ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/321/23 Головуючий в 1 інст. Кулик В.Б.
Провадження № 33/807/619/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 5 ст. 126 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , захисника адвоката Рябко Ю.М., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , волонтера Громадської організації «Хортицька варта», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 40800, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк п`ять років, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 04.01.2023 року, о 22 год. 28 хв. ОСОБА_1 у м. Запоріжжі, по вул. Миколи Ласточкіна керував транспортним засобом ЗАЗ 110557 державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що здійснював керування автомобілем, не маючи відповідної категорії через те, що здійснював допомогу військовим та цивільному населенню, які опинилися на лінії вогню та у важких умовах.

Вказане підтверджується довідками та посвідченням від громадського об`єднання.

22.06.2022 року в ТСЦ №2341 він отримав посвідчення у відповідності до якого він має право на керування автомобілем категорії «С».

Через триваючу війну та постійні гуманітарні поїздки і відрядження у нього не було часу на отримання відповідної категорії для здійснення керування автомобілем.

Під час події він здійснював рух з вантажем на лінію зіткнення, однак був зупинений працівниками поліції, внаслідок чого відносно нього було складено адміністративний протокол, копію якого працівники поліції йому не надали та запевнили, що ніяких негативних наслідків не буде.

В лютому 2023 року суддя суду першої інстанції перебувала на лікарняному. Секретар записала номер його мобільного телефону, однак в подальшому його не викликали, а лише поставили перед фактом, що справу було розглянуто без його участі.

Про існування постанови йому стало відомо лише 17.07.2023 року, а тому він просить поновити строк на оскарження постанови суду.

Просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності через вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності та закрити провадження в цій справі.

Щодо поновлення строків апеляційного оскарження.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

В клопотанні апелянт вказує, що справу було розглянуто без його участі, він виявляв бажання взяти участь в судовому засіданні, однак суд першої інстанції в супереч вимогам ст. 268 КУпАП розглянув справу за його відсутності, лише вказав, що він не з`явився в судове засідання. Про існування постанови він дізнався вже після строку на апеляційне оскарження.

Суд апеляційний інстанції, враховуючи що вказані доводи матеріалами справи не спростовані, дійшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважної причини і наявні підставі для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті апеляційних доводів, суд дійшов до таких висновків.

Вислухавши ОСОБА_1 , його захисника адвоката Рябко Ю.М., перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Проте, вищевказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були, суд першої інстанції не надав оцінки доказам у справі, в тому числі тим, які були надані особою, яка притягається до адміністративної відповідальності і лише формально вказав, що ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР України та скоїв інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд аналізуючи зміст постанови та матеріали справи дійшов до висновку, що висновки суду першої інстанції з приводу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 126 КУпАП є передчасним та таким, що не відповідають принципам верховенства правовладдя.

Так, положеннями ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність особи за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №043590 (а.с.1), постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6312660 (а.с.4), довідку з підсистеми «Адмінпрактика» (а.с.5), витяг про інформацію транспортного засобу НОМЕР_1 (а.с.6-7), оптичний носій інформації у вигляді СД-диску.

Зазначені докази, які є належними в розумінні ст. 251 КУпАП, свідчать про повторність керування протягом року транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Вказане не заперечувалося і самим водієм ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції та в апеляційній скарзі.

Разом з тим, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 також вказав, що був змушений здійснював керування автомобілем не маючи категорії «В» через те, що здійснював допомогу військовим та цивільному населенню, які опинилися на лінії вогню та важких умовах.

Однак, 22.06.2022 року в ТСЦ №2341 отримав посвідчення у відповідності до якого він має право на керування автомобілем категорії «С».

Через триваючу війну та постійні гуманітарні поїздки і відрядження у ОСОБА_1 не було часу на отримання категорії «В» для здійснення керування автомобілем.

Під час події він здійснював рух з вантажем на лінію зіткнення, однак був зупинений працівниками поліції, внаслідок чого було складено адміністративний матеріал. Працівники поліції не надали копію протоколу та запевнили, що ОСОБА_1 нічого не буде.

Крім того, судом першої інстанції не перевірено і не взято до уваги, що ОСОБА_1 з початку війни є волонтером.

Вказане підтверджується характеристикою квартального комітету №12 Комунарського району м. Запоріжжя від 26.01.2023 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 характеризується позитивно. Приймає участь у волонтерстві на благо України (а.с.17).

Довідкою від Громадської організації «Хортицька варта» (а.с.18) вказано, що ОСОБА_1 є активним волонтером, приймає участь у заходах забезпечення обладнання, автотранспортом, одягом, амуніцією, медикаментами, продуктами харчування підрозділи ЗСУ, НГУ, Національної поліції, ТрО, волонтерських штабів переселенців.

Має безліч відзнак і подяк за підтримку бійців ЗСУ, підтримку обороноздатності армії, підтримку цивільного населення, зокрема від командира 415 окремого батальйону, командира військової частини НОМЕР_2 , командира військової частини НОМЕР_3 , командира військової частини НОМЕР_4 « ІНФОРМАЦІЯ_2 », коменданта шелтеру центра лікаря ОСОБА_2 , колективу центру лікаря Василенка, начальника Малинівської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_1 є активним волонтером, який здійснює допомогу цивільному населенню на ліні зіткнення та підрозділам Оборони України, що в свою чергу позитивно характеризує особу апелянта та повністю виключає суспільну протиправність діяння.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що під час події ОСОБА_1 не мав категорії «В», однак мав вищу категорію «С».

Відповідно до постанови КМУ від 03.03.2022 року № 184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» встановлено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії «С», «С1» на території України допускаються особи, які мають посвідчення категорії «В».

Однак, вказана постанова не регулює обставини, коли особа має вищу категорію «С», однак здійснює керування автомобілем категорії «В».

Апеляційний суд вважає, що маючи вищу категорію, в даній справі категорію «С», коли волонтер здійснює керування автомобілем категорії «В» для виконання свої громадянських обов`язків, суспільна протиправність дій нівелюється повністю.

Також матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 16.01.2023 року по 27.01.2023 року проходив курс практичної підготовки водія на категорію «В».

Відповідно до свідоцтва про закінчення практичної підготовки водія категорії «В» серії НОМЕР_5 23 від 28.01.2023 року, ОСОБА_1 одержав оцінку «добре».

Таким чином, ОСОБА_1 ще до прийняття рішення суду першої інстанції про притягнення його до адміністративної відповідальності (згідно дати вказаній в судовій повістці (а.с. 12), постанови суду (а.с. 13), супровідного листа до цієї постанови (а.с. 15) рішення було прийнято 28 лютого 2023 року, а згідно постанови суду про виправлення описки рішення було прийнято 28 березня 2023 року (а.с 21) усунув обставину, яка стала причиною для складання адміністративного протоколу.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

У відповідності до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Ст. 34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Зважаючи на наведене, суд враховує доводи ОСОБА_1 , оскільки в країні триває війна, активні бойові дії проходять на території Запорізької області, кожного дня цивільні і військові гинуть від російської агресії, а тому суд бере до уваги пояснення ОСОБА_1 , що в 04.01.2023 року йому треба було відвести вантаж на лінію зіткнення, така ситуація, яка склалася, вимагала від останнього негайного реагування, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості залучити іншого водія.

На переконання суду апеляційної інстанції, дії ОСОБА_1 були направлені на запобігання небезпеки, яка загрожувала громадському порядку, життю та здоров`ю населення, що знайшло своє підтвердження під час перевірки достовірності даних, зазначених останнім, отже ці дії були вчинені в стані крайньої необхідності, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та всупереч вимогам ст. 18 КУпАП визнав винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП через вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності.

Провадження в справі закрити на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/321/23