Справа 573/1473/23
Номер провадження 3/573/625/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

(повний текст)

04 вересня 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Свиргуненко Ю.М.,

з участю секретаря Федорченко Г.В.,

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Кудіна О.М.,

свідка ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля в режимі відеоконференції з Охтирським міськрайонним судом матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця, в/к серії НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

03 серпня 2023 року о 00 годині 05 хвилин по вул. Миру в м. Ворожба ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21015, д. н. з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер Alcotest 6820». Результат огляду склав 2.30‰, тест №145. Таким чином ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що перебував у м. Ворожба на бойовому завданні. Ввечері 03 серпня 2023 року, у свій вільний час їхав тверезий на власному автомобілі ВАЗ 21015 разом з напарником. Зупинивши автомобіль на узбіччі, випили спиртне. Під час вживання алкоголю між ним та напарником виникло непорозуміння, у зв`язку з чим останній пішов у невідомому напрямку, а він залишився в автомобілі та гортав телефонну книгу, щоб викликати таксі. У цей момент до нього під`їхали працівники поліції, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, на що він погодився. Їхати в медичний заклад йому ніхто не пропонував.

Захисник Кудін О.П. просив закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП з наступних підстав: 1) інформація в протоколі не відповідає дійсності, зокрема зазначено, що події відбувалися 02 серпня 2023 року о 00:05 год., у той час як протокол про адміністративне правопорушення складений 03 серпня 23 року о 00:20 год., тобто з порушенням строку, встановленого ст. 254 КУпАП; 2) ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідні докази суду не надані, останній вживав спиртні напої в стоячому автомобілі; 3) відеозапис з місця події не є належним доказом у справі, оскільки він не зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення як додаток; 4) особі не надавався акт огляду та направлення до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, а також не вручалася копія протоколу про адміністративне правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 , його захисника Кудіна О.П., свідка ОСОБА_2 , оцінивши наявні в матеріалах справи докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

За правилами ч. ч. 2, 3, 5 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з п. п. 2, 3, 6, 7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 не визнав свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина у вчиненні цього правопорушення знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка поліцейського ОСОБА_2 , який підтвердив, що 03 серпня 2023 року приблизно о 00:10 год., проїжджаючи по вул. Миру в Ворожба, побачили на узбіччі дороги два автомобілі: один службовий автомобіль співробітників ВСП, а другий ВАЗ 21015, що належить ОСОБА_1 . Як повідомили співробітники ВСП, автомобіль ВАЗ рухався їм назустріч. Зупинивши транспортний засіб вони встановили, що ним керує військовослужбовець ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. У подальшому останньому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки. Результат огляду підтвердив, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, перебувала в стані алкогольного сп`яніння 2.30‰.

Також вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується письмовими доказами, які були досліджені та перевірені судом.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 03 серпня 2023 року о 00 годині 05 хвилин по вул. Миру в м. Ворожба ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21015, д. н. з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер Alcotest 6820». Результат огляду склав 2.30‰.

З відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського встановлено, що ОСОБА_1 разом з працівниками ВСП та поліцейськими перебував біля автомобіля ВАЗ 21015. Він мав явні ознаки алкогольного сп`яніння. В ході бесіди, підтвердив факт керування транспортним засобом після вживання спиртних напоїв. На пропозицію працівників поліції пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820», результат огляду не оспорював, жодних зауважень щодо нього не висловлював, на проходженні огляду в закладі охорони здоров`я не наполягав.

Згідно з чеком №145 від 03 серпня 2008 року, у ОСОБА_1 встановлена позитивна проба алкоголю 2.30‰.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 , 03 серпня 2023 року близько 00 год. 05 хв., під час патрулювання м. Ворожба, проїжджаючи залізничний переїзд по вул. Миру, помітив автомобіль, який рухався назустріч. Зупинивши транспортний засіб, виявив, що за кермом перебував військовослужбовець ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. У цей час під`їхали патрульні поліцейські. Вони провели огляд водія, за результатами якого було встановлено, що рівень алкоголю становить 2.30‰.

Відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП, постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

На переконання суду, докази, надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного. Будь-яких підстав не довіряти наявним у матеріалах справи доказам суд не вбачає.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_2 , суд виходить із того, що вони є логічними, послідовними та повністю відповідають матеріалам справи, у зв`язку з чим переконливі підстави не довіряти їм відсутні.

Досліджуючи письмові пояснення свідка ОСОБА_3 на предмет їх достовірності та допустимості, суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі. Враховуючи, що свідок ОСОБА_3 не спростував у будь-який спосіб обставини, викладені ним у своїх письмових поясненнях, суд кладе їх в основу рішення, що не суперечить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються в судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» від 15 грудня 2011 року (заяви №26766/05 і №22228/06), згідно з якими необхідно проводити триетапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідка ОСОБА_3 не є єдиним або ж вирішальним доказом для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Заперечення ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем, а працівники поліції зафіксували лише його присутність біля транспортного засобу, який стояв на узбіччі дороги, суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються зібраним по справі доказами, які були досліджені та перевірені судом, зокрема, відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського, на якому ОСОБА_1 під час бесіди з працівниками ВСП та поліцейськими підтвердив, що керував автомобілем після того, як вживав спиртні напої, зазначив, що готовий понести покарання, погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу та своєю поведінкою не висловлював свою незгоду з результати огляду, а також письмовими поясненнями ОСОБА_3 про те, що ним був зупинений автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння.

Суд відхиляє твердження адвоката Кудіна О.М. про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням строку, встановленого ст. 254 КУпАП, а відтак, є недопустимим доказом, оскільки як установлено в судовому засіданні з показань свідка ОСОБА_2 , які об`єктивно узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами, викладені в протоколі події відбувалися після опівночі 03 серпня 2023 року, і саме в цей час на місці події був складений протокол.

Разом з цим суд відмічає, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та містить у собі повні відомості про особу правопорушника, суть правопорушення, обставини, час та місце вчиненого правопорушення, посилання на відповідний пункт ПДР України та статтю, яка передбачає відповідальність за такі дії.

З огляду на викладене суд вважає, що допущена в протоколі помилка в написанні дати вчинення правопорушення не тягне за собою автоматичне визнання протоколу неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом, не спотворює зміст цього протоколу та не створює ситуацію, за якої цей процесуальний документ є недійсним, а зібрані докази недопустимими, оскільки при вирішенні цього питання необхідно виходити насамперед з істотності порушення прав, законних інтересів і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 , так як не усі порушення процесуального закону, допущені під час оформлення документів та збирання доказів стороною провадження у справі є підставою для визнання цих доказів недопустимими, що узгоджується з усталеною судовою практикою ЄСПЛ.

Доводи адвоката Кудіна О.М. щодо відсутності акту огляду на стан сп`яніння та невручення направлення до медичного закладу не спростовують самого факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Відсутність у матеріалах справи акту та направлення є формальним недоліком, який не впливає на результат проведеного огляду за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, цифровий показник якого визначив 2.30 проміле алкоголю в крові водія. З результатами проведеного тестування ОСОБА_1 був згодний, жодних зауважень не висловлював, на проведенні огляду в медичному закладі не наполягав, що підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського, а відтак порушення вимог ст. 266 КУпАП відсутні.

Доводи сторони захисту про те, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності не вручалася копія протоколу про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються підписом ОСОБА_1 у графі протоколу «зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані правильні».

Долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є належним та допустимим доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винності ОСОБА_1 у його вчиненні.

За таких обставин, суд визнає даний відеозапис достатнім для того, щоб разом з протоколом про адміністративне правопорушення зробити висновок про те, що в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, вина ОСОБА_1 доведена поза розумним сумнівом і його дії вірно кваліфіковані за частиною першою статті 130 КУпАП як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доказів, що спростовували б винність особи яка притягається до адміністративної відповідальності суду не надано.

Згідно з положеннями статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого правопорушення, яке тягне за собою потенційну небезпеку для учасників дорожнього руху, а також виходячи з того, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобами, суд дійшов висновку, що накладення на ОСОБА_1 даного виду стягнення відповідає меті виховання особи та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

У зв`язку з накладенням адміністративного стягнення, на підставі ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст. ст. 33, 40-1, 245, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Штраф має бути сплачений протягом 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлений 04 вересня 2023 року.

Суддя