Справа № 346/1066/23
Провадження № 3/346/765/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар судового засідання: Івантишин Д.Р. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ),

в с т а н о в и в :

До суду, надійшов протокол серії: ААД №190876 від 02 березня 2023 року про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, з матеріалами.

Аргументи Держави Україна в особі поліцейського. 02 березня 2023 року о 00 годині 39 хвилин, у м. Коломия, по вул.Косівська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, марки: "Volkswagen", моделі: "passat", номерний знак: НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), але від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився. А за це передбачена адміністративна відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.

Аргументи ОСОБА_1 . Свою вину визнав повністю та щиро розкаявся, і зазначив, що 01 березня 2023 року він випив стакан вина у сім`ї свого загиблого друга, до яких він заїхав одразу після виконання військового завдання, перед тим, як побачитись із сім`єю, яку не бачив більше 10 місяців, оскільки служить у Збройних Силах України та виконує бойові завдання в районі ведення бойових дій. Просив також врахувати, що він вчинив таке правопорушення вперше, усвідомив небезпечність своєї поведінки, до кримінальної чи адміністративної відповідальності раніше не притягувався, і будь-яких суспільно-небезпечних наслідків його діянно не мало. Просив суд не позбавляти його права керування транспортними засобами оскільки йому, як військовослужбовцю Збройних Сил України, право керування потрібно для належного виконання бойових завдань.

Оцінка суду.

Пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантується, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Зокрема, з огляду на положення частини 1 статті 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є адміністративним правопорушенням.

При цьому суд враховує, що наведені положення кореспондуються із підпунктом «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху, за яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

ОСОБА_1 визнав свою вину у тому, що 02 березня 2023 року о 00 годині 39 хвилин, у м. Коломия, по вул.Косівська, він керував транспортним засобом, марки: "Volkswagen", моделі: "passat", номерний знак: НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), але від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився.

А за таких обставин суд погоджується із тим, що 02 березня 2023 року ОСОБА_1 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, і саме він винний у його вчиненні. При цьому до такого висновку суд дійшов не тільки тому, що ОСОБА_1 визнав свою вину, а й з огляду на наявність доказів цього діяння (а.с.9 - диск із аудіовідеозаписом події).

Обставин, які б виключали адміністративну відповідальність, а також обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено. А тому, він підлягає адміністративній відповідальності, на загальних підставах. Проте суд відзначає, що на підставі пункту 1 частини 1 статті 34 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні, суд визнає таку обставину такою, що пом`якшує його відповідальність.

На виконання положень статті 33 КУпАП (якими передбачено перелік обставин, що враховуються при накладенні адміністративного стягнення) суд констатує, що за своїм характером, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, з огляду на його об`єкт, суд вважає тяжким і небезпечним (але таким, що на щастя не мало будь-яких суспільно-небезпечних наслідків у формі порушення прав чи свобод інших людей) - а.с.1,9; він винен, але визнав свою вину та щиро розкаявся (а.с.17); суд також має докази його віку, статі, місця проживання, виконання ним обов`язку військовослужбовця (а.с.52) і до кримінальної чи адміністративної відповідальності, до цього, він ніколи не притягувався (а.с.1,2). Крім того суду надано докази того, що ОСОБА_1 дійсно служить у Збройних Силах України та виконує бойові завдання безпосередньо в районі ведення бойових дій і право керування транспортниим засобами йому потрібно для належного виконання обов`язків (а.с.17,21,52).

Адміністративне стягнення, передбачене санкцією частини 1 статті 130 КУпАП являє собою штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що, на підставі пункту 5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 17000 гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Проте, статтею 25 КУпАП передбачено, що штраф може застосовуватись тільки як основне покарання, а позбавлення права керування транспортними засобами - і як основне, і як додаткове, але за одне адміністративне правопорушення може бути накладено тільки основне або основне і додаткове покарання.

Тому, у першу чергу суд відзначає, що покарання, яке може бути накладено за цією статтею це штраф, який є основним покаранням, і право керування транспортними засобами, яке визначено у санкції статті, як додаткове. При цьому загальні положення глави 3 "Адміністративні стягнення" і зокрема, частина 2 статті 25 КУпАП прямо вказують на те, що за одне правопорушення може бути накладено (а накладенням стягнення по частині 1 статті 130 займається тільки суд) основне або основне і додаткове. Тобто, у частині 1 статті 130 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами передбачено саме як додаткове покарання, яке суд може накласти разом із основним (штраф), а може і не накладати, оскільки воно додаткове.

Разом з цим суд враховує наступне.

Частина 1 статті 61 Конституції України гарантує кожному, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. А частина 1 статті 8 Конституції України передбачає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

І тому, надаючи тлумачення верховенству права Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року у справі №15-рп/2004 зазначив, що "Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність ... . Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим ... . Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци другий, третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Тож застосовуючи вказані норми Конституції України, як норми прямої дії і вищої юридичної сили суд вважає, що у цій справі необхідно застосувати принцип пропорційності юридичної відповідальності, зважаючи на заслуги ОСОБА_1 перед суспільством та відсутністю будь-яких суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння.

Застосування штрафу у розмірі 17000 гривень та позбавлення його права керування транспортними засобами на 1 рік, буде явно не пропорційною юридичною відповідальністю для нього, з огляду на встановлені вище обставини. Тобто, явно не справедливим покаранням (в аспекті його невідповідності вчиненому діянню і його наслідкам, яких не було, а також даним про його особу і наявністю пом`якшуючої обставини) та водночас порушенням принципу верховенства права, тобто порушенням статті 8 Конституції України, у таких його аспектах як індивідуалізація покарання та співмірність юридичної відповідальності людини.

І саме тому, на підставі статті 8 і 61 Конституції України, з урахуванням статті 23 КУпАП (якою визначена мета адміністративного стягнення) і статті 25 КУпАП (щодо аргументів суду про основне і додаткове покарання) суд вважає за необхідне, у цій справі, зважаючи на всі обставини викладені судом вище, призначити ОСОБА_1 тільки основне покарання у виді штрафу у розмірі 17000 гривень, без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

Суд вважає таке покарання дієвим та достатнім для досягнення його мети, у випадку із ОСОБА_1 .

Отже, врахувавши усі вказані вище обставини для вирішення питання про накладення на ОСОБА_1 стягнення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, з урахуванням усього вище викладеного суд вважає, що накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, буде достатньою і співмірною юридичною відповідальністю за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Проте зважаючи на положення примітки до статті 22 КУпАП, суд не може погодитись із аргументами представника ОСОБА_1 у частині того, що останнього слід звільнити від адміністративної відповідальності повністю, оскільки таке звільнення за малозначністю не застосовується до правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП.

Разом з цим, відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. А тому, в силу положень частини 5 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з ОСОБА_1 слід стягнути й 536 гривень 80 копійок у якості судового збору.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 26, 27, 33-38, 40-1, 124, 221, 245-253, 254-255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, суд

в и р і ш и в:

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) винуватим у вчиненні ним 02 березня 2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді основного покарання у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок, на користь Держави Україна (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір має бути сплачений на наступний робочий день, після набрання цією постановою законної сили.

Постанова може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання нею законної сили, з урахуванням строків для сплати судового збору. Для недопущення звернення цієї постанови до примусового виконання, слід надати до апарату Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області документи, що підтвердять сплату ним судового збору у розмірі, за реквізитами та у строки, що передбачені цією постановою.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та до Коломийського РВП ГУНП у Івано-Франківській області.

Суддя Коваленко Д. С.