16.06.2023 Справа № 756/7743/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/7743/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2023 Оболонський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Касьян А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ),

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

13.09.2022 до Оболонського районного суду міста Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №149643, складений 08.08.2022 о 09:30 на вул. Петра Запорожця, 20 у м. Києві інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом встановлено, що 08.08.2022 о 08:40 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки FORD FOCUS (д.н.з. НОМЕР_2 ) по вул. Полярній, 17 у м. Києві у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння було проведено в установленому порядку в лікаря-нарколога КНП «КИЇВСЬКА МІСЬКА НАРКОЛОГІЧНА ЛІКАРНЯ «СОЦІОТЕРАПІЯ» на вул. Петра Запорожця, 20 у м. Києві.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.08.2022 №003647, станом на момент огляду 08.08.2022 о 09:19 ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду склав 0,49‰.

Тобто, ОСОБА_1 всупереч вимогам підпункту «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні, призначеному на 04.04.2023 захисник Горбовий В.А., посилаючись на доводи, викладені у клопотанні про закриття справи від 04.04.2023, просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та також через необхідність отримання додаткових доказів на підтвердження невинуватості його підзахисного в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, просив відкласти розгляд справи на іншу дату.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 в судовому засіданні, що відбулось 04.04.2023, свою винуватість в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, заперечив, та повністю підтримав доводи захисника.

Протягом судового провадження до суду неодноразово надходили клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (15.02.2023, 15.05.2023), письмове клопотання про закриття провадження у справі (16.05.2023), додаткові пояснення до клопотання про закриття провадження у справі (09.06.2023).

При цьому, за час перебування даної справи у провадженні Оболонського районного суду міста Києва (з 13.09.2022), стороною захисту 5 (п`ять) разів заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, як об`єктивних - реалізація права на ознайомлення з матеріалами справи (клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 19.10.2022), так і суб`єктивних - зайнятість захисника у іншому судовому засіданні (клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 22.11.2022, 15.02.2023, 09.06.2023); хвороба особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 16.05.2023, 09.06.2023).

У черговому судовому засіданні, призначеному на 16.06.2023, ОСОБА_1 просив суд зв`язатись з його захисником - адвокатом Горбовим В.А., який, за наявної у нього інформації, мав надіслати до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів, однак однозначно стверджувати не міг, оскільки на момент судового засідання не може самостійно зв`язатись з ним.

Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення суд неодноразово завчасно у формі та спосіб, встановлений законом, повідомляв як особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і захисника за допомогою засобів зв`язку, зазначеними у заявах про отримання про отримання процесуальних документів в електронному вигляді та про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення, які містяться в матеріалах справи (а.с. 37-38).

Про розгляд справи, призначений на 16.06.2023 як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і обраний ним захисник були завчасно повідомлені судом за наданими ними особисто суду засобами зв`язку (як на електронні поштові скриньки, так і за допомогою SMS-повідомлення), про що свідчать відповідні довідки сформовані згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 №28.

16.06.2023 об 11:00, тобто за 2 (дві) години до початку судового засідання, відповідно до Розділу ІІІ «Передавання процесуальних документів (судових справ) для розгляду. Проходження процесуальних документів у суді» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.08.2019 №814, судді, у провадженні якого перебуває справа, передано заяву «про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів адвоката Горбового В.А.», яка надійшла на офіційну електронну адресу Оболонського районного суду міста Києва з електронної адреси «ІНФОРМАЦІЯ_2», та відповідно до заяв, що містяться в матеріалах справи (а.с. 37-38), не належать ані ОСОБА_1 , ані захиснику Горбовому В.А. При цьому, здійснюючи спробу зв`язатись з захисником Горбовим В.А., останній на телефонний дзвінок не відповідав.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 у справі №1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Каракуця проти України» від 16.05.2017).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

ЄСПЛ, зокрема, в частині обґрунтування висновку про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, акцентується увага обов`язку учасника процесу демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосереднє відношення до нього, та недопустимості зневілювання ключового принципу верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового розгляду свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом (рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989, «Чірікоста і Віола проти Італії» від 21.11.1995), оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (рішення у справі «Смірнова проти України» від 08.11.2005).

У рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» ЄСПЛ передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п. 1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Суд враховує й висновки, сформульовані в рішеннях ЄСПЛ у справах «Цихановський проти України» від 06.09.2007 та «Коновалов проти України» від 18.10.2007 про те, що на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним. Наприклад, суд має вирішувати, чи відкладати засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якихось заходів щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки з розглядом справи.

Клопотання захисника, яке було отримане судом за декілька годин до початку судового розгляду, та клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи внаслідок неможливості зв`язатись із захисником, враховуючи те, що доводи сторони захисту були заслухані судом в судовому засіданні 04.04.2023, та з огляду на наявність в матеріалах справи письмового клопотання про закриття провадження у справі, а також додаткових пояснень до клопотання про закриття провадження у справі, суд розцінює як дії направлені на сповільнення провадження (рішення у справах «І.А. проти Франції» від 23.09.1998, «Sociedade de Construcoes Martins & Vieira, Lda., і інші проти Португалії» від 30.01.2015) та затягування розгляду справи з метою уникнення від адміністративної відповідальності, і свідчить про «зловживання правом» в розумінні цього визначення, розтлумаченого Європейським судом з прав людини, а саме шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надано, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ (рішення у справах «S.A.S. проти Франції» від 01.07.2014 та «Миролюбов та інші проти Латвії» від 15.09.2009), оскільки за час перебування справи про адміністративне правопорушення у провадженні суду, судом було призначено 8 (вісім) судових засідань, більшість з яких були завчасно узгоджені з учасниками судового провадження, однак не відбулись внаслідок задоволення клопотань сторони захисту про відкладення.

За таких обставин, з огляду на відсутність доказів поважності неявки захисника в судове засідання і несвоєчасність повідомлення про неможливість особистої присутності в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи документів.

Вивчивши та дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, письмові заперечення сторони захисту, та долучені на їх обґрунтування документи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статей 245, 251, 252, 280, 283 цього Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Згідно підпункту «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За невиконання вимог цього пункту Правил дорожнього руху передбачено адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

У рішенні Європейського суду з прав людини у складі його Великої палати по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно норм, встановлених законами держави Україна

Частина 1 статті 130 КУпАП, серед іншого, передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Статтею 266 КУпАП в редакції Закону №1231-IX від 16.02.2021 визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до положень вищевказаної норми КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 (далі - Інструкція №1395).

Відповідно до п. 3 розділу Х Інструкції №1395 процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок №1103).

Зокрема, пунктом 3 Порядку №1103 передбачено, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Згідно з абзацом 2 пункту 5 Порядку №1103 підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Відповідно до пункту 6 Порядку №1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Пунктом 10 визначено, що огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ. Згідно пункту 13 лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (пункт 2 розділу І Інструкції №1452/735). Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції №1452/735 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (пункт 7 розділу І Інструкції №1452/735). Згідно пунктів 16, 17 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол, вимоги до змісту якого встановлені статтею 256 цього Кодексу, серед яких, є право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Тобто, вищевказані положення КУпАП та Інструкції №1395 визначають правила допустимості і відповідності доказів, що є гарантом їх достовірності та істинності, а положення Інструкцій №1452/735, №1395 та Порядку №1103 - підстави та правила проведення огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в закладах охорони здоров`я, яким надається право проведення такого огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

При цьому, відповідно до положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішеннях ЄСПЛ, зокрема по справах «Коробов проти України» від 21.07.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Так, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 08.08.2022 на вул. Полярній, 17 у місті Києві працівниками поліції було зупинено автомобіль FORD FOCUS, під керуванням водія ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що водій автомобіля порушив вимоги дорожнього знаку 5.16. Правил дорожнього руху, про що свідчить відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського №476793, долучений до матеріалів справи, а також постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.08.2022 серія ЕАР № 5724291.

Під час спілкування поліцейськими у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, які передбачено пунктом 3 розділу І Інструкції №1452/735 (запах алкоголю з порожнини рота), у зв`язку з чим водієві ОСОБА_1 поліцейськими було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу в установленому порядку із застосуванням спеціального технічного засобу, на що отримали згоду водія.

Після цього, огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено поліцейським із застосуванням DRAGER ALCOTEST 7510 ARMF-0276 при температурі повітря +23°С та при вимірюванні вмісту парів етанолу в повітрі, що видихається, результат огляду водія ОСОБА_1 склав 0,60 ‰, про що свідчать долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення: - роздруківка результату тесту за допомогою DRAGER MOBILE PRINTER ARMD-0263 та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, проведеного стосовно водія ОСОБА_1 із застосуванням DRAGER ALCOTEST 7510 ARMF-0276, де зазначено про те, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння було проведено на місці зупинки транспортного засобу у зв`язку з виявленими у водія ОСОБА_1 ознаками такого сп`яніння, а також про те, що водій, посилаючись на незгоду з результатами огляду, проведеного поліцейським, відмовився від підпису.

Після цього, у зв`язку з незгодою водія ОСОБА_1 з результатами огляду, такий огляд проводився в закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП, а саме в лікаря-нарколога КНП «КИЇВСЬКА МІСЬКА НАРКОЛОГІЧНА ЛІКАРНЯ «СОЦІОТЕРАПІЯ» (вул. Петра Запорожця, 20, м. Київ), про що свідчить, долучений до матеріалів справи висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.08.2022 №003647, де зазначено, що станом на момент огляду 08.08.2022 о 09:19 ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду склав 0,49‰, про ознайомлення з результатами огляду та за змістом висновку водій ОСОБА_1 поставив свій підпис. Крім того, в ході спілкування з лікарем-наркологом водій ОСОБА_1 повідомив останній про те, що напередодні він вживав алкогольні напої (пиво).

Долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення в якості додатку безперервний відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського №476793, що є об`єктивним доказом у справі про адміністративне правопорушення, свідчить про дотримання поліцейськими положень ст. 266 КУпАП, Інструкцій №1452/735, №1395 та Порядку №1103, якими визначено підстави та правила проведення огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в закладах охорони здоров`я, яким надається право проведення такого огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №149643, складений 08.08.2022 о 09:30 на вул. Петра Запорожця, 20 у м. Києві інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4, було складено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 всупереч вимогам підпункту «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, протокол сумніву у суду не викликає, оскільки складений відповідно до вимог статей 254, 256 КУпАП.

У графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» ОСОБА_1 зазначив лише «Не згоден». У протоколі зазначено про вилучення у водія ОСОБА_1 водійського посвідчення НОМЕР_3 і видачу йому тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом НОМЕР_4 .

Своїм підписом водій ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав.

Посилання сторони захисту на те, що водієві ОСОБА_1 безпідставно було відмовлено у відібранні зразків біологічного середовища під час проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, суд вважає безпідставним з огляду на таке.

Так, пунктом 7 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння (пункт 8 розділу ІІІ Інструкції №1452/735). Отже, вимога про обов`язковість проведення лабораторних досліджень (відібрання біологічних зразків) стосується визначення наркотичного засобу або психотропної речовини.

Крім того, відповідно до акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.08.2022 №003647, складеного лікарем-наркологом КНП «КИЇВСЬКА МІСЬКА НАРКОЛОГІЧНА ЛІКАРНЯ «СОЦІОТЕРАПІЯ» ОСОБА_3 , огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено лікарем-наркологом на підставі виявлених у ОСОБА_1 при огляді клінічних ознак алкогольного сп`яніння, які відповідали клінічним ознакам алкогольного сп`яніння, встановленим у пункті 3 розділу І Інструкції №1452/735 та розділі F10.0 глави V Психічні та поведінкові розлади Міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду (МКХ-10). Такий огляд було проведено лікарем-наркологом за згодою водія із застосуванням спеціального технічного засобу газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6820 ARPJ-0450, про що зазначено в пунктах 21-25 акта, та при вимірюванні вмісту парів етанолу в повітрі, що видихається, результат огляду водія ОСОБА_1 склав 0,49 ‰, про що свідчать долучені до матеріалів справи стороною захисту копії документів, отримані у відповідь на адвокатський запит від 08.09.2022 з КНП «КИЇВСЬКА МІСЬКА НАРКОЛОГІЧНА ЛІКАРНЯ «СОЦІОТЕРАПІЯ» (а.м.с.п.а.п. 56-67), протилежного не зафіксовано й на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Доводи захисника про те, що в Україні на законодавчому рівні не закріплено мінімально допустимого рівня алкоголю у повітрі, що видихається, а лише гранично допустима норма алкоголю в крові (0,2‰), тому в даному випадку підлягають до застосування норми міжнародного права в галузі дорожнього руху, зокрема, «пункт 5» статті 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974) (далі - Конвенція про дорожній рух) суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, у цій справі стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 був встановлений лікарем-наркологом після проведення огляду з використанням газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6820 цифровий показник спеціального технічного засобу склав 0,49 проміле.

Згідно з Інструкцією приладу DRAGER ALCOTEST 6820 результати тесту можуть визначатись у двох показниках: - масова концентрація алкоголю у видихуваному повітрі від 0 до 2,5 мг/л (відношення маси етанолу у видихуваному повітрі до об`єму цього повітря) або масова концентрація алкоголю в крові - від 0 до 5 ‰ (відношення маси етанолу в крові до об`єму крові).

У цій справі результат тесту був зафіксований у проміле, тобто було встановлено масову концентрацію алкоголю в крові.

У той же час, посилання захисника на те, що за відсутності в Україні закріпленої на законодавчому рівні мінімальної граничної межі для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі, напротивагу закріпленої національним законодавством граничної межі вмісту алкоголю в крові - 0,2 проміле, свідчить, що результат огляду його підзахисного - 0,49 ‰ не перевищує допустимих границь, встановлених «пункт 5» ст. 8 Конвенції про дорожній рух (0,25 мг на літр видихуваного повітря), що, на думку захисника, відповідно до «таблиці перерахунку одиниць вимірювання алкоголю в крові та повітрі, що видихається» становить 0,5 ‰, тобто результат огляду водія ОСОБА_1 відповідає межам норми, передбаченої міжнародною конвенцією, а тому в цьому випадку внаслідок невизначеності на національному законодавстві підлягає застосуванню саме норма міжнародної Конвенції про дорожній рух, не можуть судом бути взятими до уваги з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у видихуваному повітрі, перевищення якого являється несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові відповідно до національного законодавства не повинен перевищувати «0,50 г чистого алкоголю на літр крові» або «0,25 мг на літр видихуваного повітря».

В цьому випадку використана синтаксична конструкція, в якій однорідні члени речення з`єднані безсполучниковим зв`язком і між двома останніми членами речення стоїть розділовий сполучник «або». Вживання розділового сполучника «або» для з`єднання однорідних членів речення створює альтернативний перелік, тобто в разі, якщо такий перелік перелічує умови для настання певного правового наслідку, це означає, що наслідок настає за наявності хоча б однієї з перелічених умов.

Водночас, встановлена в національному законодавстві мінімально допустима норма щодо вмісту алкоголю у крові водія, - «0,2 ‰ алкоголю в крові» відповідно до «таблиці перерахунку одиниць вимірювання алкоголю в крові та повітрі, що видихається» відповідає «0,2 г/л алкоголю в крові» та «0,1 мг/л вмісту алкоголю в повітрі, що видихається», а відтак результат огляду водія ОСОБА_1 , який склав 0,49 ‰, є таким, що перевищує мінімально допустиму норму, що є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як це передбачено пунктом 7 розділу ІІ Інструкції №1452/735.

Доводи ж сторони захисту про те, що поліцейськими не забезпечено водієві право на користування правовою допомогою під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, серед іншого, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи при розгляді справи у порядку, передбаченому КУпАП. Положеннями ст. 221 цього Кодексу визначено, що розгляд справ про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП належить до компетенції місцевих судів і право на захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції ОСОБА_1 було реалізовано, що свідчить про безпідставність таких доводів сторони захисту. Крім того, з відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 з моменту зупинки транспортного засобу до моменту закінчення складання матеріалів неодноразово користувався юридичною допомогою шляхом здійснення дзвінків.

Що стосується заявлених стороною захисту неодноразових клопотань про виклик у судове засідання в якості свідків: лікаря-нарколога відділення медичних оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння КНП «КМНКЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ» ОСОБА_3 , яка 08.08.2022 о 09:14 проводила огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , та інспекторів УПП в місті Києві ДПП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які 08.08.2023 зупинили та оформляли відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, то суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці зазначає, що саме національні суди повинні оцінювати надані їм докази, як і доречність доказів, які бажають надати обвинувачені. Стаття 6 § 3 d) залишає за судами обов`язок вирішувати щодо корисності доказів, наданих свідками. Вона не вимагає виклику і допиту кожного свідка захисту: її головна мета, як кажуть слова «на тих самих умовах», - повна рівність сторін у цьому питанні (рішення у справах «Перна проти Італії» від 06.05.2003, «Муртазалієва проти Росії» від 18.12.2018, «Солаков проти Колишньої Югославської Республіки Македонія» від 31.10.2001). Стаття 6 не надає обвинуваченому необмеженого права забезпечити явку свідків на слухання. Зазвичай національні суди вирішують, чи потрібно або доцільно допитати свідка (рішення у справах «С.Н. проти Швеції» від 02.07.2022; «Аккарді та інші проти Італії» від 20.01.2005).

Недостатньо, аби обвинувачений поскаржився на те, що не зміг допитати певних свідків. Потрібно, аби він обґрунтував своє клопотання про допит свідків, уточнивши, що такий допит важливий і необхідний для встановлення істини і для прав сторони захисту (рішення у справах «Перна проти Італії» від 06.05.2003; «Бакану і SC « R » S.A. проти Румунії» від 03.03.2009).

У справі «Муртазалієва проти Росії» від 18.12.2018 ЄСПЛ сформулював наступний триетапний тест для оцінки того, чи було дотримане право викликати свідка захисту відповідно до статті 6 § 3 (d): (1) чи було клопотання допитати свідка достатньо обґрунтованим та відповідним предмету обвинувачення; (2) чи розглядали національні суди доречність цих показань та чи наводили достатні підстави для свого рішення не допитувати свідка під час судового розгляду; та (3) чи підірвало рішення національних судів не допитувати свідка загальну справедливість провадження.

Вирішуючи вказані клопотання сторони захисту, суд приходить до висновку, що вони не містять належного обґрунтування щодо необхідності допиту вказаних осіб в судовому засіданні, оскільки не містить інформації про те, які саме обставини особи, уповноважені на виконання функцій держави і уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення (патрульні поліцейські) та працівник закладу охорони здоров`я, якому надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (лікар-нарколог), можуть повідомити суду для вирішення справи.

Відтак суд приходить про безпідставність і необґрунтованість вказаних клопотань.

З огляду на викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, оскільки наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується належними та допустимими доказами у справі, які повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативного адміністративного стягнення, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1086 зі змінами, внесеними постановою КМУ від 02.12.2021 №1257, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Положеннями ст. 401 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, наведений у ст. 5 вказаного Закону.

Відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Керуючись статтями 401, 130, 221, 266, 276-280, 283-287 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд, -

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбування ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами рахувати з моменту набрання постановою законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

У разі несплати правопорушником штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Суддя А.В. Касьян