ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2425/23
Провадження № 3/210/1217/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

"25" серпня 2023 р.

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Скотар Р.Є., розглянувши матеріал, який надійшов з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу 10 травня 2023 року надійшли протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 261041 від 26 квітня 2023 року вбачається, що 25.04.2023 року о 23 годині 13 хвилин в м. Кривий Ріг, Металургійний район, вул. Ветеранів праці, буд.45, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ssang Yong Kyron днз НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість. Водій ОСОБА_1 не пройшов огляд на визначення стану сп`яніння в повному обсязі в медичному закладі КП КБЛПД ДОР, що підтверджується висновком №1056, наданим лікарем-наркологом. Зафіксовано на нагрудні відео реєстратори 475859, 475863. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

До початку судового засідання від захисника ОСОБА_1 адвоката Шелудько А.О надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначив наступне.

ОСОБА_1 не вважає себе винним в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, оскільки не вживав алкогольні напої або наркотичні речовини, в той час як обставини щодо його перебування в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння були встановлені з порушенням порядку, що передбачені Законом і не дають підстав вважати, що дана особа керувала транспортним засобом в стані сп`яніння, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП .

ОСОБА_1 25.04.2023 року приблизно о 23год10хв, знаходився біля свого транспортного засобу SSangYongKyron номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Ветеранів Праці, де, без наявних на те підстав, біля нього зупинились працівники поліції.

Після чого, працівники патрульної поліції попрохали ОСОБА_1 надати документи на транспортний засіб та посвідчення водія, після перевірки яких одразу ж почали задавати ОСОБА_1 питання щодо вживання ним алкогольних та наркотичних засобів.

Далі працівники патрульної поліції почали розмовляти між собою, сумніваючись щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння, але на всяк випадок вирішили відвезти його до медичної установи з метою проведення огляду на стан спочатку алкогольного, а потім і наркотичного сп`яніння.

Після чого, ОСОБА_1 був доставлений працівниками патрульної поліції до КП Криворізька БЛНПД ДОР, де медичними працівниками, без залучення свідків, в кабінеті медичного закладу надано для продуву алкотестер, трубку якого при ньому не розпаковували, після продуву в який, алкотестер показав значення менше 0,2 проміле .

Тобто, ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

В подальшому на вказівку працівника поліції, лікар надав йому ємність для здачі біологічного середовища - сечі, яка не була запакована та не була стерильна чиста.

ОСОБА_1 не зміг через фізіологічні вади здати аналіз сечі, але наполягав, на здачі інших аналізів, передбачених чинним законодавством та не відмовлявся від інших аналізів взагалі.

Лікар пропонував здати сечу ОСОБА_1 , яку останній не зміг здати, а слину, кров чи інші матеріали не намагався відібрати, тобто не дослідив біологічне середовище в достатній мірі та кількості, зазначивши що ОСОБА_1 не пройшов огляд згідно встановленого порядку, що не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд та добровільно на пропозицію поліцейських прибув до закладу охорони здоров`я, так само як і не відмовлявся надати біологічний матеріал для дослідження.

Отже, матеріали справи не дають підстав вважати, що дана особа відмовилась від проходження огляду на стан наркотичного та іншого сп`яніння, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Отже, враховуючи, що у працівників патрульної поліції були відсутні законні підстави для перевірки документів взагалі та відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, яким на їх думку керував водій ОСОБА_1 , законність підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не підтверджена відповідним рішенням поліцейського, зокрема, постановою про вчинення адміністративного правопорушення, то перевірка його документів в ході якої у поліцейського виникла підозра про вживання ОСОБА_1 наркотичних засобів є незаконною, а відповідно протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №261041від 26.04.2023, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є недопустимими доказами та не можуть бути використані як докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, просив на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату і час судового засідання був повідомлений належним чином. Від захисника ОСОБА_1 адвоката Шелудько А.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши надані до справи докази, приходить до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю з наступних підстав

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді справи про адміністративне правопорушення, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стосовно доводів захисника ОСОБА_1 адвоката Шелудько А.О., що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, поліцейськими не надано жодних доказів, які б доводили факт керування транспортним засобом, суд вважає доводи обгрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 1.3. ПДР України, що кореспондується з п. 1.9 ПДР України на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 2.5 ПДР України визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, чинне законодавство передбачає, що до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути притягнена особа, яка є водієм і керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

З відеозапису, переглянутому в судовому засіданні, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи вбачається, що рух автомобіля Ssang Yong Kyron д.н.з. НОМЕР_1 не зафіксовано, зупинка даного автомобіля працівниками поліції на відеозаписі також не зафіксована, доказів того, що ОСОБА_1 25.04.2023 року о 23 год. 13 хв. керував транспортним засобом на відеозаписах відсутні.

Досліджений відеозапис «clip-3» розпочинається з моменту, коли працівники поліції під`їхали до автомобіля, який перебуває біля домоволодіння в нерухомому стані. Поруч з автомобілем знаходився ОСОБА_1 , який розмовляв по телефону. Відеозаписом не зафіксовано перебування ОСОБА_1 на місці для водія. Крім того, на досліджених відеозаписах ОСОБА_1 неодноразово заперечував факт керування автомобілем працівникам поліції. Відеозапис події також не містить інформації, яка свідчила б про те, що автомобіль стояв з увімкненим двигуном.

Також ОСОБА_1 у протоколі зауважив, що не керував транспортним засобом.

Працівниками поліції не враховано, що під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов"язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлено відсутність доказів керування ОСОБА_1 25.04.2023 року о 23 год. 13 хв.. транспортним засобом Ssang Yong Kyron д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки ані відеозаписів, ані пояснень свідків, які були б свідками керування, ані будь-яких інших доказів, які можуть підтвердити факт керування ОСОБА_1 до матеріалів адміністративної справи не долучено.

Отже, пояснення ОСОБА_1 , що він не керував 25.04.2023 року о 23 год. 13 хв транспортним засобом, підтверджуються дослідженим відеозаписом, і жодними доказами не спростовується.

Суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є лише водій транспортного засобу, тобто особа, яка ним керує. Тобто предметом доказування між іншим є і те, що певна особа керувала транспортним засобом будучи в стані алкогольного (наркотичного, тощо) сп`яніння, або за певними ознаками можна вважати, що перебувала в такому стані при відмові від проходження відповідного огляду.

Таким чином, з огляду на відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів керування 25.04.2023 року о 23 год. 13 хв. ОСОБА_1 транспортним засобом, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не можна вважати суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано ознаки сп`яніння - зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродня блідість обличчя. Однак відповідно до дослідженого відеозапису події, наразі ознаки, ніяким чином працівники поліції не встановлювали. З відеозапису вбачається, що поведінка ОСОБА_1 є цілком адекватна обстановці, яка склалася, на запитання поліцейських відповідав чітко, координація рухів не порушена, на обличчі відсутня блідість, має природній колір покрову обличчя. Будь-яких ознак, які б свідчили про вживання ним наркотичних речовин вказаний відеозапис не містить. Також ознаки сп`яніння письмовими поясненнями свідків не підтверджуються, а тому зазначення цих ознак викликає сумніви.

З урахуванням відсутності доказів встановлення та наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, тому підстав, згідно Інструкції 09.11.2015 № 1452/735, для пропонування працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не було.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до пунктів 7-13 розділу ІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. За збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Тобто, у разі направлення водія до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння для проведення лабораторних досліджень лікар відбирає у досліджувального слину, сечу чи змиви з поверхні губ, шкурного покрову обличчя і рук, а у разі неможливості взяти зразки зазначених біологічних середовищ, відбирає кров.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, лікар пропонував здати сечу ОСОБА_1 , яку останній не зміг здати, а слину, кров чи інші матеріали не намагався відібрати, тобто не дослідив біологічне середовище в достатній мірі та кількості, зазначивши що ОСОБА_1 не пройшов огляд згідно встановленого порядку, що не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказані обставини підтверджуються відеозаписами з нагрудних боді-камер. При цьому, ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд та добровільно на пропозицію поліцейських прибув до закладу охорони здоров`я, так само як і не відмовлявся надати біологічний матеріал для дослідження.

Отже, матеріали справи не дають підстав вважати, що дана особа відмовилась від проходження огляду на стан наркотичного та іншого сп`яніння, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Окрім цього, згідно п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Згідно п. 2 розділу VII Інструкції, поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Однак, дослідивши диск з відеозаписами долучений до матеріалів справи, суд звертає увагу, що відеозаписфрагментарний, епізодичний, не є безперервним, не містить усіх обов`язкових відомостей для об`єктивного розгляду справи, що суперечить п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що даний доказ не відповідає вимогам достовірності.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення відповідний запис про відсторонення від керування автомобілем відсутній, як і відсутні в матеріалах справи протокол про відсторонення від керування автомобілем, або передачу його для керування іншій особі, що також ставить під сумнів обставини, викладені у протоколі щодо ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

При цьому сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, тому, протокол не відповідає вимозі його достовірності.

Суд приходить до висновку, що надані матеріали адміністративної справи є суперечливими, не відповідають критеріям достовірності та належності, таким чином відсутні докази, які можуть свідчити «поза розумним сумнівом» про винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини

Враховуючи вищевикладене, склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП є недоведеним поза розумним сумнівом.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Приймаючи дане рішення, суддя керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення .

Суддя: Р. Є. Скотар