Провадження №: 3/755/5392/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2023 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Іваніна Ю.В., при секретарі судових засідань Ющенко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, матеріали адміністративної справи, які надійшли з Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Херсон, громадянки України, одруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, -

за участю осіб, що беруть участь у провадженні

у справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Негребецької Ю.Е.,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м.Києва надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення зі складеним протоколом відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу, серії ВАБ №233979, «08.07.2023 року о 14-35 годині, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що полягало в умисних діях, а саме в стусанах, штовханях, образами потерпілого нецензурною лайкою, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП».

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не визнала та пояснила, що її чоловік по відношенню до неї постійно вчиняє домашнє насильство та був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності. Після того, як він підписав договір з адвокатом, то почав робити провокації для того, щоб її притягнули до адміністративної відповідальності. 08 липня 2023 року вона знаходилась на кухні, коли ОСОБА_2 собі порізав руки та викликав поліцію, а на неї склали протокол про адміністративне правопорушення.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Негребецька Ю.Е., в судовому засіданні просили закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , посилаючись на те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, обставини, викладені ОСОБА_2 відносно неї, не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Крім того, в порушення ч.2 ст. 251 КУпАП старшим інспектором УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Несторовича А.І. не було вжито жодних заходів для збирання доказів, визначених ст.251 КУпАП, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Фактично, інспектором УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції Несторовичем А.І. 08.07.2023 року за адресою АДРЕСА_2 , під час складання протоколу, посадовою особою не було враховано, що громадянин ОСОБА_2 вже притягався до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насильства відносно до своєї дружини ОСОБА_1 , і що це має вже систематичний характер.

Інших доказів, які б, були належними та допустимими, та підтверджували вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, що саме громадянка ОСОБА_1 здійснила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру матеріали справи не містять. Обставини, які відбулись 08.07.2023 року, це фікція з боку ОСОБА_2 , адже напередодні 06.07.2023 року постановою Дніпровського районного суду м. Києві по справі №755/8530/23 останнього було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за фактом домашнього насильства фізичного та психологічного характеру. Після вказаного судового засідання, ОСОБА_2 повідомив своїй дружині при свідках, що він так це все не залишить, фактично дав зрозуміти що буде помста. Фактично, фікція (08.07.2023 р.) начебто скоєння домашнього насильства відповідно до даного протоколу, це провокація, оскільки станом на сьогоднішній день ОСОБА_2 обвинувачується за ч.2 ст. 15 п.7 ч.2 ст. 115 КК України в Броварського міськрайонному суді Київської області, де перебуває обвинувальний акт. Оскільки ОСОБА_2 притягують за вказаний злочин (умисне вбивство), йому не доцільно притягуватись за іншій правопорушення та додатково отримати статус (суспільно небезпечної особи), що у свою чергу він розуміє, що це може повпливати на кримінальне провадження, де він обвинувачується за умисне вбивство, тому сам факт притягнення його 06.07.2023 року постановою Дніпровського районного суду м.Києві по справі №755/8530/23 до адміністративної відповідальності за фактом домашнього насильства, спровокував його на створення фікції щодо подій, які відображені в протоколі.

ОСОБА_1 проживала з чоловіком ОСОБА_2 разом, але відокремлено один від одного (станом на сьогодні ОСОБА_1 проживає окремо). Чоловік ОСОБА_2 погано ставиться до неї, постійно здійснює щодо неї насильство, в тому числі застосовує до неї фізичну силу, не дозволяє її родичам, які внутрішньо переміщеними особами з м. Херсон, проживати разом з ним у їхній спільній квартирі. Вона постійно відчуває себе в небезпеці. В минулому вона була вимушена перебувати у кризовій кімнаті у зв`язку із діями чоловіка. Мама та бабуся ОСОБА_1 у зв`язку із насильницьким діями з боку ОСОБА_2 також були вимушені проживати в Кризовій кімнаті.

На сьогоднішній день відбувається процес розлучення та розподілу спільного сумісного майна подружжя за ініціативою ОСОБА_1 , що і більше провокує ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 здійснення систематично насильства, провокацій, дискредитування її на очах правоохоронних органів, що і стало причиною, що ОСОБА_1 вимушена була з`їхати з власної квартири та орендувати інше помешкання з метою збереження свого життя та здоров`я та уникнення до неї з боку її поки що чоловіка провакацій.

Станом на сьогодні у Дніпровському УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування за фактом нанесення тілесних ушкоджень громадянином ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 та її захисник просили суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона являється бабусею ОСОБА_1 та після окупації Херсонської області, вони з донькою (матірю ОСОБА_1 ) приїхали до ОСОБА_1 жити. Вона була очевидцем, як ОСОБА_2 постійно знущається над її онукою. ОСОБА_2 б`є її онуку також він й її бив. На даний час вони живуть окремо бо життя з ОСОБА_2 неможливе.

Правом на участь в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 не скористалася. В судове засідання, призначене на 16 серпня 2023 року, не з`явився, повідомлялася судом належним чином у встановленому законом порядку, шляхом надіслання смс повідомлення та розміщення оголошення про виклик на сайті Дніпровського районного суду м.Києва Веб-порталу «Судова влада України», причини неявки до суду визнано неповажними, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, забезпечення можливості своєчасного притягнення особи до відповідальності у випадку доведення винуватості та уникнення безкарності, з урахуванням достатності обсягу наявних доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки положення ч. 2 ст. 268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обов`язкової участі потерпілого в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, свідка, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.245 КУпАП одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

На підставі ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" постраждалими від домашнього насильства можуть бути: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Пунктами 3 та 14 ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, повязаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

В той же час, як вбачається зі змісту протоколу серії ВАБ №233979 від 08.07.2023 року посадовою особою, який складений протокол, суть адміністративного правопорушення викладена неповно, оскільки не має жодних доказів, що вчинені ОСОБА_1 дії відносно ОСОБА_2 призвели до настання передбачених законом наслідків для потерпілої особи, що є невід`ємною частиною об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

Враховуючи, що обов`язковими ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є наявність дій фізичного, психологічного відносно потерпілої особи та настання хоча б одного з наслідків, перелічених в цій частині статті, а такі підтверджуючі доказами наслідки відсутні, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №233979 від 08.07.2023 року не викладено суті правопорушення, тобто обставини скоєного 08.07.2023 року ОСОБА_1 домашнього насильства, не розкрито об`єктивної сторони правопорушення за ч.1 ст.173-2.

Обставин, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_1 , направлені на здійснення психологічного та фізичного насильства відносно ОСОБА_2 , якими б вона навмисно спричиняла чоловіку емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та можливість завдання шкоди його психічному та фізичному здоров`ю, судом не встановлено.

Протокол про адміністративне правопорушення, серії ВАБ №233979 від 08.07.2023 року, складений працівником поліції без з`ясування та встановлення всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, та з порушенням вимог ст. ст. 254, 256 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення, що складений з порушенням вищезазначених вимог законодавства не може бути поставлений в основу розгляду справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим він не може бути належним, допустимим та достатнім доказом вини.

Таким чином, будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи не містять та в ході судового розгляду встановлено не було.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суддя позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, адже ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчинені певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вказано у справах «Малофеева проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, доводи на підтвердження відсутності в його діях складу правопорушення, дослідивши усі наявні у справі докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення, рапорт, наданими суду письмовими запереченнями та фотокартками, копіями постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , копією довідки про визнання ОСОБА_1 постраждалою від домашнього насильства, копією талону-повідомлення ЄО №10643 та №32448, копією рентгенологічного висновку, своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки обставини скоєння адміністративного правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не підтверджені у судовому засіданні жодним доказом.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що факт вчинення

ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не знайшов підтвердження в судовому засіданні, що зумовлює закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.1, 7, 9, 44-3, 245, 247, 251-252, 280, 283-285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення у вигляді арешту, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.185-3 КУпАП.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці з дня винесення.

Суддя Дніпровського районного суду

м.Києва Ю.В. Іваніна