ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/479/23 Справа № 711/3357/23 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Михальченко Ю. В. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 711/3357/23 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Придніпровського районного суду м.Черкаси за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24 липня 2023 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; постановлено звільнити від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Як встановлено судом першої інстанції, 20 травня 2023 року о 19 год. 59 хв. в м. Черкаси по вул. Сержанта Жужоми, 5, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «HYUNDAI ACCENT», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки водій відмовився під час безперервної відео фіксації, чим порушив вимоги п.2. 5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24.07.2023 відносно ного, та закрити адміністративне провадження на підставі ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що інспектором взводу №2 роти №1 БУПП в Черкаській області Кузьковим А.В. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №457737 від 20.05.2023 були порушені вимоги ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», оскільки підстав для зупинки його транспортного засобу не було.

Зазначає, що під час зупинки його автомобіля працівник поліції не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання та не повідомив причини зупинки, лише після складання протоколу поліцейський зазначив, що був виклик на лінію 102 про порушення водієм ПДР України, але ніяких доказів такого виклику до матеріалів справи не долучено та його на місці зупинки з ним не ознайомлено.

Апелянт вважає, що рапорт працівника поліції в якому викладено причини зупинки його транспртного засобу, і на який, як доказ послався суд першої інстанції, не є достатнім доказом підтвердження того, що дійсно був здійснений виклик на лінію 102 щодо порушення ним правил дорожнього руху.

Вважає, що суд першої інстанції поверхово оцінив наявні матеріали справи, доводи адвоката та його пояснення не прийняв до уваги щодо того, що у зв`язку з відмовою пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці поліцейський повідомив про те, що відносно нього буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, але при цьому не запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а наявність в матеріалах справи направлення в медичний заклад не свідчить про його відмову від такого проходження. За таких обставин апелянт вважає, що Придніпровський районний суду м.Черкаси у постанові від 24.07.2023 помилково дійшов висновку, що пороцедура його огляду поліцейськими не була порушена, та про наявність в його діях складу правопорушення.

Крім того, апелянт зазначив, що він сів до службового автомобіля працівників поліції, так як мав намір поїхати до медичного закладу для медичного огляду на стан сп`яніння, однак працівники поліції агресивно віреагували на це, та почали витягувати його з автомобіля з застосуванням фізичної сили, в подальшому працівники поліції наділи на нього кайданки та відвезли до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області. Їдучи в автомобілі, він просив працівників поліції зняти кайданки або хоча б послабити їх, але дане прохання було проігноровано, вважає, що працівники поліції під час його адміністративного арешту перевищили свої повноваження, та без достатніх на те причин застосували до нього фізичну силу, спричинивши йому тілесні ушкодження, що підтверджується медичними документами.

Обгрунтовуючи свої апеляційі вимоги апелят послався на КУпАП, Конституцію України, судову практику ЄСПЛ та інші нормативно-правові акти.

Заслухавши думку апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Сененко К.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити , вивчивши матеріали провадження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі : керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Так, відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку

посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст.254-256 КУпАП.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема:

- даними протоколу про адімністративне правопорушення серії ААД №457737 від 20.05.2023 року, відповідно до якого 20 травня 2023 року о 19 год. 59 хв. в м. Черкаси по вул. Сержанта Жужоми, 5, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «HYUNDAI ACCENT», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки водій відмовився (а.с.1);

-даними рапорту інспектора взводу № 1 роти № 1 БУПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Олексія Савченка від 20.05.2023, з якого вбачається, що 20 травня 2023 року під час патрулювання м. Черкаси о 19.27 год. отримали виклик «Порушення ПДР» за адресою: м. Черкаси, вул. Сержанта Жужоми. Прибули на місце виклику та виявили заявницю, яка повідомила, що біля будинку № 5 припаркований транспортний засіб Хюндай, водій якого ймовірно знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, будучи учасником дорожнього руху, своїми діями створював небезпеку іншим особам. Після того, як транспортний засіб здійснив рух, його було зупинено згідно п. 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Водієм виявився ОСОБА_1 . В ході спілкування у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився на б/к. Також під час складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 поводив себе неадекватно, чіплявся до працівників поліції та намагався сісти до службового автомобіля, де знаходиться автоматична зброя, засоби зв`язку та інші прилади. Відповідно до цих дій було прийнято рішення затримати ОСОБА_1 та застосувати згідно ст. 44 ЗУ «Про Національну поліцію» фізичну силу та згідно ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію» було застосовано спецзасіб - кайданки. Транспортний засіб було евакуйовано на штрафний майданчик за адресою: м. Черкаси, вул. Лесі Українки, 21 (а.с.7);

-даними направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного стану (а.с.4);

-даними відеозапису з нагрудних камер працівників поліції від 20.05.2023 за участі ОСОБА_1 (а.с.8).

Таким чином, вважаю, що судом першої інстанції належно встановлені обставини, які дають обґрунтоване право притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником суду апеляційної інстанції не надані.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що винесена постанова є незаконною, а суд поверхово розглянув справу, з порушеням вимог КУпАП, то вони не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. №1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (зі змінами) (далі Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Так, згідно п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку є підставою притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Судом апеляційнеої інстанції, був переглянутий диск з відеозаписом події від 20.05.2023 за участю ОСОБА_1 з якого вбачається, що останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу (а.с.8).

