Справа № 125/438/23
Провадження № 33/801/741/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Питель О. В.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 вересня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., з участю секретаря судового засідання Собцевої А.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частинами 1, 2 статті 172-7 КпАП України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1, 2 статті 172-7 КпАП України, які зафіксовані у протоколах № 109, №110, №111, та №112 від 27.02.2022 року та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн (три тисячі чотириста гривень). Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп. Справу відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, що передбачене частинами 1, 2 статті 172-7 КпАП України, які зафіксовані у протоколах № 99, №100, №101, №102, №103, №104, №105, №105, №107, та №109 від 27.02.2022 року закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження у справі про вчинення адміністративних правопорушень, які зафіксовані у протоколах № 109, №110, №111, та №112 від 27.02.2022 року та передбачені частинами 1, 2 статті 172-7 КпАП України.

Просив також поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що її копію отримано ним 18 липня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що постанова суду ухвалена після закінчення шестимісячного строку накладення адміністративного стягнення, оскільки на думку апелянта днем виявлення начебто вчиненого правопорушення є 30 грудня 2022 року.

По суті оскаржуваних протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією № 109, № 110, № 111, та № 112 від 27.02.2022 року, то апелянт вважає їх необґрунтованими, складеними з надуманих підстав. Зазначає, що відповідними наказами (№ 134-К від 02.08.2021 та № 163-К від 19.09.2021) врегульовано порядок оплати праці працівників приймальної комісії, а питання про зайняття директором посади за сумісництвом, про яке йдеться у вказаних протоколах, не вирішувалось, і такого правопорушення він не вчиняв.

ОСОБА_1 , повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, подавши апеляційному суду заяву про розгляд справи у його відсутність, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Захисник - адвокат Гуйвенюк О.П. підтримала вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просила скасувати постанову судді, закрити провадження по справі.

Прокурор Михайлина О.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Згідно з статтею 289 КпАП України апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Враховуючи обґрунтування апеляційної скарги в частині пропущення строку на апеляційне оскарження судового рішення та матеріалів справи, причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними та поновити заявнику строк на апеляційне оскарження постанови Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2023 року .

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КпАП України відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Вважаю, що судом першої інстанції дотримано цих вимог закону та належним чином з`ясовано обставини, що свідчать про наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КпАП України та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Оскільки особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 оскаржується судове рішення в частині визнання його винним за адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2 статті 172-7 КпАП України, які зафіксовані у протоколах № 109, №110, №111, та №112 від 27.02.2022 року, то відповідно постанова суду переглядається апеляційним судом в цій частині.

Так з протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язане із корупцією № 109, № 110, № 111, № 112 від 27.02.2023 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він перебуваючи на посаді директора комунального закладу вищої освіти «Барський гуманітарно-педагогічний коледж імені Михайла Грушевського» та є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону України «Про запобігання корупції», та (пункт «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону), також суб`єктом адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена статтею 172-7 КпАП України «Порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів», у порушення вимог пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», 02.08.2021 при винесенні та підписанні наказу № 134-К від 02.08.2021, яким було встановлено надбавку у розмірі 50 % від посадового окладу за складність, напруженість у роботі працівникам приймальної комісії, які працювали понаднормово та у вихідні дні з 29.06.2021 по 05.08.2021 (субота, неділя з 9:00 по 13:00) 03, 04, 10, 11, 17, 18, 24, 25, 31 липня та 01.08.2021, у тому числі ОСОБА_1 голові приймальної комісії, не повідомив не пізніше наступного робочого дня (03.08.2021) орган управління майном (Департамент гуманітарної політики Вінницької обласної державної адміністрації) про виникнення реального конфлікту інтересів, тобто суперечності між його приватним інтересом, обумовленим бажанням отримати надбавку, та представницькими повноваженнями на посаді директора, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Крім того, ОСОБА_1 , 02.08.2021 при винесенні та підписанні наказу № 134-К від 02.08.2021, згідно з яким було встановлено надбавку у розмірі 50 % від посадового окладу за складність, напруженість у роботі працівникам приймальної комісії, які працювали понаднормово та у вихідні дні з 29.06.2021 по 05.08.2021 (субота, неділя з 9:00 по 13:00) 03, 04, 10, 11, 17, 18, 24, 25, 31 липня та 01.08.2021, у тому числі ОСОБА_1 голові приймальної комісії, вчинив дію та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, тобто виникла суперечність між його приватним інтересом, обумовленим бажанням зайняти посаду за сумісництвом з отриманням оплати праці та всіх доплат згідно із законодавством, та представницькими повноваженнями на посаді директора, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, оскільки встановив виплату заробітної плати особисто собі (протокол № 110).

Також ОСОБА_1 19.09.2022 при винесенні та підписанні наказу № 163-К від 19.09.2022, згідно з яким було встановлено надбавку у розмірі 50 % від посадового окладу за складність, напруженість у роботі працівникам приймальної комісії, які працювали понаднормово та у вихідні дні з 23.06.2022 по 09.09.2021 (субота, неділя з 9:00 по 14:00) 25, 26 червня, 02, 03, 09. 10, 16, 17, 23, 24, 30, 31 липня, 06, 07, 13, 14, 20, 21, 27, 28 серпня та 03, 04 вересня 2022 року, у тому числі ОСОБА_1 голові приймальної комісії, не повідомив не пізніше наступного робочого дня (20.09.2022) орган управління майном (Департамент гуманітарної політики Вінницької обласної державної адміністрації), про виникнення реального конфлікту інтересів, тобто суперечності між його приватним інтересом, обумовленим бажанням отримати надбавку, та представницькими повноваженнями на посаді директора, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень (протокол №111).

Крім того, ОСОБА_1 19.09.2022 при винесенні та підписанні наказу № 163-К від 19.09.2022, згідно з яким було встановлено надбавку у розмірі 50 % від посадового окладу за складність, напруженість у роботі працівникам приймальної комісії, які працювали понаднормово та у вихідні дні з 23.06.2022 по 09.09.2021 (субота, неділя з 9:00 по 14:00) 25, 26 червня, 02, 03, 09. 10, 16, 17, 23, 24, 30, 31 липня, 06, 07, 13, 14, 20, 21, 27, 28 серпня та 03, 04 вересня 2022 року, у тому числі ОСОБА_1 голові приймальної комісії, вчинив дію та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, тобто виникла суперечність між його приватним інтересом, обумовленим бажанням зайняти посаду за сумісництвом з отриманням оплати праці та всіх доплат згідно із законодавством, та представницькими повноваженнями на посаді директора, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, оскільки встановив виплату заробітної плати особисто собі (протокол №112).

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1 та 2 статті 172-7 КпАП України.

Перевіркою доводів апеляційної скарги встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КпАП України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належну правову оцінку в їх сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Так, згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КпАП України відповідальність за вказаною статтею настає за умови: 1) неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; 2) вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Предметом правопорушення вказаної категорії є суперечність між приватним інтересом особи та її службовими та представницькими зобов`язаннями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КпАП України), а також суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч. 2 ст. 172-7 КпАП України).

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 року (зі змінами та доповненнями, далі - Закону) корупційним правопорушенням є діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та приміткою до ст. 172-7 КпАП України передбачено, що суб`єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення є депутати місцевих рад (що, відповідно до норм діючого законодавства, включають сільські, селищні, міські та районні у місті ради тощо).

Із суб`єктивної сторони, корупційне адміністративне правопорушення за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КпАП України, що інкримінується ОСОБА_1 , характеризується наявністю вини, що виражається у виді: 1) неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; 2) вчиненні дії в умовах реального конфлікту інтересів.

Пунктом 2 примітки до статті 172-7 КпАП України передбачено, що у цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їх службових повноважень.

Виходячи зі змісту Закону, конфлікт інтересів - це ситуація, при якій службова особа виконуючи свої обов`язки має приватний інтерес (особисту заінтересованість), який хоча і не обов`язково призводить до прийняття неправомірного рішення або вчинення неправомірного діяння але здатний до цього призвести.

При цьому, приватний інтерес не обмежується фінансовими чи матеріальними інтересами або тими інтересами, які дають службовій особі пряму особисту вигоду, в тому числі неправомірну.

Отже, як вбачається з наведеного поняття - «конфлікт інтересів», особистий інтерес особи може носити як майновий, так і немайновий характер.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Отже, для реального конфлікту інтересів характерна наявність трьох об`єктивних компонентів: 1) приватний інтерес; 2) службове повноваження, представницьке повноваження; 3) протиріччя між ними, що впливає на об`єктивність або неупередженість рішення, діяння службової особи.

Під час притягнення особи за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів враховую відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об`єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових повноважень.

Правопорушення щодо неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів, характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.

Згідно ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 11 названого Кодексу передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов`язана звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у розділі 5 вказаного Закону.

Саме по собі приховування особою наявного приватного інтересу вже розцінюється як порушення службової дисципліни і потребує вжиття відповідних заходів щодо запобігання корупції.

Конфлікт інтересів існуватиме у всіх випадках, коли у особи є приватний інтерес, здатний вплинути на об`єктивність рішення. Навіть тоді, коли прийняті нею рішення за наявності приватного інтересу є неупередженими і відповідають закону. У цьому випадку буде мати місце втрата суспільної довіри до службової особи та органу влади, в якому вона працює. Крім того, коли приватний інтерес «не спровокував» прийняття незаконного рішення, окремому розгляду підлягатиме питання наявності/відсутності в рішеннях, діяннях службової особи фактів зловживання службовими повноваженнями, одержання неправомірної вигоди чи інших корупційних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону «Про запобігання корупції», у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що директора комунального закладу вищої освіти «Барський гуманітарно-педагогічний коледж імені Михайла Грушевського» відповідно до п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є посадовою особою юридичної особи публічного права, на якого поширюються вимоги ст. 28 Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів. Зважаючи на наведені у ст. 1 Закону визначення, під час встановлення наявності/відсутності в особи конфлікту інтересів першочергово з`ясовується чи має особа дискреційні службові повноваження (рішення приймаються на власний розсуд і переконання, можливість вибрати з декількох допустимих варіантів рішень) та приватний інтерес, що може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання таких службових повноважень з питань, пов`язаних з її приватним інтересом.

Бажання отримати надбавку у розмірі 50 % від посадового окладу, чим покращити своє матеріальне становище (в більшому чи меншому розмірі), свідчить про наявність у ОСОБА_1 приватного (майнового) інтересу, визначення якого наведено у ст. 1 Закону.

Відповідно до Постанови КМУ №1298 від 30.08.2002 установлено, що за складність, напруженість у роботі розмір надбавки працівникам становить до 50 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати, тарифної ставки).

Отже встановлюючи собі надбавку у розмірі 50%, директор комунального закладу ОСОБА_1 діяв з використанням власних дискреційних повноважень, оскільки нормативно-правовим актом не встановлено чіткого розміру надбавки, а лише визначений його граничний розмір.

Апеляційний суд відхиляє посилання захисту на те, що ОСОБА_1 не мав дискреційних повноважень, а був зобов`язаний встановити відповідну надбавку відповідно до подання керівників структурних підрозділів коледжу і погодження профспілкового комітету, так як положеннями постанови КМ, колективного договору, подання і погодження нібито зобов`язують ОСОБА_1 встановити конкретний розмір надбавки, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Як встановлено вище, положеннями Постанови КМ і колективним договором визначено, що конкретний розмір надбавки встановлюється саме директором і це власне і становить його дискреційні повноваження.

Приватний інтерес ОСОБА_1 зумовлений зацікавленістю в отриманні прибутку. Під час реалізації ОСОБА_1 службових повноважень щодо прийняття рішень про виплату надбавки наведений вище приватний інтерес переважав над публічним інтересом, у зв`язку з чим між його приватним інтересом та службовим повноваженням виникла суперечність. Вплив суперечності полягає в тому, що ОСОБА_1 реалізуючи службові повноваження переслідував власні (приватні) цілі, що пов`язані з отриманням прибутку, при цьому завдаючи шкоди публічним інтересам - комунального закладу вищої освіти «Барський гуманітарно-педагогічний коледж імені Михайла Грушевського».

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність в протоколах про адміністративні правопорушення описок, що є неприпустимим, а також недотримання процедури погодження протоколів прокурором, що робить їх недопустимими доказами, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з статтею 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Зазначення в протоколі про виконання ОСОБА_3 обов`язків члена приймальної комісії «за сумісництвом» замість «за суміщення» професій (посад) не змінює суті адміністративного правопорушення, яка полягає у встановленні посадовою особою надбавки за складність, напруженість в роботі працівникам приймальної комісії, які працювали понаднормово, в тому числі самому собі.

Суд відкидає посилання захисту на нібито невідповідність протоколів про адміністративне правопорушення вимогам Інструкції, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки, Міністерства доходів і зборів, Міністерства оборони, Державної судової адміністрації України від 22.04.2013 № 52/394/172/71/268/60 так як призначенням Інструкції є створення в Україні єдиної системи та методики обліку кримінальних та адміністративних правопорушень, а не встановлення до протоколів про адміністративні правопорушення інших вимог ніж ті, що передбачені законом, в тому числі в частині погодження проекту протоколу з прокурором.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення слід закрити в зв`язку зі спливом на момент розгляду справи строку притягнення до адміністративної відповідальності, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідний строк потрібно відраховувати не від моменту отримання уповноваженим органом матеріалів, які стали підставою для складення протоколів, а з часу, коли було з`ясовано і перевірено всі обставини, які підлягали з`ясуванню, зокрема, шляхом запиту і отримання необхідних документів, пояснень тощо.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не з`являвся за викликом уповноваженого органу для складення протоколу посилаючись на зайнятість в роботі, що призвело до затягування з надісланням протоколу на розгляд суду.

Отже переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1 та 2 статті 172-7 КпАП України, які зафіксовані у протоколах № 109, №110, №111, та №112 від 27.02.2022 року за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

За таких обставин постанова Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2023 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник