Провадження №: 3/752/5544/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2023 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли

відУправління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП
відносноОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання - АДРЕСА_1
за участіОСОБА_1 , захисника Федорова Д.С.,

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 366330 від 19.06.2023.

Відповідно до складеного протоколу 19.06.2023 о 10:40 у м. Києві водія ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом (автомобілем BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого рухався по вул. м. Конєва - вул. Касіяна), не маючи права керувати.

В якості доказу події та складу адміністративного правопорушення до протоколу приєднано дані з інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України (АРМОР (адмінпрактика - дані про винесення 22.05.2022 постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП) та відеозапис з нагрудної камери поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, вміщений на лазерний компакт диск.

Так, ч. 5 ст. 126 КУпАП установлено адміністративну відповідальність у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого за повторне протягом року вчинення одного з правопорушень, передбачених ч. 2-4 ст. 126 КУпАП, зокрема і керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У ході розгляду справи захисник заявив суду клопотання про закриття провадження у праві в порядку п. 1 ст. 247 КУпАП, яке підтримав ОСОБА_2 , посилався на наступне:

-матеріали справи не містять допустимих доказів попереднього правопорушення, для подальшої кваліфікації дії як повторність за ч. 5 ст. 126 КУпАП. За постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.06.2020 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Подальші обставини вчинення ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху уповноваженим органом не доведено, адже до матеріалів справи не приєднано довідку про повторність вчинення адміністративного правопорушення, як це вимагає п. 5 розділу 7 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (надалі по тексту - Інструкція № 1395), а з відеозапису слідує, що в системі АРМОР співробітники Управління патрульної поліції встановили наявність відомостей про винесення відносно ОСОБА_1 22.05.2023 постанови за ч. 5 ст. 126 КУпАП і при цьому, сказали що це помилка і те, що вони виправлять ч. 5 на ч. 2 ст. 126 КУпАП;

-дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 5 ст. 126 КУпАП неправильно, адже він не був особою, яка не має права керувати транспортними засобами;

-складення протоколу про адміністративне правопорушення відбулося з порушенням права на захист ОСОБА_1 , адже з відеозапису слідує, що ОСОБА_1 не все розуміє українською мовою, до нього на місце зупинки прямував адвокат, проте співробітники поліції відмовилися його дочекатися.

Заслухавши обґрунтування захисника, дослідивши наявні матеріали справи, проаналізувавши доводи захисту, суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його задоволення, зважаючи на наступне.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують пр. розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У справі "Малофєєва проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення у справі "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доказвання "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" віл 18.01.1978 п. 161).

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Обов`язковою ознакою правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є умисел на вчинення вказаного проступку.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

У п. 3-5 розділу 7 Інструкції № 1395 У разі неможливості встановити повторність постанова в справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не виноситься, а складається повідомлення про адміністративне правопорушення, яке у п`ятиденний строк разом із наявними матеріалами справи (рапортом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків, показаннями технічних приладів та засобів, у тому числі тих, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, та іншими доказами) надсилається до підрозділу поліції за місцем проживання (перебування) особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою здійснення перевірки на наявність повторності правопорушення та вжиття заходів щодо подальшого розгляду. Після здійснення перевірки на наявність повторності правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 та 3 ст. 130КУпАП, - довідку про належність транспортного засобу.

У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Згідно з постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.06.2020 у справі № 752/9476/20 до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, тобто до 30.06.2020

Відповідно до даних з інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України (АРМОР) відносно ОСОБА_1 22.05.2022 було винесено постанову серії БАД № 422041 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, де у фабулі вказано: "керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ".

У той же час будь-яких інших фактичних даних, які б доводили, що станом на 22.05.2022 ОСОБА_1 був особою, яка не має права керувати транспортним засобом, доказів направлення чи належним чином повідомлення ОСОБА_1 про винесення відносно нього цієї постанови до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не подано, так само як і доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 мав умисел на порушення приписів ч. 10 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух", а також і належним чином оформлених документів, які доводять повторність вчинення адміністративного правопорушення, яке інкриміноване.

Поряд з викладеним, враховується також порушення права на захист ОСОБА_1 як іноземного громадянина, який не володіє українською мовою, якому не було вручено примірник протоколу про адміністративне правопорушення від 19.06.2023 і якому не було забезпечено реалізувати право на участь захисника при оформлені протоколу про адміністративне правопорушення, що вбачається дослідженими відеозаписами та поясненнями ОСОБА_1 , доведеними до відома суду його захисником в судовому засіданні.

Протокол, складений з порушенням процедури, не може слугувати законною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У той де час повернення такого протоколу для належного оформлення, не зможе усунути описані недоліки.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей покладається на особу (орган), який його складають та не може бути перекладений на суд (суддю).

З огляду на наведене, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по цій справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у судді. Таких доказів подано не було.

У зв`язку з зазначеним, суд (суддя) виходить з того, що подія і склад адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП не доведені, а тому є відсутніми.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП унормовано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, керуючись ст. 9, 23, 126, 247, 268, 276, 277, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Бушеленко