ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/527/23 Головуючий суддя І інстанції Пархоменко І.О.
Апеляційне провадження № 33/818/684/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 червня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає у АДРЕСА_2 ,

- визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Постановою встановлено, що 04.02.2023 року близько 16:15 години в Харківській області, траса М18, кілометр 68, водій ОСОБА_1 , керувала автомобілем Vokswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різких запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовилась у встановленому законом порядку, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 05.06.2023 року та закрити провадження по справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки наявні у справі докази не підтверджують керування нею транспортним засобом, яким, за доводами апелянта, керував її чоловік.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, вислухавши доводи ОСОБА_1 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості відеозапису, інші докази, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 071764 від 04.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 04.02.2023 року близько 16:15 години в Харківській області, траса М18, кілометр 68, керувала автомобілем Vokswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різких запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовилась у встановленому законом порядку, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП ( а.с. 1).

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 була ознайомлена з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графі «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», а також у графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (відмовляюся від надання пояснень на підставі ст.63 Конституції України)».

Крім того, зі змісту цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 не оспорювала факт керування нею транспортним засобом Vokswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності (арк. 2).

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 , тобто остання не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, сторона захисту не зверталася із позовом до суду в порядку КАСУ на дії (бездіяльність) працівників поліції, а також з відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності.

Апеляційний суд також зазначає, що факт керування ОСОБА_1 04.02.2023 року близько 16:15 години в Харківській області, траса М18, кілометр 68, керувала автомобілем Vokswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , також підтверджується відомостями відеозаписів події за участю ОСОБА_1 (а.с.3). Відповідно до відомостей цих двох відеозаписів об`єктивно вбачається, що працівниками поліції зупинено транспортний засіб Vokswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала ОСОБА_1 , яка жодного разу під час її спілкування з працівниками поліції не повідомляла, що цим автомобілем керував її чоловік - ОСОБА_2 .

Крім того, з цього відеозапису також вбачається, що чоловік перебував на пасажирському сидінні спереду транспортного засобу Vokswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , та в подальшому вийшов до працівників поліції, які виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останній було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest та у медичному закладі, але водій відмовилася від проходження відповідно огляду, посилаючись на те, що вона вживала антибіотики.

З відеозапису вбачається, що під час цього спілкування працівники поліції декілька разів пропонували ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння , а також роз`яснили водію порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме те, що вона має право пройти огляд на місці її зупинки з використанням алкотестеру Drager або пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Будь-яких зауважень з боку ОСОБА_1 до працівників поліції не надходило, в тому числі, що вона не керувала транспортним засобом Vokswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Суд також бере до уваги, що транспортний засіб Vokswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить саме ОСОБА_1 .

Отже у апеляційного суду не виникає сумнівів, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, а тому суд відноситься критично до апеляційних доводів останньої та показань свідка ОСОБА_2 про те, що саме останній керував транспортним засобом Vokswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , за обставин подій згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 071764 від 04.02.2023 року.

Матеріали справи також містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 04.02.2023 року, з відомостей якого вбачається, що поліцейським встановлено особу водія ОСОБА_1 , наявність ознаки алкогольного сп`яніння у цієї особи: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя за допомогою Алкотестр Драгер 7910, але остання відмовилася від проходження огляду (а.с.4).

Відповідно до відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_1 отримувала посвідчення водія НОМЕР_2 від 12.02.1995 року внаслідок складання нею іспиту на знання вимог ПДР України (а.с.2), а тому повинна знати наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння..

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорувала вимоги ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого нею правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 червня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков