Справа № 343/1385/23
Провадження № 33/4808/576/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Керницького В.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що водій 08 червня 2023 року о 23.10 год в смт. Вигода по вул. Д.Галицького, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Kia Sorento", номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Алкостест Драгер 6820 та від проходження такого огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Зазначає, 08.06.2023 року його зупинили працівники поліції в смт. Вигода Вигодскої ТГ Калуського району у зв`язку з тим, що автомобіль не мав знаки державної реєстрації. Вказує, що він повинен був доставити транспортний засіб в зону бойових дій на схід України.

Вказує, що під час зупинки працівниками поліції автомобіля під його керування він не перебував у неадекватному становищі, як на це наголосили працівники поліції. Спиртні напої чи будь які лікарські препарати, які б могли спровокувати таку поведінку, він не вживає. Не заперечує, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стану сп`яніння він відмовився, оскільки не розумів наслідки такої відмови, які йому не були роз`яснені.

Наголошує, що при розгляді справ, він просив суд у зв`язку із сімейними обставинами не позбавляти його права на керування транспортними засобами, а обмежитись стягненням у виді штрафу.

Просить притягнути його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 тис. грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Керницький В.М. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили змінити рішення суду та скасувати призначення судом стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік та обмежитись штрафом.

Зокрема, ОСОБА_1 показав, що дійсно 08 червня 2023 року під час дії комендантської години поїхав на транспортному засобі забирати свою дружину після роботи, але його зупинили працівники поліції. Вказує, що працівники поліції помилково визначили в нього наявність ознак алкогольного сп`яніння, оскільки в дійсності він алкогольні напої зовсім не вживає, однак погано спить внаслідок участі у бойових діях , що позначається на його стані. Вказує, що працівники поліції насміхалися на ним внаслідок чого він,захищаючи свою гідність, відмовився від їх вимоги пройти огляд на стан сп`яніння. Стверджує, що працівники поліції не роз`яснили йому правові наслідки відмови від проходження огляду та вказує, що на даний час розуміє, що повинен був пройти огляд на стан сп`яніння. Звертає увагу на те, що право на керування транспортним засобом йому необхідне для того, щоб відвозити на лікування своїх перестарілих батьків, які потребують постійної медичної допомоги та забезпечувати інші сімейні потреби.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Керницького В.М. апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що постанову суду було ухвалено за присутності у судовому засіданні ОСОБА_1 , який вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП визнав та пояснив, що того дня, в обід, випив пиво. Просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він займається волонтерською діяльністю і на його утриманні перебувають хворі батьки, а тому йому необхідно щоденно керувати автомобілем.

Захисник - адвокат Керницький В.М. у судовому засіданні також просив не позбавляти права керування транспортними засобами ОСОБА_1 з підстав наведених останнім.

Під час судового засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом 08.06.2023 року і не заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП. Вказав, що відмовився від проходження огляду на місці зупинки за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі, оскільки напередодні випив пиво. Однак, накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами створить для його сім`ї значні труднощі та проблеми в повсякденному побуті, а тому право на керування транспортними засобами є для нього важливим елементом для подальшого життя.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі не заперечується правильність встановлених судом фактичних обставин правопорушення, доведеність вини у вчиненні правопорушення та правильність правової кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, під час розгляду провадження судом у повному обсязі були досліджені матеріали провадження та долучені до нього відеозаписи, які у своїй сукупності повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що дані обставини щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 252969 від 08.06.2023 року, в якому викладена суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , а саме за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку. Посвідчення водія серії НОМЕР_2 вилучено та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами ТЗ НОМЕР_3 (а.с. 1). Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлено під підпис та вручено копію протоколу;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 08.06.2023, відповідно до якого, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів, порушення координації рухів. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (а.с. 2);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в КНП «Долинська БЛ» від 08.06.2023 року, відповідно до якого проїхати в медичний заклад ОСОБА_1 відмовився (а.с. 3);

- свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/5646, що чинне до 28.09.2023, яке свідчить, що газоаналізатор Alcotest 6820 відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 (а.с. 6);

- оптичні диски з відеозаписами, які є послідовними, безперервними та такими, які надають можливість відтворити події. Так, ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або проїхати в медичний заклад відмовився. Жодних порушень з боку працівників поліції судом не було встановлено (а.с. 9).

На підставі пояснення учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення, оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку. що дії ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Керницького В.М. вбачається, що вони звертають увагу на те, що водій транспортного засобу був зупинений за незначне порушення вимог ПДР, яке обумовлено тим, що правопорушник займається волонтерською діяльністю та був змушений керувати транспортним засобом для того, щоб забрати свою дружину після роботи.

Разом з тим, вищевказані доводи не свідчать про відсутність правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суть якого полягає у безпідставній відмові водія транспортного засобу виконати вимоги п.2.5 ПДР України щодо проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що працівники поліції прийшли до неправильного висновку про наявність у водія транспортного засобу ознак спьяніння , оскільки відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку , що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Керницького В.М. про справедливість призначеного стягнення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Так, санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Керницького В.М. про те, що накладення на правопорушника стягнення у виді позбавлення керування транспортним засобом обмежує його права та створює для нього значні труднощі у житті.

Разом з тим, суть накладення стягнення полягає саме в тому, що особа, яка вчинила правопорушення обмежується в своїх правах та свободах, що безумовно не може не позначитись на якості її життя.

Апеляційний суд приймає до уваги, що на підтвердження своїх доводів щодо несправедливості призначеного стягнення, апелянтом надані виписка з медичної карти стаціонарного хворого на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.23-28), які є пенсіонерами та мають ряд захворювань, потребують медичної допомоги та лікування.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи ОСОБА_1 про те, що він має можливість забезпечити отримання такою допомоги його батьками тільки за умови наявності в нього права керування транспортним засобом не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки така допомога може бути надана іншими альтернативними доступними способами.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 в повному обсязі були дотримані вимоги закону, оскільки застосоване щодо нього стягнення повністю відповідає санкції статті вчиненого правопорушення і фактично є єдиним та безальтернативним видом стягнення.

При накладенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.23, 33 КУпАП врахував характер i ступінь суспільної небезпеки вчиненого адміністративного правопорушення та особу правопорушника.

Зокрема, апеляційний суд вважає, що при призначенні стягнення ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.34 КУпАП необхідно враховувати як обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення те, що правопорушника повністю визнав вину у вчиненні правопорушення повністю та розкаявся, має на утриманні батьків, які потребують медичного догляду та лікування, є учасником бойових дій.

Разом з тим, вищевказані обставини не впливають правильність висновків суду щодо розміру призначеного стягнення, оскільки були враховані судом першої інстанції і призначене ОСОБА_1 стягнення є справедливим.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При вирішанні цього питання законодавець виходив з того, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших і водночас найдієвіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог Правил дорожнього руху є запровадження системи ефективного покарання.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.07.2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв