Справа № 346/629/23
Провадження № 33/4808/420/23
Категорія ч. 2 ст. 172-7 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю адвоката Тарасенка В.С. та прокурора Ляхович Д.С.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Тарасенка Василя Сергійович, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , одружену, громадянку України, директора комунальної установи «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області»,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та накласти на неї адміністративні стягнення:

- за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень;

- за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточне адміністративне стягнення ОСОБА_1 визначити у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень, стягнуто судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 не повідомила у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинила дії і прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, відповідно до рішення Коломийської міської ради №416-11/2021 від 25.03.2021 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора комунальної установи «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області» на термін з 01.04.2021 року по 31.03.2026 року.

Згідно зі статутом вказаної установи вона є комунальною, засновником якої є Коломийська міська рада.

Відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 як посадова особа юридичної особи публічного права є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.

ОСОБА_1 від імені КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області» підписала наказ № 16-к від 10.06.2022 року «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 », згідно з яким їй як директору виплачено матеріальну допомогу.

Крім того, ОСОБА_1 від імені вказаної установи підписала наказ № 27-к від 28.09.2022 року «Про виплату щорічної грошової винагороди до Дня працівника освіти» , згідно з яким їй як директору виплачено грошову винагороду у розмірі 25 % від посадового окладу.

Відповідно до абзацу 5 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» № 1298 від 30.08.2002 року, преміювання керівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.

Відповідно до листа Коломийської міської ради № 08/01.5.-42/75 від 09.01.2023 року розпорядження міського голови про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік не приймалося та з 01.04.2021 року повідомлення від ОСОБА_1 (письмово чи в інший спосіб) щодо виникнення у неї конфлікту інтересів відповідно до ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не надходило.

Таким чином, директор КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області» ОСОБА_1 , будучи відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону, а саме не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомила безпосереднього керівника - Коломийську міську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме про намір видати наказ № 16-к від 10.06.2022 року «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 », згідно з яким їй виплачено матеріальну допомогу.

Крім того, директор КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області» ОСОБА_1 , будучи відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, вчинила дії і прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що виразилось в підписанні наказу № 16-к від 10.06.2022 року «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 », згідно з яким їй виплачено матеріальну допомогу, що свідчить про приватний інтерес, зумовлений особистою зацікавленістю в отримані прибутку.

Також, директор КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області» ОСОБА_1 , будучи відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону, а саме не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомила безпосереднього керівника - Коломийську міську раду про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме про намір видати наказ № 27-к від 28.09.2022 року «Про виплату щорічної грошової винагороди до Дня працівника освіти», згідно з яким встановила собі грошову винагороду в розмірі 25% від посадового окладу.

Крім того, директор КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області» ОСОБА_1 будучи відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, вчинила дії і прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що виразилось в підписанні наказу № 27-к від 28.09.2022 року «Про виплату щорічної грошової винагороди до Дня працівника освіти», згідно з яким встановила собі грошову винагороду в розмірі 25% від посадового окладу, що свідчить про приватний інтерес, зумовлений особистою зацікавленістю в отримані прибутку.

Захисник Тарасенко В.С. в апеляційній скарзі просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, а висновки, що викладені в рішенні, суперечливими та неправильно тлумачать обставини даної справи як конфлікт інтересів.

Вказує, що згідно п. 2.4. розділу 2 «Порядок і умови виплати щорічної грошової винагороди» Положення про надання щорічної грошової винагороди працівникам комунальної установи за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків, яке є додатком до колективного договору КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області», щорічна грошова винагорода працівникам видається на підставі наказу директора Центру, а директору - за погодженням з Коломийським міським головою. При цьому, відповідно до наявного в матеріалах справи про адміністративне правопорушення листа Коломийської міської ради № 08/01.5-42/75 від 09.01.2023, виплата щорічної винагороди до Дня працівників освіти за 2021 та 2022 роки з міською радою не погоджувалася.

Таким чином зазначає, що у директора КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_1 відсутні повноваження самостійно приймати рішення щодо виплати собі щорічної грошової допомоги, а отже, видання наказу про виплату собі такої допомоги здійснено нею поза межами наданих службових повноважень, що свідчить про відсутність у неї конфлікту інтересів.

Апелянт зазначає, що відповідно до п. 3 Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 № 346, керівникам установ щорічна основна відпустка надається за погодженням з вищестоящим органом управління.

На виконання вищевказаної вимоги, 08.06.2022 ОСОБА_3 звернулася до вищестоящого органу управління, а саме, Коломийського міського голови ОСОБА_4 із заявою про надання їй частини щорічної основної відпустки у кількості дев`ятнадцяти календарних днів. При цьому, вказана заява ОСОБА_3 була погоджена Коломийським міським головою шляхом проставлення відповідної резолюції.

Таким чином, під час підписання наказу про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, у ОСОБА_5 відсутні дискреційні повноваження, а відповідно і конфлікт інтересів, оскільки остання не може встановити собі інший розмір відповідної виплати, ніж визначений ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту», підпунктом б) пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 1298 від 30.08.2002 та який погоджений вищевказаним контрактом, колективною угодою та Коломийською міською радою, а надання такої допомоги і її розмір жодним чином не залежать від результатів роботи ОСОБА_6 .

Наголошує, що за таких обставин у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційного суду з`явився адвокат Тарасенко В.С., якому роз`ясненні права, передбачені ст. 271 КУпАП, та прокурор Ляхович Д.С.

Адвокат Тарасенко В.С. підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив скасувати постанову судді, закрити провадження по справі. Також просив розглядати справу у відсутності ОСОБА_1 , оскільки вона надавала пояснення у попередніх судових засіданнях та вини своєї не визнає.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила постанову судді залишити без змін.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не подавала, не поступало і заяв зміну місця проживання чи про перебування в іншому місці з поважних причин.

Так, особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 в судовому засіданні 13 червня 2023 року, надала пояснення, підтримала доводи апеляційної скарги, зазначила, що не порушувала законодавства.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

При цьому, вважаю за необхідне наголосити на тому, що згідно практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду («Пономарьов проти України»).

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції дотримався цих вимог закону та належним чином з`ясував обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, встановлено, що висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

Суддя, розглядаючи справу, повинен, дослідивши докази у справі, переконатися шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться конкретній особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією статті, і прийти до висновку чи містять її дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи та слідує зі змісту постанови судді, винесеної за результатами її розгляду, суддею суду першої інстанції з`ясовано обставин, які мають значення для правильного розгляду справи. При цьому, суддя належним чином оцінив письмові докази, що є в матеріалах справи.

Так з протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язане із корупцією №63 (т. 2 а.с. 2-8), № 64 (т. 1 а.с. 134-140), № 65 (т. 3 а.с. 2-8) та № 66 (т. 1 а.с. 2-8) від 31 січня 2023 року що міститься в матеріалах провадження, вбачається, що ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у тому, що вона, будучи директором КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області» від імені КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області» підписала наказ № 16-к від 10.06.2022 року «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 », згідно з яким їй як директору виплачено матеріальну допомогу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того ОСОБА_1 вчинила дії і прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що виразилось в підписанні наказу № 16-к від 10.06.2022 року «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 », згідно якого їй виплачено матеріальну допомогу, що свідчить про приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в отриманні прибутку, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення: вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Також ОСОБА_1 від імені вказаної установи підписала наказ № 27-к від 28.09.2022 року «Про виплату щорічної грошової винагороди до Дня працівника освіти», згідно з яким їй як директору виплачено грошову винагороду у розмірі 25 % від посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того, ОСОБА_1 від імені вказаної установи підписала наказ № 27-к від 28.09.2022 року «Про виплату щорічної грошової винагороди до Дня працівника освіти», згідно з яким їй як директору виплачено грошову винагороду у розмірі 25 % від посадового окладу, що свідчить про приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в отриманні прибутку, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Стаття 172-7 КУпАП відноситься до глави 13-А зазначеного Кодексу «Адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією» і визначає правопорушення, що посягає на суспільні відносини щодо запобігання корупції та передбачає адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за умови: 1) неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; 2) вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Предметом правопорушення вказаної категорії є суперечність між приватним інтересом особи та її службовими та представницькими зобов`язаннями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП), а також суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч. 2 ст. 172-7 КУпАП).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 року (зі змінами та доповненнями, далі - Закону) корупційним правопорушенням є діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Так, пунктом «б» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та приміткою до ст. 172-7 КУпАП передбачено, що суб`єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення є депутати місцевих рад (що, відповідно до норм діючого законодавства, включають сільські, селищні, міські та районні у місті ради тощо).

Із суб`єктивної сторони, корупційне адміністративне правопорушення за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, що інкримінується ОСОБА_1 , характеризується наявністю вини, що виражається у виді: 1) неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; 2) вчиненні дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Пунктом 2 примітки до статті 172-7 КУпАП передбачено, що у цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їх службових повноважень.

Виходячи зі змісту Закону, конфлікт інтересів - це ситуація, при якій службова особа виконуючи свої обов`язки має приватний інтерес (особисту заінтересованість), який хоча і не обов`язково призводить до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння але здатний до цього призвести.

При цьому, приватний інтерес не обмежується фінансовими чи матеріальними інтересами або тими інтересами, які дають службовій особі пряму особисту вигоду, в тому числі неправомірну.

Отже, як вбачається з наведеного поняття - «конфлікт інтересів», особистий інтерес особи може носити як майновий, так і немайновий характер.

Вважаю, що суд першої інстанції належним чином проаналізував як норми діючого законодавства, так й наявність в матеріалах провадження доказів, надав їм правильну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у своїй сукупності вони підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Отже, для реального конфлікту інтересів характерна наявність трьох об`єктивних компонентів: 1) приватний інтерес; 2) службове повноваження, представницьке повноваження; 3) протиріччя між ними, що впливає на об`єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Під час притягнення особи за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів враховую відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об`єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових повноважень.

Правопорушення щодо неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів, характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 11 названого Кодексу передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов`язана звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у розділі 5 вказаного Закону.

Саме по собі приховування особою наявного приватного інтересу вже розцінюється як порушення службової дисципліни і потребує вжиття відповідних заходів щодо запобігання корупції.

Конфлікт інтересів існуватиме у всіх випадках, коли у особи є приватний інтерес, здатний вплинути на об`єктивність рішення. Навіть тоді, коли прийняті нею рішення за наявності приватного інтересу є неупередженими і відповідають закону. У цьому випадку буде мати місце втрата суспільної довіри до службової особи та органу влади, в якому вона працює. Крім того, коли приватний інтерес «не спровокував» прийняття незаконного рішення, окремому розгляду підлягатиме питання наявності/відсутності в рішеннях, діяннях службової особи фактів зловживання службовими повноваженнями, одержання неправомірної вигоди чи інших корупційних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону «Про запобігання корупції», у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що директор Центру відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є посадовою особою юридичної особи публічного права, на якого поширюються вимоги ст. 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Зважаючи на наведені у ст. і Закону визначення, під час встановлення наявності/відсутності в особи конфлікту інтересів першочергово з`ясовується чи має особа дискреційні службові повноваження (рішення приймаються на власний розсуд і переконання, можливість вибрати з декількох допустимих варіантів рішень) та приватний інтерес, що може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання таких службових повноважень з питань, пов`язаних з її приватним інтересом.

Бажання отримати матеріальну допомогу на оздоровлення, чим покращити своє матеріальне становище (в більшому чи меншому розмірі), свідчить про наявність у ОСОБА_1 приватного (майнового) інтересу, визначення якого наведено у ст. 1 Закону.

Відповідно до п. 5 Порядку надання щорічної основаної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 № 346, керівникам установ щорічна основна відпустка надається за погодженням з вищестоящим органом управління.

Згідно з п. 5.2 Колективного договору, укладеного 24.05.2021 року, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення надається за заявою працівника Центру. Головною умовою гарантованої виплати допомоги на оздоровлення є факт надання працівникові щорічної відпустки (або її частини). Матеріальна допомога надається один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника на підставі особистої заяви та наказу директора.

Вважаю, що y директора КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області» ОСОБА_1 наявний приватний інтерес зумовлений зацікавленістю в отриманні прибутку. Під час реалізації ОСОБА_1 службових повноважень щодо прийняття рішень про застосування заохочень, наведений вище приватний інтерес переважав над публічним інтересом, у зв`язку з чим між її приватним інтересом службовим повноваженням виникла суперечність. Вплив суперечності полягає в тому, що ОСОБА_1 реалізуючи службові повноваження переслідувала власні (приватні) цілі, що пов`язані з отриманням прибутку, при цьому завдаючи шкоди публічним інтересам КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Коломийської міської ради Івано-Франківської області».

Наявний приватний інтерес у цьому випадку не дає змоги керівнику об`єктивно оцінити свою роботу, тому виникає суперечність між його приватним інтересом, що полягає у бажанні надати стимулюючі виплати собі, та службовим повноваження, що впливає на його об`єктивність при вчиненні зазначених дій, що є реальним конфліктом інтересів. Отже, ОСОБА_1 не погодивши із Коломийською міською радою розмір виплат, діяла в умовах реального конфлікту інтересів.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що стороною обвинувачення доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованих їй адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Таким чином, доходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, а саме не повідомленні особи у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчиненні дії чи прийнятті рішення в умовах реального конфлікту інтересів,

Обставин, які б підтверджували позицію сторони захисту щодо незаконності постанови суду першої інстанції та наявності підстав для її скасування з закриттям провадження у справі, за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому її необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобігання корупції», ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Тарасенка Василя Сергійович, що діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2023 року, щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-71 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло