 та 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційний суд, провівши повторний судовий розгляд справи, проаналізувавши зміст оскарженої постанови та докази наявні в матеріалах справи, встановив, що висновки суду першої інстанції, викладені в постанові, не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на доказах, які були ним дослідження, а рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, що в даному випадку є підставою для її скасування.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_2 не було технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів, оскільки автомобіль Volvo FH 13.500 д/н НОМЕР_2 стояв на проїжджій частині з порушенням вимог п.п.19.4, 9.9 «а» та 9.10 «б» ПДР України.

Проте з такими висновками суд апеляційної інстанції погодитись не може та розцінює їх як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, в основу свого оскарженого рішення суд першої інстанції суд поклав висновок експертного дослідження №ЕД-19/104-23/24794-ІТ від 26.07.2023, який проведений за заявою ОСОБА_2 .. Вступна частина вищевказаного експертного дослідження містить вихідні дані, зокрема щодо місця знаходження транспортних засобів на дорозі, відстані видимості нерухомого автомобіля з робочого місця водія ОСОБА_2 , видимість елементів проїзної частини дороги з робочого місця водія ОСОБА_2 , відстань, яку останній подолав в загальмованому стані до місця зіткнення, а також відомості щодо швидкості руху автомобіля, погодних умов та т.і. Вказані вихідні дані були отримані експертом, відповідно до відомостей, які містяться в додатковому протоколі місця ДТП від 19.07.2023.

Проаналізувавши вказаний висновок експертного дослідження, апеляційний суд вважає його неналежним та недопустимим доказом у даній справі, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містить додатковий протокол місця ДТП від 19.07.2023, а вказані експертом вихідні дані не ґрунтуються на матеріалах справи. Більше того, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 ствердно повідомив суд про те, що не виїжджав для проведення додаткового огляду на місце ДТП та йому невідомо хто складав зазначений документ, а також у нього в наявності його немає.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, усні та письмові пояснення сторін, безпосередньо дослідивши докази, апеляційний суд встановив таке.

09 червня 2023 року о 05:30 годині на а/д Р-52 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка (32 км +500 м) водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Mercedes Benz 817 д/н НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та особливості вантажу, що перевозиться. Внаслідок чого здійснив наїзд на авто Volvo FH 13.500 д/н НОМЕР_2 з напівпричепом FRUEHAUF д/н НОМЕР_3 . Тобто водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 1.5 та 12.1 ПДР за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_2 у вчинені правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 447881 від 29 червня 2023 року, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 29.06.2023, наданими інспектору поліції.

Так, в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, зокрема, що на дорозі була обмежена видимість, а автомобіль ОСОБА_3 стояв з вимкненою аварійною сигналізацією та без розпізнавальних знаків, у зв`язку з чим, побачивши його автомобіль, він застосував екстрене гальмування та відворіт рульового колеса вправо, у зв`язку з чим зачепив лівою передньою частиною свого автомобіля автомобіль Volvo FH 13.500 д/н НОМЕР_2 з напівпричепом FRUEHAUF д/н НОМЕР_3 .

Натомість, ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях вказує про те, що здійснив вимушену зупинку на автодорозі у зв`язку з пошкодженням електричної частини автомобіля вантажем, виставив знак аварійної зупинки та в подальшому, перебуваючи в автомобілі відчув поштовх та виявив, що в нього в`їхав автомобіль Mercedes Benz 817 д/н НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 12.2 ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

У даному випадку, апеляційний суд наголошує на тому, що вказана автодорога має по 2 смуги для руху в кожному напрямку шириною 3,25 м. кожна та у випадку недостатньої видимості, водій ОСОБА_2 мав обрати таку швидкість для руху, що він міг зупинити автомобіль у межах видимості дороги.

Більше того, відповідно до п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Як зазначалось вище, вказана ділянка автодороги має по 2 смуги для руху в кожному напрямку, а тому, на переконання апеляційного суду, ОСОБА_2 мав об`єктивну можливість уникнути зіткнення шляхом обрання безпечної швидкості для руху та подальшого безпечного об`їзду виявленої перешкоди, чого у даному випадку не зробив, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

Разом з поданням апеляційної скарги потерпілим ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення у справі судової автотехнічної експертизи, проте в задоволенні такого клопотання суд відмовляє, оскільки він в своєму клопотанні не наводить жодних вихідний даних для проведення дослідження, тому за таким клопотанням провести дослідження неможливо. Крім того, обставини та механізм цього ДТП не є складним та не потребує спеціальних знань, проведення розрахунків, використання спеціалізованої літератури, щоб зробити висновок, чи є в діях водія ОСОБА_2 невідповідність вимогами п. 12.1 ПДР України.

Встановлений апеляційним судом механізм ДТП підтверджується і механічними пошкодженнями транспортних засобів.

Вказані обставини залишились без належної оцінки суду першої інстанції.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 порушень пункту 12.1 ПДР України, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди, тому дії останнього апеляційний суд кваліфікує за ст. 124 КУпАП як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги потерпілого є обґрунтованими, узгоджуються з матеріалами справи і підлягають задоволенню.

При вирішення питання про вид та розмір адміністративного стягнення, апеляційний суд, враховує положення ч. 2 ст. 33 КУпАП, відповідно до яких, судом враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_2 не встановлено.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд доходить висновку, що застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу відповідатиме характеру вчиненого адміністративного правопорушення та особі правопорушника і буде достатнім задля виконання його мети.

Крім цього, апеляційний суд враховує й положення ст. 40-1 КУпАП, відповідно до якої судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ Про судовий збір.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун