Справа №592/7001/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Онайко Р. А.
Номер провадження 33/816/640/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 126 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участю особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 , розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 05 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2023 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу, за те, що 13 травня 2023 року близько 13 год. 00 хв. по вул. Білопільський шлях в м. Суми керував автомобілем BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керувати транспортним засобом. Дане правопорушення вчинене повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову судді суду першої інстанції та прийняти нову, якою застосувати до нього адміністративне стягнення у виді суворої догани.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що на момент складання відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, мав при собі посвідчення водія НОМЕР_2 , яке передбачає право керування легковим автомобілем, тобто транспортним засобом відповідної категорії.

Крім того, судом в оскаржуваній постанові було зроблено два взаємовиключних висновки: 1) апелянт не мав при собі водійського посвідчення; 2) винен в тому, що не мав права керувати транспортним засобом.

Також, застосоване до апелянта додаткове адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 05 років суперечить встановленим судом обставинам та нормам КУпАП.

Роз`яснення п. 21 Постанови Пленуму ВС України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» стосується випадків притягнення особи саме до кримінальної відповідальності, про що зазначено у даному пункті через роз`яснення застосування покарання за ч. 1, ч. 2 ст. 286, ст. 287 КК України, а тому не могли застосовуватись судом до правовідносин, що виникли у даній справі.

Натомість, порядок застосування такого стягнення як позбавлення права керувати транспортними засобами при вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснено у абзаці 3 п. 28 вказаної постанови, згідно якої суд не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Констатація неодноразового притягнення апелянта до адміністративної відповідальності не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами і є безпідставними, оскільки попередження згідно ст. 24-1 КУпАП є заходом впливу і не відноситься до категорії адміністративних стягнень.

Суд приймаючи рішення при притягнення апелянта до адміністративної відповідальності у виді штрафу не врахував те, що під час керування автомобілем він жодного разу не потрапляв у дорожньо-транспортні пригоди, не порушував норм ДТП, наслідком чого могло б стати спричинення майнової чи моральної шкоди третім особам або ж настання тяжких наслідків. Крім того, апелянт не має власного заробітку і на момент притягнення до адміністративної відповідальності навчався у школі в 11 класі. На законних підставах склав відповідні іспити та отримав посвідчення водія у Великобританії, що свідчить про відсутність у нього умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Застосовуючи штраф у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд не з`ясував факти отримання апелянтом будь-яких доходів та не врахував норми ч. 2 ст. 307 КУпАП, яка визначає, що у разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від 16 до 18 років, які вчинили правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють.

У той же час, застосовуючи максимальний розмір майнового стягнення, суд не розглянув можливість застосування такого виду стягнення як догана або сувора догана, передача під нагляд батькам, передбачена п. 3, п. 4 ст. 24-1 КУпАП.

Особа, який притягується до адміністративної відповідальності зазначає, що керуючи транспортним засобом помилявся щодо наявності у нього права керувати автомобілем на території України, на підставі отриманого закордонного водійського посвідчення, у зв`язку з чим не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Оскільки апелянт через захворювання та перебування на амбулаторному лікуванні з 05.06.2023 року до 14.06.2023 року, не зміг своєчасно подати апеляційну скаргу на поставу судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2023 року, відповідно останній просить поновити строк на апеляційне оскарження з поважності причин.

Заслухавши доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2 , на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали даної справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до штампу вхідної кореспонденції Ковпаківського районного суду м. Суми, 21 липня 2023 року ОСОБА_1 було подано до суду апеляційну скаргу на поставу судді від 02 червня 2023 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження. Причиною пропуску строку апелянт зазначає перебування на амбулаторному лікуванні з 05 червня 2023 року до 14 червня 2023 року та обмеження будь-яких контактів з оточуючими.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Перевіривши представлені матеріали та доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження постанови судді від 02 червня 2023 року, у зв`язку з чим його клопотання підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, та апеляційний суд перевіривши її доводи, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, розглянувши вказану справу, суддя суду першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП.

Так, диспозицією вказаної частини та статті закону встановлено адміністративну відповідальність за повторне, протягом року, вчинення порушень, таких як, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Факт скоєння ОСОБА_1 вказаного правопорушення за обставин, викладених у постанові судді, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, такими як:

- протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 046653 від 13 травня 2023 року;

- довідкою про надання інформації щодо вчинення адміністративного правопорушення повторно, згідно якої ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, притягувався 04 травня 2023 року до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.. У відповідності до відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції», інформація про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія, відсутня;

- довідкою з сайту судової влади, яка підтверджує про розгляд судами відносно ОСОБА_1 матеріалів про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 КУпАП;

- копією постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 травня 2023 року, про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.;

- розписки про зобов`язання ОСОБА_2 доставити транспортний засіб BMW, реєстраційний номер НОМЕР_3 на місцем постійної стоянки, за адресою: м. Суми вул. М. Лушпи, 2/1;

- відеозапису з нагрудних відеореєстраторів поліцейських.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність у апеляційного суду відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Матеріалами справи повністю підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що полягає у керуванні транспортним засобом повторно протягом року, не маючи права керування транспортними засобами.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суддя в оскаржуваній постанові зробив два взаємовиключні висновки, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність, за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП виражається, зокрема, у формі повторного протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно п. 2.13 ПДР України та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», право на керування автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С, Т), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, може бути надано особам, які досягли 18-річного віку.

Проаналізувавши вище вказані нормативно-правові акти, апеляційний суд робить висновок про те, що на момент вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 вважається особою, яка не мала права керувати транспортним засобом, оскільки не досяг 18 років, станом на 13 травня 2023 року.

Відповідно, жодних суперечностей та двозначностей, оскаржувана постанова судді не містить.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він мав право керувати автомобілем на підставі посвідчення водія, отримане у Великобританії, не заслуговують на увагу.

Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25.04.1974 року, була ратифікована Конвенція про дорожній рух (08.11.1968 року).

Відповідно до п. «б» ч. 4 ст. 41 Конвенції про дорожній рух, незалежно від вимог п. 1 і п. 2 сторони можуть не визнавати дійсними на своїй території посвідчення водія, володільцю якого не виповнилось 18 років.

Отже, отримане ОСОБА_1 у Великобританії посвідчення водія не надавало йому права керувати транспортними засобами в Україні, до досягнення 18 років, відповідно до чинного законодавства України.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки судом при накладенні адміністративного стягнення не було враховано наступне.

Так, санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає штраф в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Постановою КМУ від 08.05.1993 №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» в пункті 2 встановлено, що посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від № 18 від 19.12.2008 р.) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

З аналізу наведених норм та обставин справи слідує, що ОСОБА_1 під час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділений спеціальним правом керування транспортним засобом.

Відтак, суд першої інстанції при накладенні на ОСОБА_1 стягнення за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не вправі був застосовувати адміністративне стягнення щодо нього у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Щодо посилання ОСОБА_1 про суворість накладеного адміністративного стягнення, то такі доводи слід визнати необґрунтованими виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 23 КУпАП України, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 24-1 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: 1) зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; 2) попередження; 3) догана або сувора догана; 4) передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.

З системного аналізу норм Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що його завдання полягає у встановленні винних і забезпеченні правильного застосування законодавства з тим, щоб до кожного правопорушника були застосовані справедливі заходи адміністративного впливу.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також слід зазначити, що судова дискреція (судовий розсуд) охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як убачається з постанови, при накладені адміністративного стягнення суддею дотримано наведені вище вимоги закону, а тому рішення про накладення стягнення у межах штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є належним чином вмотивованим та обґрунтованим.

При цьому, суд апеляційної інстанції з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу, оскільки застосування до нього заходу впливу у вигляді попередження, сприятиме формуванню думки суспільства, в тому числі й осіб у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років, про безкарність за порушення правил, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та порушуватиме принципи встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Водночас накладене судом першої інстанції виду і розміру адміністративного стягнення, на думку апеляційного суду, є необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від скоєння нових адміністративних правопорушень.

Також апеляційний суд бере до уваги те, що відносно останнього було застосовано адміністративне стягнення у виді попередження, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Проте ОСОБА_1 для себе висновків не зробив, не усвідомив наслідки, які могли бути та незважаючи на заборону керувати автомобілем знову вчинив аналогічне правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що неповнолітнім ОСОБА_1 вчинено правопорушення, яке підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Норми ст. 24-1 КУпАП не є обов`язковими для застосування судами під час визначення міри покарання за вчинення неповнолітніми адміністративних правопорушень, та застосовується з врахуванням особи правопорушника, характер вчиненого правопорушення та інших обставин, передбачених ч. 2 ст. 33 КУпАП.

При цьому посилання апелянта на не спроможність сплатити штраф не є правовою підставою для скасування оскаржуваної постанови суду, оскільки у даному випадку фактично звертається увага на неможливість подальшого виконання судового рішення.

Крім того, частиною 2 ст.307 КУпАП передбачено , що у разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють.

З огляду на викладене, підстав для скасування постанови суду з мотивів наведених в апеляційній скарзі та для закриття провадження у справі, із застосуванням до неповнолітнього ОСОБА_1 заходів впливу, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на вищенаведене, постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми 02 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП в частині накладення адміністративного стягнення на останнього слід змінити та виключити з резолютивної частини постанови районного суду вказівку про позбавлення правопорушника права керування транспортними засобами на строк 5 років, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2023 року.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2023 року, в частині накладення адміністративного стягнення, змінити, виключивши вказівку суду на позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 5 років.

Вважати ОСОБА_1 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень в дохід держави.

В решті постанову судді в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.