Так, з відеозапису події вбачається, що 20.05.2023 о 19 год. 59 хв. працівниками поліції був зупинений транспортний засіб «HYUNDAI ACCENT», д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , під час зупинки водієві було повідомлено, що його автомобіль зупинено у порядку ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» у зв`язку з тим, що поліцейським екіпажем під час патрулювання м. Черкаси о 19.27 год. на «102» надійшов виклик-повідомлення, що за адресою: м. Черкаси, вул. Сержанта Жужоми, припаркований транспортний засіб Хюндай, водій якого ймовірно знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин доводи апелянта по те, що він був зупинений працівниками поліції безпідставно та без будь-якої на те причини, з порушенням ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», є необґрунтованими та спростовуються переглянутим відео з місці події.

При перевірці документів було встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «HYUNDAI ACCENT», д/н НОМЕР_1 , без страхового полісу, чим порушив п.2.1 Правил дорожнього руху, а тому відносно нього інспектором поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.126 КУпАП.

У спілкуванні з ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. На пропозицію пройти освідування на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, зокрема, за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, останній спочатку погодився, однак в подальшому відповів категоричною відмовою (clip-1 0:11:54, clip-3 0:12:06), мотивуючи тим, що він не керував автомобілем, а сидів на пасажирському місці. При цьому слід відмітити, що на відео зафіксовано, як ОСОБА_1 , знаходячись в машині за кермом, пересідає на переднє пасажирське сидіння.

У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проходження на місці зупинки освідування на стан алкогольного сп`янніння йому було повідомлено про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, та було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП.

З переглянутого відеозапису вбачається, що процедура огляду ОСОБА_1 поліцейськими не була порушена, як на це наголошує апелянт, а йому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою технічного засобу «Драгер», тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що поліцейський правомірно склав протокол за порушення саме п. 2.5 Правил дорожнього руху України, як прописано в «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», з чим погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції порушено порядок огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та відсутність доказів того, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку апеляційний суд оцінює критично. Оскільки, в матералах справи наявне направлення в медичний заклад на ім`я ОСОБА_1 , але проїхати останній не погодився. Доводи апелянта про те, що він сідав в машину поліцейських для того, щоб їхати до медичного закладу для освідування, є надуманими і спростовуються переглянутим відеозаписом події від 20.05.2023 за участі ОСОБА_1 .

Твердження апелянта про протиправність дій працівників поліції під час його затримання, є необгрунтованими, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржувалися дії працівників поліції до відповідних державних органів, і з цього питання приймалися будь-які процесуальні рішення.

Як вбачається з відеозапису події, під час спілкуваня з працівниками поліції ОСОБА_1 вів себе неадекватно, залишав місце пригоди, чіплявся до працівників поліції, без дозволу працівників поліції сів до їх службового автомобіля, де знаходилися автоматична зброя, засоби зв`язку та інші прилади. Відповідно до цих дій працівниками поліції було прийнято рішення затримати ОСОБА_1 та застосувати згідно ст. 44 ЗУ «Про Національну поліцію» фізичну силу та згідно ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію» застосовати спецзасіб - кайданки, і ці дії працівниками поліції були здійсненні з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

У зв`язку з затриманням працівниками поліції ОСОБА_1 був складений протокол про затримання АА №160957 з зазначенням дати та часу, та ОСОБА_1 був доставлений до Черкаського районного управління поліції за адресою: м.Черкаси, вул.Пастерівська, 104, де йому була надана безоплатна правова допомога адвокат, від якого він відмовився, інспектором поліції були відібрані усні пояснення у ОСОБА_1 щодо обставин події від 20.05.2023 за його участі, та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Під час перебування у відділі поліції ОСОБА_1 у спілкуванні з працівниками поліції вів себе не коректно та висловлювався нецензурною лайкою, за що йому робилися зауваження.

Доводи апелянта та його представника адвоката Сененко К.В. про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся пройти освідування за допомогою приладу «Драгер», а навпаки наполягав, є неспроможними, оскільки таке бажання останній висловив вже після складання протоколу про адмінправопорушення щодо нього, під час перебування у Черкаському районному управлінні поліції через дві години після затримання.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції застосовували до нього фізичну силу під час знаходження його у кайданках та ігнорували прохання їх послабити, спростовуються відеозаписом події від 20.05.2023 за участю ОСОБА_1 , з якого вбачається, що фізична сила під час перебування останнього у кайданках до нього не застосовувалася і його прохання про послаблення кайданок працівниками поліції виконувалося.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції взагалі відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відтак, доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, та спростовуються, як переглянутим в судовому засіданні вищевказаним диском з відеозаписом події від 20.05.2023 за участі ОСОБА_1 , так і іншими матеріалами справи.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, щодо невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі і тих, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, підстав для скасування постанови місцевого суду і закриття провадження по справі щодо правопорушника за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, немає.

Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника є розмірним до вчиненого і справедливим.

Враховуючи обставини справи, вважаю, що постанова Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24.07.2023 відносно ОСОБА_1 є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24 липня 2023 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка