КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 33/824/4163/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 376/722/23

30 серпня 2023 року суддя Київського апеляційного суду Кулікова С.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Стукалової Ірини Валеріївни на постанову Сквирського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 231049, 27 лютого 2023 року о 15 год. 15 хв. керував транспортним засобом Mitsubishi lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом постановою МЮ ДВС м.Києва, від 15.04.2019 року № 53885897, чим порушив вимоги ст.15 Закону України «Про дорожний рух».

Постановою Сквирського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 грн.

Не погоджуючись з такою постановою, 01 серпня 2023 року захисник ОСОБА_1 адвокат Стукалова І.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Сквирського районного суду Київської області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП, закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанова суду першої інстанції всупереч ст.ст. 245, 280 КУпАП винесена без повного та об`єктивного вивчення матеріалів справи, у зв`язку із чим є такою, що суперечить законодавству України та не відповідає дійсним обставинам справи.

Зазначала, що оскаржувана постанова прийнята у відсутності ОСОБА_1 та за відсутності відомостей про його повідомлення у визначений законом строк та порядок про розгляд справи, що унеможливило захист ним своїх прав, доведення до відома суду обставин, що мали важливе значення для справи.

Крім того, зазначала, що ОСОБА_1 не був обізнаний із ходом виконавчого провадження і прийнятті у ньому постанови, у тому числі і щодо обмеження у керуванні транспортними засобами, а тому вільно і безперешкодно користувався транспортним засобом.

Зауважувала, що фактично були відсутні підстави для застосування до нього будь-яких обмежень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», оскільки борг у виконавчому провадженні був погашений ще до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, однак стягувач у виконавчому провадженні лише 02.03.2023 року подала заяву, яка надійшла до органу виконавчої служби 09.03.2023 року про погашення заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим постановою головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.04.2023 року виконавчий документ було повернуто стягувачу та скасовані всі заходи примусового виконання рішення.

Вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення ставлять під обґрунтований та розумний сумнів наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, оскільки у справі не доведено те, що йому було відомо про встановлення стосовно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Стверджує, що про встановлення обмеження у праві керування транспортними засобами, ОСОБА_1 дізнався під час зупинки транспортного засобу 27 лютого 2023 року поліцією.

Також захисник ОСОБА_1 адвокат Стуколова І.В. подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, яке мотивовано тим, що ОСОБА_1 не був обізнаний про розгляд адміністративних матеріалів відносно нього, про прийняття оскаржуваної постанови, оскільки не мав можливості отримувати поштову кореспонденцію за місцем проживання, так як з початку повномасштабного вторгнення несе службу в лавах ЗСУ. При цьому копію оскаржуваної постанови отримано лише 27.07.2023 року.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, враховуючи, що розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , який не був повідомлений про розгляд справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови як такий, що пропущений з поважних причин.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Стукалова І.В. не з'явилися, адвокат направила клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак, при розгляді даної справи суддя всупереч вищевказаних вимог закону, не вжив достатніх заходів для належної перевірки обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не надавши належну та об`єктивну оцінку запереченням сторони захисту, внаслідок чого було неправильно застосовано матеріальний закон, та прийняв рішення про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, та застосував адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на 3 (три) місяці.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 231049, 27 лютого 2023 року о 15 год. 15 хв. керував транспортним засобом Mitsubishi lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 ,відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом постановою МЮ ДВС м.Києва, від 15.04.2019 року № 53885897, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожний рух».

ОСОБА_1 ознайомився із протоколом про адміністративне правопорушення, що підтверджується його підписом та надав пояснення, в яких вказав, що незгоден із постановою, оскільки аліменти були погашені ще у 2022 році, виконавчу службу повідомив про це, але через неуважність виконавчої служби не зняли заборону у праві керування авто.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У підпункті а) пункту 2.1 ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2234-VIII від 07.12.2017), забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 3 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, склад даного адміністративного правопорушення буде повним в разі, коли особа, знаючи, що її обмежили у праві керування, керує транспортним засобом, отже, робить це свідомо.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції виходив із доведеності його вини матеріалами справи.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 умислу на керування транспортним засобом при наявності тимчасового обмеження такого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобам направляється до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного ч. 5 ст. 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожною Т.А. від 15 квітня 2019 року ВП № 53885897 встановлено щодо громадянина ОСОБА_1 19 лютого тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність зазначеної постанови, обставини щодо неотримання копії постанови та необізнаності його з наявністю такої постанови не були встановлені судом першої інстанції, хоча згідно зі ст. 280 КУпАП обов`язок щодо встановлення таких обставин покладається на суд.

З огляду на викладене, будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 у будь-який спосіб був повідомлений про прийняту щодо нього постанову та встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, матеріали справи не містять, а, навпаки, підтверджуються доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не знав про встановлення щодо нього таких обмежень.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторона захисту наголошувала на тому, що йому не було відомо про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи обізнаним, що відносно нього державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Вищезазначене свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на керування транспортним засобом за наявності тимчасового обмеження у праві керування, а тому доводи апелянта заслуговують на увагу.

За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 такої обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, як вини у формі умислу, а отже, у діях останнього відсутній склад інкримінованого йому правопорушення.

Сторона захисту надала суду апеляційної інстанції копію постанови головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А. від 04 квітня 2023 року, в якій встановлено що заборгованість зі сплати аліментів станом на 02.03.2023 року відсутня, тому постановив повернути виконавчий документ стягувачу та припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

З огляду на встановлені обставини у постанові головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А. від 04 квітня 2023 року та відсутність у матеріалах справи доказів щодо відсутності заборгованості по аліментів станом на день складення протоколу, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Сквирського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Стукалової Ірини Валеріївни задовольнити.

Постанову Сквирського районного суду Київської області від 03 квітня 2023 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити з підстав, передбачених п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду С.В. Кулікова