ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2023 Справа №607/14189/23

Провадження №3/607/5769/2023

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ломакін В.Є., розглянувши матеріали, які надійшли із Відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тернопіль, громадянки України, одруженої, працюючої приватним підприємцем (ріелтором), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №973022 від 23 липня 2023 року, 23 липня 2023 року близько 14 год. 30 хв. громадянка ОСОБА_1 за місцем спільного проживання вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме: нецензурно виражалася на його адресу та вдарила по обличчю, чим могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю, чим, на думку особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не визнала, ствердивши, що жодних протиправних дій, які ставляться їй у провину згідно складеного щодо неї протоколу, вона не вчиняла. Також зазначила, що навпаки її чоловік ОСОБА_2 у вказані в протоколі дату, час та місці вчинив щодо неї домашнє насильство.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно із п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до норм вказаного Закону, фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справи суд також враховує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП і не може бути перекладено на суд. Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Як видно, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, долучено: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №973022 від 23 липня 2023 року; електронний рапорт працівника відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 23 липня 2023 року; письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 23 липня 2023 року; копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №973021 від 23 липня 2023 року, складеного щодо ОСОБА_2 за вчинення ним 23 липня 2023 року близько 14 год. 30 хв. щодо його дружини ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного та психологічного характеру.

Втім, на переконання суду, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення документи не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки не містять належних, допустимих, достовірних, достатніх і переконливих доказів на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню в даній справі.

Так, долучений до матеріалів справи електронний рапорт працівника відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 23 липня 2023 року не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, оскільки не є в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення належним доказом у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, та відноситься до внутрішніх службових документів органів Національної поліції.

Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи письмовим поясненням ОСОБА_2 від 23 липня 2023 року, суд враховує, що вказана особа є зацікавленою у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому його письмові пояснення, хоча і взяті судом до уваги, однак не можуть рахуватися єдиними та достатніми доказами у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Долучені до протоколу письмові пояснення ОСОБА_1 від 23 липня 2023 року, на переконання суду, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки у вказаних поясненнях навпаки йдеться мова про нецензурну лайку та погрози фізичною розправою зі сторони ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 , а тому зазначена у вказаних поясненнях інформація жодним чином не підтверджує наведені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №973022 від 23 липня 2023 року обставини.

Щодо наявної у матеріалах справи копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №973021 від 23 липня 2023 року, то така, на переконання суду, також не доводить вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, оскільки він складений у відношенні ОСОБА_2 за вчинення ним 23 липня 2023 року близько 14 год. 30 хв. щодо його дружини ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного та психологічного характеру, а тому не береться судом до уваги.

Як видно, будь-яких інших належних та допустимих доказів, на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в контексті положень ст.251 КУпАП, у матеріалах справи немає.

При прийнятті рішення суд також приймає до уваги те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №973022 від 23 липня 2023 року зазначено, що протиправні дії ОСОБА_1 могли завдати шкоди, в тому числі психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , втім таке формулювання не відповідає диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, так як згідно вказаної норми шкода може бути завдана лише фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Таким чином, доходжу висновку, що матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки надані суду документи не свідчать беззаперечно та «поза розумним сумнівом» про те, що вона 23 липня 2023 року близько 14 год. 30 хв. за місцем спільного проживання вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягається до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.7, 9, 173-2, 247, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяВ. Є. Ломакін