НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

25 серпня 2023 року Справа № 322/941/23 (Провадження № 3/322/703/23)

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Губанов Р.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла до суду 10.07.2023 з відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, за ч.3 ст.130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

09.07.2023 о 10 год 35 хв на 59 км + 800 м автодороги Запоріжжя-Донецьк Запорізького району Запорізькій області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2109, н/з НОМЕР_1 чим порушив вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху. Правопорушення вчинив повторно протягом року.

У вказане судове засідання призначене на 25.08.2023 ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, будь-яких заяв чи пояснень по суті, не надав.

При вирішенні питання щодо розгляду справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суддя виходив із наступного.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Завданнями Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Враховуючи принцип судочинства, закріплений в практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, була достовірно обізнана про розгляд її справи в суді, при цьому, за період перебування справи на розгляді, не скористалася правами, наданими їй чинним законодавством, зокрема статтею 268 КУпАП, не надала пояснення щодо вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин справи та докази на їх підтвердження, у разі неможливості особисто брати участь в судових засіданнях не забезпечила присутність свого захисника, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, не віднесено до таких, які підлягають розгляду за обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суддя дійшов висновку про доцільність розгляду справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Частиною другої цієї статті - за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а частиною третьою цієї статті - за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9(а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суддею досліджено наявні у справі документи: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №180294 від 09.07.2023 (далі Протокол), DVD з відеозаписами, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі Акт), роздруківка спеціального пристрою «Drager Аlcotest 6810», результат 0,30 % (далі Роздруківка), копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7305156 від 09.07.2023 щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП (далі Постанова), реєстрація відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ЄО №1487 від 09.07.2023, копія постанови судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2023 у справі №188/638/23, провадження №3/188/438/2023 (далі Постанова судді), довідка відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 10.07.2023 за №3890/72/12-2023 бази даних ІПНП.

Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень. Також ним підписані Роздруківка і Акт огляду на стан сп`яніння в графі «з результатами згоден».

На відеозаписах зафіксовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: спілкування поліцейського з ОСОБА_1 який пояснює, що керував транспортним засобом, виявлення у нього працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного приладу, його згода з результатами огляду складання матеріалів і роз`яснення ОСОБА_1 прав.

Дії ОСОБА_1 особою, якою складено протокол кваліфіковані за ч.3 ст.130 КУпАП. У фабулі Протоколу зазначається, що дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив тричі протягом року, і міститься посилання на Постанову судді. Вказано, що особа ОСОБА_1 встановлена військовим квитком, документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

Водночас зі змісту Постанови судді достеменно можна встановити, що ОСОБА_1 25.04.2023 о 17:20 год, а також 26.04.2023 о 19:42 год керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння і відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за що і був підданий адміністративним стягненням.

Втім матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 09.07.2023 вчинив інкриміноване йому правопорушення будучи двічі протягом року підданим адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Оцінивши наявні у справі докази суддя дійшов переконання, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння повторно протягом року.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, що б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому суддя вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суддя вважає за необхідне дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч.3 ст.130 КУпАП на ч.2 ст.130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в Протоколі.

Згідно з приміткою ст.22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень зокрема, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України; при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Частина із переліченні обставини врахована, частини не встановлена з об`єктивних підстав (зокрема і внаслідок неявки в судове засідання ОСОБА_1 ). До обставин, передбачених ст.34 КУпАП, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 слід віднести участь останнього у відсічі збройної агресії російської федерації. Обставини, передбачені ст.35 КУпАП, які обтяжують відповідальність, відсутні.

Санкція ч.2 ст.130 КУпАП передбачає для водіїв штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Водночас, право керування транспортним засобом особа набуває після успішного складання теоретичного і практичного іспитів в територіальному сервісному центрі МВС, після чого їй видається відповідне посвідчення водія.

ОСОБА_1 під час описаних подій посвідчення водія працівникам поліції не пред`являв і відповідно воно у нього не вилучалось, і згідно з Довідкою посвідчення водія він не отримував. Перелічене дає підстави стверджувати, що ОСОБА_1 не має права керування транспортними засобами. Принаймні докази протилежного відсутні. Транспортний засіб яким керував ОСОБА_1 йому не належить, тому ОСОБА_1 необхідно піддати лише основному стягненню у виді штрафу.

Положеннями ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

За правилом ст.283 КУпАП, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Згідно з ч.1, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Керуючись ст.ст.40-1, 283 - 285, 289, 294 КУпАП, суддя

постановив:

піддати ОСОБА_1 адміністративому стягненню у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 грн (тридцять чотири тисячі гривень 00 коп) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другої статті 130 КУпАП.

Роз`яснити, що відповідно до ст.ст.307, 308 КУпАП, штраф має бути сплачений через установу банку України не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанові не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без розгляду.

У разі несплати штрафу в зазначений строк, постанову буде надіслано судом для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу.

Реквізити для оплати штрафу: отримувач: ГУК у Запорізькій області/21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку: UA 0008001, код класифікації доходів бюджету: 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп).

Реквізити для оплати судового збору: отримувач: ГУК у Зап. обл./ТГ смт. Новомик/ 22030101, код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку: UA 0008499, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Р.О. Губанов