Справа №: 398/3900/23
провадження №: 3-зв/398/6/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

"30" серпня 2023 р. Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Молонова Ю.В., розглянувши заяву судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Голосеніної Т.В. про самовідвід у справі №398/3900/23 (провадження № 3/398/1412/23), з розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 та ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2023 в порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями надійшла заява судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Голосеніної Т.В. про самовідвід у справі №398/3900/23 (провадження № 3/398/1412/23), з розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

Заява обґрунтована тим, що протокол про адміністративне правопорушення складено відносно ОСОБА_1 чоловіка ОСОБА_2 , яка є асистентом вихователя в групі її сина у дитячому навчальному закладі та за своїми обов`язками безпосередньо забезпечує його безпечні умови перебування і навчання, вона підтримує дружні стосунки з ОСОБА_2 , кожного дня спілкується з нею з приводу поведінки її сина в садочку, дотримання ним режиму дня та проходження навчання.

Вивчивши матеріали заяви про самовідвід, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя встановив таке.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає поняття «відвід судді» та не встановлює порядок його розгляду.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно з усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини норми КУпАП носять карний кримінально-правовий характер, а справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними, тому адміністративні правопорушення підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, п.п. 21-22).

Відтак, враховуючи вимоги ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також з метою додержання принципу законності, вважаю необхідним при вирішенні даної заяви про самовідвід, застосувати за аналогією загальні положення найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права та керуватися положеннями Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Положеннями ст. 75 КПК України визначено підстави відводу щодо слідчого судді, судді або присяжного у кримінальному провадженні. Однією з підстав коли суддя не може брати участь у кримінальному провадженні є наявність інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

За змістом ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75, 76 КПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 9 КПК України є обов`язковою для застосування під час здійснення кримінального провадження, при наданні оцінки безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у справах «Гаусшильдт проти Данії» та «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При цьому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо нього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, його прихильносте чи уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчить про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду з прав людини підтримав і Верховний Суд України у справі № 5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Згідно зі ст.ст. 10, 15 Кодексу суддівської етики, суддя повинен виконувати обов`язки судді безсторонньо і неупереджено. Основним обов`язком судді є неупереджений розгляд справ.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23 суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення.

Ознайомившись із заявою про самовідвід судді Голосеніної Т.В. вважаю її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки сумнів судді у своїй неупередженості через дружні відносини із дружиною особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, яка є асистентом вихователя в групі її сина у дитячому навчальному закладі, не є підставою для відводу судді.

Можливі дружні стосунки із дружиною особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на які зроблено посилання в заяві судді, самі по собі не свідчать про його упереджене ставлення до учасників справи і таких даних заява про самовідвід не містить.

Будь-яких інших визначених законом підстав для самовідводу судді в ході розгляду заяви судді Голосеніної Т.В. про самовідвід, судом встановлено не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлений самовідвід судді не є обґрунтованим, не підтверджений належними доказами, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.2 КУпАП, ст.ст. 75-76, 80 КПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Голосеніної Т.В. про самовідвід у справі №398/3900/23 (провадження № 3/398/1412/23), з розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 та ст. 124 КУпАП відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Молонова