Справа 350/1046/23
Номер провадження 3/350/362/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Бейко А.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №252293, 22.06.2023 о 01 год. 08 хв. у смт.Брошнів Осада по вул.22 Січня 20 ОСОБА_1 керував т/з марки «Volkswagen Jetta» д.н.з. НОМЕР_1 із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з ротової порожнини, тремтіння рук, нечітка мова. Від проходження огляду на ста алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки та в медичному закладі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав та ствердив, що не керував транспортним засобом у стані алкогольного і не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння, оскільки не знав що це і як така процедура відбувається. ОСОБА_1 пояснив, що він жодного разу не стикався із процедурою огляду на стан сп`яніння та не знав, як вона повинна відбуватись. Він не відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ні на місці зупинки транспортного засобу, ні в лікувальному закладі, оскільки він не знав, що повинен і може це зробити, а поліцейські не роз`яснили йому в яку саме лікарню і для чого йому потрібно їхати, як і не вимагали проходження такого огляду. Також поліцейські що і робили, то тільки спонукали його відмовитись від такого огляду, що він і зробив, а вони натомість склали відносно нього протокол. Крім того поліцейські вказали йому, що у них виникла підозра через те що він при розморі затинається, а така вада розмови у нього з дитинства.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Іванів О.Б. зазначив, що з переглянутих відеозаписів вбачається, що поліцейські повідомили ОСОБА_2 , що він може пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, однак не повністю роз`яснили йому процедуру такого огляду, зокрема пояснили, що він може пройти огляд на місці зупинки, при цьому не повідомили, що він може пройти огляд у медичному заклад. Тобто ОСОБА_1 був ознайомлений із процедурою, яка не передбачена та не відповідає вимогам ст.266 КУпАП, а тому твердження у протоколі, що він відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку є необґрунтованим.

При цьому, з відеозаписів вбачається, що поліцейський запитавши у водія, чи буде він проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, одразу ж ставить йому безліч запитань, чи відмовляється водій від такого огляду. Тобто замість того, щоб ставити перед водієм чітку та ствердну вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, поліцейський спонукає водія відмовитись від такого огляду, що буде підставою для формального складення протоколу. Будучи необізнаним із процедурою, водій все ж таки відмовився від огляду на місці, та від огляду від лікарні, оскільки він не усвідомлював, для чого та в який заклад йому потрібно їхати, оскільки поліцейський йому цього не повідомив.

У підсумку адвокат просив закрити провадження у цій справі, оскільки вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, адвоката, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Отже, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у:

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Суд звертає увагу, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі за текстом Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі за текстом Порядок).

Таким чином законодавство чітко регламентує огляд водія для визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до п.9 розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таке ж положення передбачено і пунктом 7 Порядку.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівниками поліції за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.2.5 Правил дорожнього руху (далі за текстом - ПДР).

Відповідно до п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог п.2.9 ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях, наданих у судовому засіданні ствердив, що він не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння у лікувальному закладі, оскільки він не знав, що повинен і може це зробити, а поліцейський не роз`яснив йому в яку саме лікарню і для чого йому потрібно туди їхати.

Окрім цього, представник ОСОБА_1 адвокат Іванів О.Б. у судовому засіданні по суті ствердив, що поліцейський ознайомив ОСОБА_1 із процедурою, яка не передбачена та не відповідає вимогам ст.266 КУпАП, а тому твердження у протоколі, що він відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку є необґрунтованим. При цьому, з відеозаписів вбачається, що поліцейський запитавши у водія, чи буде він проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, одразу ж ставить йому безліч запитань, чи відмовляється водій від такого огляду. Тобто замість того, щоб ставити перед водієм чітку та ствердну вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, поліцейський спонукає водія відмовитись від такого огляду, що буде підставою для формального складення протоколу. Будучи необізнаним із процедурою, водій все ж таки відмовився від огляду на місці, та від огляду від лікарні, оскільки він не усвідомлював, для чого та в який заклад йому потрібно їхати, оскільки поліцейський йому цього не повідомив.

З метою всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин у справі, судом було досліджено відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску «XDISC DVD-R» на яких зафіксовано розмову працівників поліції із особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Надаючи оцінку вищезазначеним твердженням ОСОБА_1 та його адвоката, суд зазначає, що на відеозаписі з назвою «Гуцул 1» зафіксована розмова поліцейських із водієм, в ході якої поліцейський звертається до водія та каже: «Ми вам пропонуємо пройти огляд у встановленому законом порядку на приладі «Алкотестер Драгер 6820» на місці зупинки транспортного засобу. Можете відмовитись від огляду, але відмову ми фіксуємо, відмова прирівнюється до того, що вживали алкогольні напої».

Суд звертає увагу, що вищезазначеними приписами чинного законодавства України передбачено дещо іншу процедуру огляду водія на стан сп`яніння, аніж роз`яснена поліцейським ОСОБА_1 .

Так, працівники поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинні запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я.

Тобто вищезазначена процедура передбачає обов`язок поліцейського також запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я у разі його незгоди на проведення зазначеного огляду поліцейським на місці зупинки.

Однак, з дослідженого відеозапису вбачається, що роз`яснюючи процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, поліцейський не повідомив водія, що у випадку його незгоди пройти огляд на місці, він матиме право пройти такий огляд у медичному закладі. Тобто почавши роз`яснювати водію процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейський не роз`яснив її належним чином.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає обґрунтованими твердження адвоката та ОСОБА_1 про те, що останній не усвідомлював необхідність проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі та наслідки відмови від такого огляду.

Далі із розмови, зафіксованої на відеозаписі «Гуцул 1» чути, як поліцейський каже ОСОБА_1 «Кажіть, пропонуємо вам пройти огляд, будете проходити огляд? чи відмовляєтесь? Можете відмовитись, можете і без цього, можете відмовитись, кажіть. Я запитую, проходите чи відмовляєтесь? Кажіть водій, кажіть, не будете проходити? » на що водій відповідає: «Ні», а поліцейський йому у відповідь: «я почув. У медичний лікувальний заклад будете їхати», на що водій каже: «Ні», а поліцейський каже: «Відмовляєтесь? Добре!»

З вищезазначеної розмови вбачається, що поліцейський не пропонує прямо та переконливо ОСОБА_1 , а тим більше не вимагає у нього, щоб він пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Суд вважає, що без належного ознайомлення водія із процедурою проведення огляду на стан сп`яніння, вищеописана манера спілкування поліцейського із водієм є спонуканням водія висловити відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та мало за мету отримати виключно відмову від проходження такого огляду.

Водночас, суд вважає, що при формулюванні поліцейським запитання «У медичний лікувальний заклад будете їхати?» без роз`яснення процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, водій позбавлений можливості розуміти з якою метою йому потрібно їхати у медичний заклад та у який конкретно.

Вказане свідчить про те, що поліцейський не запропонував водію відповідно до встановленого законом порядку пройти огляд на стан алкогольного.

У підсумку, суд вважає слушними та обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікувальному закладі, оскільки він не знав, що повинен і може це зробити, а поліцейський не роз`яснив йому в яку саме лікарню і для чого йому потрібно туди їхати.

Окрім цього, ОСОБА_1 стверджує, що працівник поліції чітко не формулював свої вимоги, а звертався у формі запитання, тобто не вимагав у нього проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Суд звертає увагу, що виконати вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, є обов`язком кожного водія.

Разом з тим, примусове проведення огляду водія на стан сп`яніння є недопустимим, що надає право особі відмовитись від проходження відповідного огляду. Однак у цьому випадку, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні, і відмова пройти огляд фактично прирівнюється до визнання своєї провини.

Надаючи оцінку зафіксованому на відеозаписах діалогу поліцейського і водія, суд звертає увагу на відсутність саме вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення. За такої умови беззаперечним також є той факт, що особа, уповноважена на проведення огляду особи на стан сп`яніння, зобов`язана роз`яснити водію порядок проведення такого огляду та наслідки відмови від його проходження, що у свою чергу забезпечить особі можливість розуміти суть інкримінованого адміністративного правопорушення (пред`явленого обвинувачення) та прийняти рішення про подальше проходження огляду на стан сп`яніння або ж відмову від нього.

При цьому, п.2 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських передбачено обов`язок поліцейського у відносинах із населенням висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі.

Аналізуючи надані в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та аргументи адвоката Іваніва О.Б. в розрізі досліджених відеозаписів, приходжу до переконання, що працівниками поліції не було чітко, однозначно, а також переконливо та в імперативній формі роз`яснено ОСОБА_1 , в чому він обвинувачується та які дії він повинен вчинити, щоб пройти процедуру огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку. Як наслідок, чітко не пред`явлено вимогу водію пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, а за відсутності такої вимоги, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції відповідних правил при проведенні процедури огляду особи на стан сп`яніння та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні. У зв`язку з цим суд визнає проведений відносно ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння недійсним, а докази, які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення неналежними.

Враховуючи наведене, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом, приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд прийшов до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя А.М.Бейко