Справа № 729/982/23
3/729/572/23 р.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2023 р. Суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Кузюра В.О., за участі секретаря Ященко Л.В. , особи , що притягується до відповідальності ОСОБА_1 розглянувши в залі Бобровицького районного суду адміністративний матеріал, який надійшов з ВП № 2 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 27.05.2023 року о 12 год. 30 хв. по вул.30 років Перемоги в с. Бригінці Ніжинського району Чернігівської області керував трактором МТЗ -80 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп"яніння , від огляду на визначення стану алкогольного сп"яніння на місці за допомогою газоаналізатора "Алкофор 505"та в медичному закладі відмовився , чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв адмінправопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину в скоєнні порушення , передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП визнав та при цьому пояснив , що дійсно його зупинили працівники поліції 27.05.2023 року та запропонували пройти огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння. В той день він не вживав алкогольні напої, проте напередодні трохи випив , тому боявся , що прилад покаже наявність алкоголю . До роботи в той день мав допуск . Він готовий нести відповідальність , проте просить не позбавляти його прав на керування транспортними засобами , оскільки він працює трактористом . Дружина не працює, на утриманні має малолітнього сина. Отже єдиним джерелом утримання сім`ї є його заробіток. Раніше він ніколи не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та в подальшому обіцяє не допускати порушень .

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення з доданими до нього матеріалами та заслухавши ОСОБА_1 суд вважає , що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП крім визнання ним особисто , підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом серії ААД № 188057 від 27.05.2023 року , який є документом, що засвідчує факт неправомірних дій, є одним із джерел доказів, який вручався ОСОБА_1 , рапортом поліцейського СРПП ВП №2 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області з якого вбачається, що ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, від керування відсторонений, що підтверджується також даними розписки про передачу трактора іншій особі, а також підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського

Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення є достатньо достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 р. "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

При прийнятті рішення суддя враховує встановлені в судовому засіданні обставини щодо особи , що притягується до відповідальності.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований трактористом , що підтверджується довідкою з місця роботи . Це свідчить про те, що його професія та трудова діяльність пов`язані з необхідністю керування транспортним засобом, що є його єдиним способом заробітку, а тому являється основним джерелом існування.

Також, встановлено, що ОСОБА_2 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_3 2010 року народження, що підтверджується даними свідоцтв про народження, його дружина не працює, що підтверджується даними довідки Новобасанської сільської ради , за місцем роботи та проживання характеризується позитивно.

Як під час зупинки працівниками поліції, так і в судовому засіданні ОСОБА_1 не намагався уникнути відповідальності, його поведінка є адекватною , він усвідомлює свої дії та відповідальність за них. Правопорушення вчинив вперше та обіцяє більше не вчиняти правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що позбавлення ОСОБА_1 на даний час права керування транспортними засобами призведе до того, що він втратить єдине на даний час джерело доходів, що в свою чергу позбавить його можливості забезпечувати нормальні умови проживання його родини .

При цьому, суддя враховує, що ОСОБА_1 , розкаявся у вчиненому та його діі не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам.

Враховуючи вищевикладені обставини, визнання ОСОБА_1 вини, дані про особу правопорушника, суддя вважає, що останньому слід призначити за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції статті без позбавлення права керування.

Саме таке стягнення на даний час суддя вважає, буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Оскільки, судом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, то відповідно до ст. 4 Закону України Про судовий збір стягненню з останнього підлягає судовий збір на користь держави .

Керуючись ст. ст. 33, ч.1 ст. 130, 283,284 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 ( сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. без позбавлення права керування транспортними засобами .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі536 грн.80 коп.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання постанови законної сили.

Суддя В.О. Кузюра