Справа № 352/1702/22
Провадження № 33/4808/497/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Войцеховської Т.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 червня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого,українця,громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 30 вересня 2023 року близько 00 год. 15 хв., в с. Драгомирчани по вул. Миру, 44 Івано-Франківського району Івано-Франківської області, пост № 40 ОСОБА_1 марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Пройти у встановленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, по місцю зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest» чи в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодного доказу того, що саме він здійснював керування транспортним засобом.

Покликаєтьсяна те, що в справі містяться CD-диск на якому містяться відеоролики, з яких чітко зрозуміло, що транспортний засіб не перебував у русі, а також його неодноразові повідомлення працівникам поліції, що він не є водієм транспортного засобу та вказівку на особу, яка дійсно керувала транспортним засобом. На його думку відсутні будь які докази, що саме він виконував функції водія, як це вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Просить постанову суду скасувати, а провадження по справі щодо нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Войцеховська Т.М. та Буній В.І. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Перевіряючи доводи щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.(«Науменко проти України» ).

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом.

Зокрема, зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що він визнає, що дійсно перебував у транспортному засобі та мав із працюючим двигуном та включеними фарами ближнього світла, оскільки намагався послухати музику та зігрітися. Стверджує, що не керував транспортним засобом, оскільки не здійснював рух транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Апеляційний суд вважає що твердження про те, що керування транспортним засобом здійснюється тільки у тому випадку, коли внаслідок таких дій здійснюється рух (переміщення) транспортного засобу не відповідає правовому змісту, який було вкладено законодавцем у вказану правову норму.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

При цьому, транспортні засоби за своїм цільовим призначенням можуть бути багатофункціональними та такими, що дозволяють не тільки здійснювати переміщення людей та вантажів але забезпечують виконання різних господарських робіт.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особливості правового регулювання дорожнього руху передбачають певні дії водія транспортного засобу у конкретних дорожніх ситуаціях за яких водій зобов`язаний зупинити рух транспортного засобу з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, що не повинно розцінюватись як припинення ним керування транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом це фактично реальна можливість контролювати рух транспортного засобу.

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Так, за своїм правовим змістом керування транспортним засобом полягає у сукупності цілеспрямованих дій, що включають оцінку ситуації та стану транспортного засобу, вибір керівних дій та їх реалізацію.

Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна автомобіля та інше ) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , оскільки не керував транспортним засобом.

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 показав, що має право керування транспортним засобом приблизно з 2019 року. Стверджує, що 30.09.2022 року в його володінні дійсно перебував транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності його начальнику ОСОБА_2 , який є власником компанії «Клінінг якості». Вказує, що 30.09.2022 року він був на весіллі, однак алкогольні напої не вживав, оскільки був дружбою. Після весілля він разом з іншими гостями поїхав до готелю в м.Надвірна в якому приблизно після 22.00 випив коньяка та шампанського, оскільки не планував керувати транспортним засобом в подальшому. Однак, його знайомий ОСОБА_3 попросив його, щоб вони забрали його маму з блокпосту, відвезли її до м. Івано-Франківська та після повернулись назад до готелю. Стверджує, що ОСОБА_3 теж був на весіллі і був напідпитку, однак запевнив його в тому, що він як військовий уладнає можливі проблеми у разі якщо його зупинять працівники поліції. Він вирішив поїхати разом з ОСОБА_3 , оскільки машина йому не належала і він не міг віддати в користування чужу машину. Вказує, що коли вони їхали до блокпосту , то між ним та ОСОБА_3 виник конфлікт, оскільки останній залицявся до його колишньої дівчини і йому це не подобалось. Так, ще на весіллі між ними виник конфлікт з цього приводу і останній йому погрожував вбивством та казав, що він повністю контужений. Стверджує, що за кермом транспортного засобу перебував весь час ОСОБА_3 і після того, як вони проїхали блокпост, останній пійшов зустрічати маму. Вважає, що ОСОБА_3 обмовив його у вчиненні правопорушення, оскільки хотів помститись. Вказує, що на блокпості біля знаку ОСОБА_3 зупинився і військові світили ліхтарями та бачили, хто є водієм транспортного засобу. Звертає увагу на те, що коли приїхали працівники поліції, то він дійсно перебував за кермом транспортного засобу, оскільки пересів на місце водія, щоб забрати ключи від автомобіля за який він відповідав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він повністю визнає, що дійсно перебував на водійському місці, яке спеціально передбачено для керування транспортним засобом саме з метою забезпечення відповідного контролю над вищевказаним автомобілем.

Разом з тим, вищевказані пояснення ОСОБА_1 носять суперечливий та непослідовний характер і повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що аналогічні показання ОСОБА_1 надавав в судовому засіданні суду першої інстанції та стверджував, що внаслідок словесного конфлікту, ОСОБА_3 зупинив автомобіль приблизно за 50 метрів від блок-поста в с.Драгомирчани та повернувся на блок-пост, де повідомив військовим, які там чергували, що він ( ОСОБА_1 ) в нетверезому стані перебуває за кермом автомобіля, у зв`язку з чим, військові викликали працівників поліції. При цьому , ОСОБА_1 стверджував, що не керував, транспортним засобом і знаходився в ньому як пасажир, а тому відмовився від пропозиції працівників поліції пройти освідчення на стан алкогольного сп`яніння приладом «Drager Alcotest» чи в медичному закладі. Вважав, що протокол був складений відносно нього безпідставно, а тому просив закрити провадження у даній справі щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, вищевказані доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, вже перевірялись судом першої інстанці внаслідок чого було встановлено , що вони повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №204039 від 30.09.2022 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 30 вересня 2022 року о 00 год. 15 хв., в с Драгомирчани, вул.Миру 44, пост № 40 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння(запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу в медичному закладі відмовивився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою командир взводу 1 роти 1 батальйону УПП у Івано-Франківській області, старший лейтенант поліції Горбенко Роман Володимирович., вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.

Зазначено, що до протоколу додається рапорт, пояснення свідка камери № 471529 та № 471530.

В графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не згідний з працівниками поліції, вказує,що не був за кермом вказаного автомобіля..

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , що свідчить про його ознайомленням зі змістом його звинувачення.

Таким чином, зі змісту вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом висунутого обвинувачення.

Так, до матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.2), згідно якого водій ОСОБА_1 30.09.2022 року о 00 год.. направлявся до КНП «ПНЦ ІФ ОР».

Відповідно до вказаного направлення у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови.

Так, в матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3) у відповідності до якого ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

До матеріалів справи долучено, пояснення ОСОБА_3 , в яких зазначено , що 29.09.20223 року 22 год.40 хв він був пасажиром транспортного засобу, в якому водій був п`яний . Зазначає,що з водієм познайомився на весіллі. Він сидів на задньому пасажирському сидінні, за кермом не перебував. Після чого в с.Драгомирчани водій не зупинився біля блокпоста, а зупинився 50 метрів від нього. ОСОБА_4 пішов по свою матір до блок поста. Стверджує, що водій безпідставно вказав, що саме він ОСОБА_3 перебував за кермом автомобіля, оскільки він був пасажиром. ( а.п.5).

Апеляційний суд вважає неможливим посилання на письмові показання свідків, які в порушення принципу безпосередності дослідження доказів не допитувались у судовому засіданні і вказані докази повинні буди визнані недопустимими.

Разом з тим, апеляційному суду не надані дані, які свідчать, що вищевказані свідки можуть надати суду інші пояснення у зв`язку з чим існує необхідність їх допиту в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Зокрема, суду не надані дані, які свідчать про те, що вищевказаний свідок може надати суду інші показання, які будуть не відповідати письмовим показанням та які будуть суперечити встановленим судом обставинам.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні апеляційної інстанції приймались заходи для допиту свідка ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , на допиті яких наполягала сторона захисту,стверджуючи, що вказані свідки можуть підтвердити, що транспортним засобом керував саме свідок ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 знаходився в автомобілі в якості пасажира.

Разом з тим, свідок ОСОБА_3 зареєстрований у Херсонській області, не проживає за місцем реєстрації і місце його перебування невідоме. Наявний в матеріалах справи телефонний номер свідка не відповідає.

Дані про свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відсутні в матеріалах провадження і на допиті вищевказаних свідків наполягав ОСОБА_1 та його захисник адвокат Войцеховська Т.М., які не змогли забезпечити допит вказаних свідків в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять даних, які свідчать про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зазначав про наявність вищевказаних свідків під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Зокрема, з часу вчинення правопорушення та складання матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення пройшло більш ніж 11 місяців, що свідчить про те, що ОСОБА_1 мав можливість прийняти відповідні заходи для допиту вказаних свідків в судовому засіданні.

Доводи сторони захисту про те, що вищевказані свідки можуть надати пояснення на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності носять голослівний характер та не підтверджуються наявними даними.

Згідно рапортів молодшого інспектора ЦЗ ГУНП в Івано-Франківській області старший сержант поліції Струк І.В. та поліцейський взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Івано-Франківській області капрал поліції Огерук А. (а.с.6-7), 30.09.2022 року близько 00 год. 10 зазначають, що на службовий планшет надійшов виклик « Адмін правопорушення» про те, що м.Івано-Франківськ, с.Драгомирчани, вул.Миру 44 на блок пості № 40 транспортним засобом «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 . Не зупинився на вимогу дорожнього знаку № 3.41 «Стоп контроль», а зупинився близько 50 м від поста. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка,що не відповідає обстановці, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі відмовився. На водія було складено протокол ААБ № 204039 дана подія фіксувалася на нагрудну бодікамеру № 4715,30; 471529.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області капітану поліції Костенко О. про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 мають суперечливий та непослідовний характер, оскільки останній стверджуючи про те, що не керував транспортним засобом, вказує на те, що передав керування транспортним засобом, особі, яка явно перебувала у стані сп`яніння. При цьому у вказаних поясненнях ОСОБА_1 не заперечує, що транспортний засіб перебував в його володінні і саме він несе відповідальність за його безпечне використання.

Зі змісту вищевказаних пояснень ОСОБА_1 вбачається, що свідок ОСОБА_3 обмовив його у вчиненні правопорушення у зв`язку із конфліктом, який виник ще до того, як він передав керування транспортним засобом вказаному свідку та в подальшому разом із вказаним свідком поїхав під час дії комендантської години до м. Івано-Франківська, маючи намір повернутись в готель у м. Надвірна.

Наведені обставини свідчать про те, що вищевказані пояснення ОСОБА_1 не відповідають дійсності та повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, з відеореєстратора патрульної машини працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти у встановленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння по місцю зупинки за допомогою приладу «Drager Alkotest» чи в медичному закладі. Неодноразово наголошував на тому, що автомобілем він не керував, а вказаним транспортним засобом за кермом перебував інший водій.

Разом з тим, зафіксовані відеозаписом обставини свідчать про те, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, оскільки повністю визнавав, що транспортний засіб знаходиться в його володінні і перебуває під його контролем.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Зі змісту відеозапису вбачається, що працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 про правові наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі та притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

В ході спілкування із водієм ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, на що останній відмовився.

Водію ОСОБА_1 працівником поліції були роз`яснені його права та обов`язки, про що стверджується долученим відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції та власноручним підписом правопорушника в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відеозаписи містять відомості про роз`яснені ОСОБА_1 його права та обов`язки, а також правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

На відеозаписах зафіксовано ознайомлення протоколу по адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП під його власноручний підпис.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідальність за ч1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, санкція даної статті передбачає також відповідальність водія за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв