Справа №461/2500/23
Провадження №3/461/1046/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №076369 від 30 березня 2023 року, 30 березня 2023 року о 21 годині 30 хвилин у м. Львові вул. Чорновола, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan Rogue Sport д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи під впливом лікарських препаратів (барбітурати). Медичний огляд проводився у встановленому законодавством порядку, висновок лікаря № 000687.

ОСОБА_1 в судовому засіданні факт вчинення правопорушення заперечив. Зазначив, що не вживав жодних лікарських препаратів та 30 березня 2023 року не перебував під їх впливом. Просив суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Свою позицію, зокрема мотивував тим, що наявний у матеріалах справи висновок експерта повністю спростовує висновок щодо результатів медичного огляду №000687 долучений до протоколу.

Таким чином, ОСОБА_1 вказав на відсутність у матеріалах справи належних доказів вчинення ним правопорушення, оскільки єдиний фактичний доказ на якому ґрунтується висновок інспектора про вчинення правопорушення спростований експертом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та міркувань.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).

В ході розгляду справи судом встановлено наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №076369 від 30 березня 2023 року, 30 березня 2023 року о 21 годині 30 хвилин у м. Львові вул. Чорновола, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan Rogue Sport д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи під впливом лікарських препаратів (барбітурати). Медичний огляд проводився у встановленому законодавством порядку, висновок лікаря № 000687. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9А ПДР України, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Фактичною підставою для складання протоколу є висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000687 від 30.03.2023. Згідно даного висновку ОСОБА_1 перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, даний висновок є доказом, який згідно протоколу про адміністративне правопорушення доводить наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення.

З метою перевірки наведеного вище висновку лікаря в ході судового провадження, захисник Кунцика Т.М. заявив клопотання про по призначення у справі судово-токсикологічного дослідження зразків біологічного матеріалу ОСОБА_1 , які були відібрані 30.03.2023 року при проведенні дослідження ОСОБА_1 , проведення якого просив доручити - Львівському обласному бюро судово медичної експертизи (м. Львів, вул. Пекарська, 61). В обґрунтування заявленого клопотання, зазначив, що з матеріалів справи не вбачається на підставі чого, лікарем встановлено, що ОСОБА_1 перебуває під впливом лікарських препаратів. Також, відсутні відомості про кількість лікарських препаратів в біологічних зразках, що відібрані для лабораторного тестування. Крім цього, ОСОБА_1 01.04.2023 звернувся для проведення лабораторного дослідження з метою виявлення наркотиків у сечі до медичної лабораторії «Діла», за результатами лабораторного дослідження №993482083 тест на барбітурати та інші наркотичні речовини негативний.

За результатами розгляду даного клопотання, з метою забезпечення всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судом було призначено у справі судово-токсикологічну експертизу (повторне судово-токсикологічного дослідження) біологічного матеріалу (сечі) ОСОБА_1 , відібраного 30.03.2023 року у КНП «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень».

Відповідно до висновку експерта №16/2023-т від 18.07.2023, при судово-токсикологічній експертизі сечі громадянина ОСОБА_1 , 1989 р.н., не виявлено: похідних барбітурової кислоти, піразолону, похідних 1,4-бензодіазепіну, кофеїну, димедролу, клофеліну, наркотичних речовин з групи алкалоїдів опію, метадону, ефедрину, ефедрону, амфетаміну та його похідних, похідних фенотіазинового ряду.

Таким чином, в процесі провадження у справі суду надано належний і допустимий доказ, який спростовує висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000687 від 30.03.2023.

З метою перевірки та отримання роз`яснень наведеного вище висновку експерта, в судове засідання викликано експерта К.Кайданович, яка в судовому засіданні повністю підтримала згаданий висновок та повідомила наступне.

Наданий висновок експерта більш об`єктивно досліджує питання перебування ОСОБА_1 під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Це пов`язано із тим, що лабораторне дослідження біологічного матеріалу надає більш об`єктивні дані, на відміну від первинного способу дослідження який був застосований під час складання висновку № 000687 від 30.03.2023, адже таке дослідження є більш глибоким, детальним, на відміну від застосованого первинно експрес тесту, який може дати похибку.

Експерт вказала, що результати проведеного нею дослідження дають підстави категорично стверджувати, що 30.03.2023 ОСОБА_1 не перебував під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в тому числі барбітуратів, як про це наведено у протоколі.

Також, при ухваленні рішення, суд враховує наступне.

Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає:

- Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1103. (далі Порядок);

- Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015р. № 1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015р. № 1413/27858 (далі - Інструкція).

Згідно з положеннями п. п. 10-15 Розділу 3 Інструкції, зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.

Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Зазначені положення були дотримані під час отримання біологічного матеріалу для висновку експерта.

Наведені вище обставини встановлені в ході судового розгляду свідчать про те, що висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000687 від 30.03.2023 не може бути покладений в основу даного судового рішення, як належний доказ наявності у діях ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, адже дані наведені у ньому спростовані в ході судового розгляду за результатами проведеної у справі судово-токсикологічної експертизи. При цьому, не можна залишити поза увагою і те, що надаючи висновок експерта, остання була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку, на відміну від лікаря який складав згаданий вище висновок № 000687 від 30.03.2023.

Судом досліджено долучені до протоколу в якості доказу відеозаписи. З наведених відеоматеріалів встановлено, що ОСОБА_1 на місці зупинки поводиться в цілому адекватно та не виявляє явних ознак які свідчать про перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Більше того, сам ОСОБА_1 неодноразово наполягає на проведенні йому дослідження у медичному закладі, адже він категорично заперечує факт вживання будь-яких лікарських препаратів.

Відтак, у матеріалах справи відсутні беззаперечні, допустимі та належні докази факту вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Відповідно до cт.cт.254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, має провадитися судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Отже, з цього випливає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Інших доказів, які б підтверджували той факт, що 30 березня 2023 року о 21 годині 30 хвилин у м. Львові вул. Чорновола, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan Rogue Sport д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи під впливом лікарських препаратів (барбітурати), матеріали справи не містять.

Суд виходить з того, що формальний підхід до розгляду справи є неприпустимим, а самого факту перебування ОСОБА_1 під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, під час керування автомобілем в ході розгляду справи не доведено та не встановлено.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення.

Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір штрафу в даній категорії справ (справи про адміністративні правопорушення) інколи перевищує розмір штрафів визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 130 КУпАП може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», в розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних особах органів поліції), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку інспектора поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку працівники патрульної поліції), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини особи у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, необхідно врахувати те, що суд не може самостійно та з власної ініціативи відшукувати докази на користь обвинувачення (в даному випадку для доведення вини), оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності з урахуванням того, що усі виявлені під час провадження у справі недоліки та наявні у суду сумніви повинні застосовуватись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а суд не наділений повноваженням збирати з власної ініціативи докази винуватості чи невинуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький