ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/2283/23 Головуючий суддя І інстанції Бугера О. В.
Провадження № 33/818/731/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Санжаревського І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Санжаревського І.А. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 16.04.2023 року о 16:20 год. в м. Харкові по вул. Луї Пастера, буд. 246/2 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lanser», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора ДРАГЕР та проведення такого огляду в мед закладі КНП ХОР «ОНД» відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Санжаревський І.А. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а лише перебував біля нього, а доказів керування автомобілем матеріалами справи, на його думку, не містять. Вказує, що рапорт працівника поліції це є його суб`єктивною думкою, яка не підтверджується будь-якими доказами у справі. Зазначає, що з наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається факт керування ОСОБА_1 автомобілем, а тому він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що напередодні у ОСОБА_1 зламався автомобіль в темну пору доби, він залишив автомобіль на місці поломки напроти СТО та пішов додому, а наступного дня підійшов до свого поламаного автомобіля, де до нього під`їхали працівники поліції.

В судове засідання в суд апеляційної скарги ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Санжаревський І.А. повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак не забажав приймати участь в судовому засіданні. Також захисник повідомив, що їх правова позиція є узгодженою та не заперечував щодо розгляду його апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 , однак за обов`язковою участю його захисника - адвоката Санжаревського І.А.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Санжаревського І.А., який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, довідку про отримання посвідчення водія, акт огляду на стан сп`яніння, наявність направлення водія на огляд, письмові пояснення свідків, рапорти працівників поліції, розписку ОСОБА_2 , відомості відеозапису.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 16.04.2023 о 16.20 год. ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора ДРАГЕР та проведення такого огляду у мед закладі відмовився у присутності двох свідків.

З відомостей цього протоколу об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом, про що свідчить його власноручний підпис у відповідній графі, а також його письмові пояснення щодо відомостей цього протоколу.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк.3), з відомостей якого об`єктивно вбачається, що працівники поліції роз`яснили останньому зміст цього протоколу, що останньому було зрозуміло.

Аналізуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та був ознайомлений з відомостями, які були зафіксовані у цьому протоколі.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 3) вбачається, що працівники поліції за викликом під`їхали на службовому автомобілі на місце події, де вже був припаркований автомобіль ОСОБА_1 та службовий автомобіль спецпризначенців поліції.

Відповідно до рапорту заступника командира взводу ОСОБА_3 (арк. 9) вбачається, що ним у складі ГШР за усним зверненням від громадян по вул. Молодіжна Індустріального району м. Харкова був зупинений водій ОСОБА_1 з метою перевірки того факту що він перебуває за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння. В ході зупинки та перевірки документів виявилось, що ОСОБА_1 має невпевнену ходьбу та різкий запах алкоголю з порожнини рота, після виявленого факту відразу було повідомлено спец. Лінію 102 для складення адміністративного матеріалу.

Відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 10) вбачається, що 16.04.2023 року в ході несення служби в складі екіпажу 4052 на службовий планшет надійшов виклик від оператора 102 про те, що за адресою м. Харків, вул. Молодіжна. Буд. 214 А на перехресті з вул. Луї Пастера співробітниками батальйону поліції особливого призначення був зупинений автомобіль «Mitsubishi Lanser», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . В ході спілкування з ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору ДРАГЕР або в медичній установі у лікаря нарколога відмовився в присутності двох свідків. За цим фактом на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Водій від керування транспортним засобом відсторонений, автомобіль було передано тверезому водію під розписку.

Враховуючи відомості відеозапису, а також відомості рапортів працівників поліції та відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зазначені у рапортах працівників поліції відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Поряд з цим, з відомостей відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не повідомляв працівників поліції про те, що його автомобіль перебуває на цьому місці вже маже добу та має якісь технічні пошкодження, які унеможливлюють керування ним. Більш того, працівник поліції, який під`їхав на виклик запитав у працівників поліції, які зупинили ОСОБА_1 про те, хто є водієм, на що ОСОБА_1 кивнув головою та повідомив, що це він та підійшов до працівників поліції, які під`їхали за викликом.

Аналізуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 , керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, а твердження захисника по те, що він не керував автомобілем є надуманою суб`єктивною версією, яка спростовується наявними в матеріалах цієї справи фактичними відомостями і розцінюється судом як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності.

Поряд з цим, в своїх поясненнях сторона захисту стверджувала, що під час руху 15.04.2023 року в автомобілі, яким керував ОСОБА_1 зникло світло в темну пору доби та він припаркувався де зміг та пішов додому.

Однак, з відеозапису вбачається, що під час, коли під`їхали працівники поліції на місце події, то автомобіль ОСОБА_1 був із увімкнутим аварійним світловим сигналом.

Отже, ОСОБА_1 у темну пору доби мав технічну можливість скористатись цим світловим покажчиком та перепаркувати свій автомобіль, оскільки він був зупинений та перебував безпосередньо на перехресті вулиць та поза розумним сумнівом заважав руху інших автомобілів.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких тверджень захисника, оскільки під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 таких пояснень не надавав, а лише погодився з тим, що «…так сталось».

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 , що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру ДРАГЕР або в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду на стан сп`яніння. Після цього працівники поліції роз`яснили останньому, що у разі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стосовно нього буде складений протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП, з чим ОСОБА_1 погодився. Після цього працівники поліції запропонували ОСОБА_1 знайти тверезого водія, оскільки автомобіль припаркований з порушенням ПДР та у разі відсутності тверезого водія автомобіль евакуюють.

Відповідно до відомостей розписки ОСОБА_2 (арк. 8), вона прийняла від ОСОБА_1 у керування автомобіль «Mitsubishi Lanser», д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язалася доставити його за місце постійного паркування.

Поряд з цим з цієї розписки також вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язалася допустити ОСОБА_1 до керування автомобілем лише у тверезому стані, що об`єктивно свідчить про відсторонення ОСОБА_1 працівниками поліції від керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Санжаревського І.А. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк для апеляційного оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 травня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Санжаревського І.А. залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 травня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков