Справа № 489/4070/23
Провадження № 3/489/1658/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

07 вересня 2023 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно з протоколом проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №415554 від 13.07.2023 ОСОБА_1 інкримінується, що 13.07.2023 о 08.50 год. в м. Миколаєві по проспекту Центральному, 263, він в порушення вимог п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом «CHEVROLET VOLT», д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, встановленого поліцейським на місці зупинки з допомогою спеціального технічного засобу, який після проведення тесту мав цифровий показник 1,85 проміле алкоголю в крові, що підтверджено результатом тесту № 599 від 13.07.2023.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, до суду не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Про час та місце розгляду справи повідомлявся.

Захисник Балабан О.І. в судовому засіданні просила закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що були відсутні підстави для огляду особи на стан сп`яніння, останній не погоджувався з результатами проведеного огляду на місці зупинки, а в медичному закладі йому огляд не проводили. Крім того, ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд в закладі охорони здоров`я, який встановив, що він був тверезим.

Вислухавши захисника, дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; тест №599 від 13.07.2023, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, виписку №2267 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 13.07.2023, переглянувши відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського), суддя приходить до таких висновків.

Згідно з п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 Розділу І Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України N 1452/735 від 09.11.2015 р., у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, відповідно до наведених вище норм огляд водія на стан алкогольного сп`яніння є складною юридичною сукупністю та має складатись з такої послідовності: виявлення у водія ознак сп`яніння, проведення огляду на місці зупинки та в разі незгоди водія з результатами такого огляду чи відмови від такого огляду на місці зупинки пропозиція на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Натомість з корінця результатів тестування особи на стан алкогольного сп`яніння з допомогою спеціального технічного засобу, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського встановлено, що ОСОБА_2 був не згоден з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного поліцейським на місці з допомогою спеціального технічного засобу, виклавши власноручно пояснення про свою незгоду, а на пропозицію поліцейського пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я - відмовився.

Згідно з усталеною судовою практикою ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії»(Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був не згодний з результатами проведеного на місці зупинки огляду на стан сп`яніння, однак відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, його дії повинні бути кваліфіковані, як порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Натомість, виходячи із вищевказаної практики ЄСПЛ, суддя не вправі самостійно на власний розсуд змінювати суть пред`явленого особі звинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, що матиме наслідком порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він складений відносно ОСОБА_1 саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підставою встановлення якого є саме результати огляду останнього на місці зупинки з допомогою спеціального технічного засобу, з якими особа була не згодна, а тому дані спеціального технічного засобу не можуть бути доказом перебування особи в стані алкогольного сп`яніння при її незгоді з результатами такого огляду. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, ані протокол про адміністративне правопорушення, ані інші матеріали справи не містять.

Навпаки з наданої захисником виписки №2267 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 13.07.2023 вбачається, що ОСОБА_1 13.07.2023 о 10.40 годин, тобто протягом двох годин з дня виникнення обставин, які стали підставою для огляду на стан сп`яніння, самостійно звернувся до закладу охорони здоров`я для відповідного огляду, за результатами якого було встановлено, що він тверезий.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що складений відносно особи протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого правопорушення, у зв`язку з тим, що містить відомості про обставини правопорушення, які спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, що вказує на недоведеність винуватості такої особи в інкримінованому їй правопорушенні.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певного діяння, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчиненого діяння не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу такого адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог закону і не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, та до протоколу не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247,252,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко