Номер провадження: 33/813/826/23
Головуючий у першій інстанції Тонконоженко М. М.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кравця Ю.І., при секретарі судового засідання Гасановій Л.Я.к., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Садікова О.О., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її захисника Садікова О.О. на постанову Київського районного суду м. Одеси від 24.04.2023 року відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про визнання винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.2 КУпАП. Звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.2 КУпАП, відповідно до ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Провадження по справі закрито.

Судом 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: 16 лютого 2023 року приблизно о 10 годині 45 хвилин ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , погрожувала застосувати фізичну силу до своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинила домашнє насильство психологічного характеру.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її захисник Садіков О.О. зазначили, що не погоджуються з постановою суду першої інстанції з таких підстав:

- судом не надано оцінки тому, що факт вчинення домашнього насильства підтверджується лише заявою та поясненнями ОСОБА_2 , жодних протиправних дій та дій психологічного характеру відносно неповнолітньої ОСОБА_4 не вчинялися, доказів цього не встановлено та не додано до протоколу про адміністративне правопорушення, сам протокол складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не є доказом, та не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП;

- матеріали справи не містить жодних даних, які б підтверджували сам факт психологічного насильства матір`ю відносно своєї неповнолітньої доньки, згідно з`ясованих під час розгляду справи обставинах, між колишніми співмешканцями фактично наявний конфлікт відносно визначення місця проживання дітей, а неодноразові звернення до поліції зі сторони ОСОБА_5 носять характер того, що на ОСОБА_1 потрібно як можна більше скласти протоколів щодо вчинення домашнього насилля відносно сумісних дітей (дитини), як доказ того, що вона є поганою мамою по відношенню до них. А тому дане адміністративне правопорушення носить побутовий характер та надумані звернення до поліції зі сторони колишнього співмешканця ОСОБА_2 , а сам протокол про адміністративне правопорушення лише кореспондує заяву ОСОБА_2 ;

- на думку ОСОБА_1 неможливо встановити наявність об`єктивної сторони адміністративного провадження щодо вчинення дій або бездіяльності психологічного характеру, внаслідок чого б могла бути завдана шкода психічному здоров`ю своїй рідній дочці. Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи не місять

- судом не враховано, що фактично між колишніми співмешканцями існує сімейний конфлікт, щодо визначення місця проживання дитини (дітей) одним із батьків, доказом цього є цивільна справа 947/24775/22 яка розглядається Малиновським районним судом м. Одеси;

- суд не надав оцінки, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди. Таким чином, самі по собі нецензурні, брутальні висловлювання, погрози, не утворюють домашнього насильства та складу адміністративного правопорушення;

- для правильної кваліфікації дій особи за ст. 173-2 КУпАП у виді психологічного насильства необхідною умовою є встановлення не лище застосування кривдником образливих, зокрема, нецензурних елів до потерпілої особи доньки ОСОБА_4 , а установлення факту, що такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали щкоди психічному здоров`ю особи, що не було встановлено під час судового розгляду.

У зв`язку з викладеним, апелянти просять постанову суду скасувати та провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Садіков О.О. підтримали доводи апеляційної скарги, та просили її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду двічі не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення за статтею 245 КУпАП, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у відповідності до закону.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Мотивуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції у постанові послався на наступні докази:

- показання потерпілого ОСОБА_2 , який надав пояснення про те, що бачив, що ОСОБА_1 сказала дитині, що якщо вона буде так їй відповідати, то вона вдарить її по губам і смикнула її за руку;

- показання інспектора СЮП ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Геви М.В., яка в судовому засіданні пояснила, що зі слів ОСОБА_2 та дитини, їй відомо, що ОСОБА_1 сказала дитині, що якщо вона буде так їй відповідати, то вона вдарить її по губам і смикнула її за руку;

Крім пояснень у судовому засіданні заявника ОСОБА_2 та інспектора Гева М.В., вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.2 КУпАП, повністю підтверджується зібраними в матеріалах справи доказами, дослідженими в суді, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 17.03.2023 року, про скоєння ОСОБА_1 домашнього насилля,

- заявою ОСОБА_2 , про обставини адміністративного правопорушення,

- відомостями про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП протягом року.

Посилаючись на наведені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, зі змісту протоколу серії ВАВ № 816373 від 17.03.2023 року вбачається, що 16 лютого 2023 року приблизно о 10 годині 45 хвилин ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , погрожувала застосувати фізичну силу до своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинила домашнє насильство психологічного характеру.

Інспектором СЮП ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Гевою М.В. було кваліфіковано дії ОСОБА_1 як домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 173-2 КпАП України.

ОСОБА_1 при складанні працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП була присутньою, їй роз`яснено права, передбачені ст.63 Конституції України, а також ст.268 КУпАП, повідомлено, що справа про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені ст.277 КУпАП, про що зроблено відмітка.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, повторно дослідженими під час апеляційного розгляду, які дають підстави визнати докази належними та допустимими та такими, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

Об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозиція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Отже, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, як домашнє насильство психологічного характеру, вчинене відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінки тому, що суд не надав оцінки, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди. Таким чином, самі по собі нецензурні, брутальні висловлювання, погрози, не утворюють домашнього насильства та складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до статті 1732 КУпАП об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Натомість, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Як встановлено під час судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , погрожувала застосувати фізичну силу до своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка внаслідок свого малолітнього стану могла сприймати ці погрози реально, чим вчинила насильство психологічного характеру. В діях ОСОБА_1 наявні всі складові даного правопорушення, у зв`язку з чим її доводи щодо відсутності об`єктивної сторони правопорушення є голослівними.

Натомість, наявність в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси цивільної справи 947/24775/22 щодо визначення місця проживання дитини (дітей) одним із батьків, не спростовує встановлені фактичні обставини даної справи, що розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення від 17.03.2023 року.

Протокол про адміністративне правопорушення, який складений з виконанням процесуальних вимог уповноваженою особою, є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним з основних джерел доказів.

Апеляційний суд вважає правильною критичну оцінку поясненням ОСОБА_1 , про те, що вона не вчиняла адміністративне правопорушення, оскільки під час розгляду справи встановлено, що вони суперечать наявним в матеріалах справи зазначеним поясненням свідків та доказам.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції застосував положення ст.22 КупАП, врахувавши родинні зв`язки ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 , а також, що зазначені дії ОСОБА_1 не призвели до значимих негативних наслідків для ОСОБА_3 , та звільнив її від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

В частині накладення стягнення, постанова суду 1-ої інстанції стороною захисту не оскаржувалась.

У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її захисника Садікова О.О. залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 24.04.2023 року відносно ОСОБА_1 у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець