Справа № 346/3506/23
Провадження № 3/346/2335/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Беркещук Б.Б. розглянувши матеріали, які надійшли з Коломийського районного відділу поліції в Івано-Франківській області ГУ НП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, українця, громадянина України, за ч.2 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відносно ОСОБА_1 поліцейським Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 992345, в якому зазначено, що 24.06.2023 року близько 16:15 годині в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 разом зі своєю співмешканкою гр. ОСОБА_2 вчиняли домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме штовхали, виражались нецензурною лексикою стосовно ОСОБА_3 , чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав. Суду пояснив, що у зазначені в протоколі дату і час в них з співмешканкою ОСОБА_2 виник словесний конфлікт. Жодного насильства відносно ОСОБА_3 не застосовував.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи та надавши оцінку доказам, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно до положень частини 1 статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. При цьому зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дані повинні узгоджуватись з іншими доказами доданими до нього.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення - це процесуальний документ, в якому певній особі ставиться у провину (висувається) вчинення того чи іншого правопорушення, обов`язковому доказуванню підлягають, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення (подія правопорушення).

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №992345 ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозиція ст. 173-2 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до іншого законодавства, зокрема до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї». Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суть даного правопорушення, зокрема, зводиться до вчинення таких дій, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких дій або бездіяльності фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, який являється членом сім`ї, тобто особи, яка проживає разом або об`єднані законними правами чи обов`язками щодо утримання.

Отже, для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак:

-умисність (з наміром досягнення бажаного результату);

-спричинення шкоди;

-порушення прав і свобод людини;

-значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Отже, для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п. 3 ч. 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у потерпілої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У порушення вищевказаних вимог законодавства в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №992345 не зазначено наслідків дій ОСОБА_1 відповідно до диспозиції ст.173-2 КУпАП, а саме: не зазначено чи могла бути, чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Отже, у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

До того ж, у вищезгаданому протоколі при фіксації та формулюванні складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 173-2 КУпАП, не зазначено кваліфікуючої ознаки вчинення адміністративного правопорушення, а саме про вчинення ОСОБА_1 , якого протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою статті ст.173-2 КУпАП.

Суд не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст.213,221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №992345 щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

За змістом ст. ст.279,280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Крім того суд звертає увагу, що КУпАП протокол про правопорушення віднесений до виду доказів вини правопорушника, що це суперечить принципу верховенства права і протокол не може бути доказом вини особи, а лише актом адміністративного звинувачення.

Судом встановлено, що у вказані в протоколі дату і час між сторонами дійсно мав місце конфлікт, водночас, враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП та не доводить вину останнього у вчиненому адміністративному правопорушенні, а тому суд доходить висновку, що провадження у справі відносно нього за ч.2 ст. 173-2 підлягає закриттю у відповідності до вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП України,за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 283-285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Беркещук Б. Б.