справа № 274/2196/23
П О С Т А Н О В А провадження № 3/0274/1330/23
І м е н е м У к р а ї н и
29.08.2023 року м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Яковлєв О.С., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ружин Житомирської області, громадянина України, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , начальника майстерні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягався,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
25 березня 2023 року о 23 год. 00 хв. по вулиці Чуднівській в м. Бердичеві ОСОБА_1 керував автомобілем CHEVROLET AVEO, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав і пояснив, що перебував на лікуванні у госпіталі у зв`язку з пораненням та контузією. 25 березня керував транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції. Він, будучи впевнений в тому, що не вживав алкогольні напої, погодився на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння у лікувальному закладі. У лікарні продув прилад, повторно дув через п`ять хвилин. З результатами не погодився. Припускає, що результат виявився позитивний у зв`язку з тим, що він вживав заспокійливі медичні препарати.
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 клопоче про закриття провадження у справі у зв`язку з порушенням медичними працівниками процедури огляду на стан сп`яніння, а саме п.п. 3,5 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а саме, огляд проводила медсестра, а не лікар безпосередньо, ОСОБА_1 лише раз продував прилад Алкотест.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, суддя вбачає в діях ОСОБА_1 склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доказами вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому протиправному діянні є протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, а саме: акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 25.03.23, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що причиною проведення даного огляду ОСОБА_1 слугувало виявлення в останнього ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота); висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.03.23, згідно з яким ОСОБА_1 , 11.05.1981 року, був оглянутий лікарем КНП "Бердичівська ЦМЛ" ОСОБА_3 , висновок огляду: перебуває в стані алкогольного сп`яніння; відео, на якому зафіксовано процедуру огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 у закладі охорони здоров"я.
Доводи захисника Паламарчука С.В. з приводу порушення медичними працівниками процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 суддя відхиляє так, як останні діяли в межах своїх повноважень, передбачених Інструкцією Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, що підтверджується даними відео, копією акту № 78 від 25.03.23, на підставі, якого і було складено висновок, листом медичного директора № 1782 від 25.08.23, згідно з якими огляд проводився лікарем, а медсестра здійснювала відповідні допоміжні функції, передбачені саме для медсестри, мета огляду була досягнута, лікар ознайомлювався з документами, застосовувалася відповідна вимірювальна техніка, за результатами огляду було встановлено діагноз, який було внесено до акта медичного огляду, тобто всі норми Інструкції дотримано. Доводи ОСОБА_1 про вживання заспокійливих медичних препаратів жодним чином не впливають на склад правопорушення, оскільки за результатами обстеження підтверджено заборонений розмір вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі - 0,61‰.
Згідно зі службовою характеристикою, долученою до матеріалів справи за клопотанням захисту, головний сержант ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника майстерні ремонтного взводу бронетанкової техніки 3 ремонтної роти бронетанкової техніки 2 ремонтно-відновлювального батальйону.
Відповідно до статті 24 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.Згідно з положеннями статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.
У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з ст. 9 Конституції України, а також ст. 19 Закону України Про міжнародні договори від 22 грудня 1993 року, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію Про захист прав людини і основоположних свобод , а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа Надточій проти України від 15 травня 2008 року). В рішенні по даній справі ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. У рішенні Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії від 23 жовтня 1995 року Європейський Суд з прав людини вказав, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення кримінального обвинувачення . Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року). У рішенні ЄСПЛ по справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний надмірний тягар (рішення у справі Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року).
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.
Беручи до уваги вищенаведене, з урахуванням особи винного суд вважає за можливе призначити основне стягнення, не наклавши при цьому на особу додаткове стягнення, передбачене санкцією ч. 1 статті 130 КУпАП.
При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та його посада пов`язана з керуванням, евакуацією та ремонтом транспортних засобів, у зв`язку з чим використовує водійські права, що свідчить про наявність суспільного інтересу у здійсненні саме на даний час, у період воєнного стану, активних бойових дій на території України обов`язків військовослужбовцем, і цей інтерес у захисті Вітчизни має пріоритет перед захистом суспільних відносин від можливих майбутніх порушень у сфері безпеки дорожнього руху. Також, встановлено, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.
За таких умов, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та відношення до вчиненого, беручи до уваги відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, які пом`якшують відповідальність, вважаю за доцільне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Суд вважає, що саме таке стягнення буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу, запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.
У разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, згідно ч. 1 ст. 40-1 КУпАП сплачується судовий збір, який становить 536,80 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 33, 283, 284, 130 ч. 1КУпАП, суддя
п о с т а н о в и в :
Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.С. Яковлєв