Головуючий у суді першої інстанції: Єсауленко М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №752/17953/22

провадження №33/824/3262/2023

27 липня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Карпенко Віктора Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік зі стягненням судового збору на користь держави.

Згідно із постановою судді, 9 листопада 2022 о 03 год. 40 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2109», н.з. НОМЕР_1 , по пр. Голосіївському, 118 у м. Києві, у стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зокрема, зазначає про те, він не керував, автомобіль знаходився на дорозі в статичному стані, даний факт зафіксований на відеозапису.

Відеозапис, що наданий співробітниками поліції, не містить жодних доказів керування ОСОБА_1 автомобілем.

Також, акт огляду на стан сп`яніння містить інші "ознаки сп`яніння", ніж протокол про адміністративне правопорушення. У вказаному акті свідкі події зазначені шестизначними номерними знаками замість даних осіб. Час складення протоколу не співпадає із фактичним більше ніж на 20 хвилин.

Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року. В обґрунтування заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що постанову судом першої інстанції йому надіслано не було. Про існування постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року він дізнався лише 25 травня 2023 року в приміщенні суду, та в цей же день подав заяву про видачу копії такої. На останньому судовому засіданні він присутній не був. По день отримання копії постанови перебував з межами Київської області у зв`язку з влаштуванням на тимчасову роботу на об`єкт будівництва. Також зазначив, що телефон він втратив на початку квітня, тому адвокат не мав можливості зв`язатись з ним.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року як такий, що пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Карпенко В.М. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити апеляційну скаргу, постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення адвоката Карпенка В.М., який наголошував на тому, що ОСОБА_1 взагалі не керував транспортним засобом, а використовував його виключно як місце обігріву, у якому він вимушено опинився вночі через побутову сварку з дівчиною. Зазначив, що факт того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, у якому перебував, повністю підтверджується відеозаписом, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.2.9 Правил дорожнього руху України забороняється водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Диспозицією ст.130 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку.

Отже, за змістом закону, суб`єктом адміністративного правопорушення за дії, що поставлені у вину ОСОБА_1 , може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.

Згідно п.1.5 ПДР України, водій-особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

Відповідно п.27Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення є закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Так, з переглянутого відеозапису слідує, що відеозапис дійсно не містить даних про безпосереднє керування ОСОБА_1 транспортним засобом, та зупинку працівниками поліції водія транспортного засобу «ВАЗ 2109», н.з. НОМЕР_1 . З відеозапису чітко видно, як працівники поліції під`їхали до автомобіля, який стояв припаркований на дорозі, в салоні автомобіля знаходився ОСОБА_1 .

Зазначене та досліджене з відеозапису дає підстави вважати, що дійсно не зафіксовано факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а зафіксовано лише той факт, що на момент приїзду працівників поліції автомобіль ОСОБА_1 не рухався та стояв на дорозі.

Згідно ч.2 ст. 251 КУпАП - обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998-VI;

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто, отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

За відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі та постанові, ОСОБА_1 у розумінні диспозиції ст.130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення, так як відсутні докази керування особою транспортним засобом на момент звернення працівників поліції до ОСОБА_1 , і як наслідок останній не може нести відповідальність.

Сукупність викладених вище обставин вказує на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються наявними у справі і наданими суду доказами.

Отже, подана апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягає задоволенню, постанова судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року скасуванню, а провадження по справі закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КупАП.

Керуючись ст. 294 КупАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року скасувати.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна