ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3466/23 Головуючий в 1 інст. Піх Ю.Р.
Провадження № 33/807/889/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника - адвоката Рябчинського Д.А., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Рябчинського Д.А. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що водій ОСОБА_1 06.04.2023 о 14 год. 51 хв., рухаючись по вул. Новокузнецька, 1 у м. Запоріжжі, керував автомобілем BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд проводився у медичному закладі у лікаря-нарколога, що підтверджується висновком № 2345 від 06.04.2023 (перебуває в стані гострої інтоксикації під дією амфетаміну, метаамфетаміну), чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат Рябчинський Д.А. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки правомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 було правомірно зупинено.

Працівник поліції під час події вказав підставою для зупинки автомобіля нібито порушення водієм п. 9.4 ПДР України.

Однак, вказана обставина не знайшла свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки жодних доказів допущення ОСОБА_1 порушення п. 9.4 ПДР України у справі не міститься.

Апелянт вважає, що зупинка була здійснена в супереч вимога закону, а тому всі наступні дії працівників поліції і документи є недопустимими.

Просить апеляційний суд постанову місцевого суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Рябчинського Д.А., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

За змістом п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 дотримано не було.

В основу винуватості ОСОБА_1 місцевим судом було покладено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №248885 (а.с.2), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 06.04.2023 о 14 год. 51 хв., рухаючись по вул. Новокузнецька, 1, у м. Запоріжжі, керував автомобілем BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд проводився у медичному закладі у лікаря-нарколога, що підтверджується висновком №2345 від 06.04.2023 (перебуває в стані гострої інтоксикації під дією амфетаміну, метаамфетаміну), чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП;

- медичний висновок за №2345 від 06.04.2023 року (а.с.3), яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння;

- направлення на огляд (а.с.8), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, підвищена жвавість. Огляд проводився в закладі охорони здоров`я. Результат позитивний;

- оптичний носій інформації у вигляді СД-диску, який містить відеозаписи з місця події та з яких вбачається, що ОСОБА_1 під час події порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять відомостей про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують порушення водієм вимог п.2.9а ПДР України.

Суд відхиляє апеляційні доводи, оскільки вони є безпідставними.

Зокрема, доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 та законних підстав для зупинки працівниками поліції транспортного засобу під час події.

Так, з відеозапису вбачається, що працівники поліції здійснили зупинку автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 через порушення ПДР України (не подав сигнал при повороті та подання звукових спеціальних сигналів).

Під час спілкування в ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Водій ОСОБА_1 погодився. Лікарем наркологом було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд вказує, що відсутність в матеріалах справи певних адміністративних рішень про притягнення ОСОБА_1 за порушення п.9.4 ПДР України не є підставою вважати, що працівники поліції під час події здійснили незаконну зупинку і істотно цим порушили фундаментальні права обвинуваченого, що в подальшому нівелює всі докази в справі.

Навпаки, змістом відеозапису чітко зафіксовано, причину зупинки транспортного засобу, яку було роз`яснено водію.

Апеляційний суд також відмовляє в задоволенні клопотання захисника про виклик свідків - працівників поліції, оскільки відеозаписом зафіксовано обставини, які дають підстави дійти висновку про підстави зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та його винуватості в порушенні п.2.9а ПДР України.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч. 1 ст. 130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Рябчинського Д.А., залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/3466/23