Номер провадження: 33/813/1344/23
Справа № 496/2656/23
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Нечитайло А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без учасників справи, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бандиш Ганни Іванівни на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такелажника відділення транспортування ракет технічної батареї в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 34 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебували протокол про військове адміністративне правопорушення А3687 №38 від 27.03.2023 року та протокол про військове адміністративне правопорушення А3687 №39 від 29.03.2023 року у відношенні ОСОБА_1 за скоєння ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 172-20, ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, які постановою суду від 26 травня 2023 року були об`єднані в одне провадження (а.с.40).

Так, згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення А3687 №39 від 29.03.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 28.03.2023 року близько 15:50 годин перебував з ознаками алкогольного сп`яніння під час дії правового режиму воєнного стану, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст. 172-20 КУпАП, а саме: був виявлений в районі зосередження військової частини НОМЕР_1 в нетверезому стані в умовах особливого періоду (а.с.2).

Згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення А3687 №38 від 27.03.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 26.03.2023 року близько 17:20 годин перебував з ознаками алкогольного сп`яніння під час дії правового режиму воєнного стану, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст. 172-20 КУпАП, а саме: був виявлений в районі зосередження військової частини НОМЕР_1 в нетверезому стані в умовах особливого періоду (а.с.17).

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-20 КУпАП (а.с.31-32).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 28.06.2023 року, представник ОСОБА_1 адвокат Бандиш Г.І. подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-20 КУпАП (а.с.43-50).

Крім того, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бандиш Г.І. просить поновити їй строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови (а.с.63).

Дослідивши вищевказане клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бандиш Г.І. апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Так, у відповідності до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржувана постанова Біляївського районного суду Одеської області була ухвалена 26 травня 2023 року, однак відомості про вручення її ОСОБА_1 або адвокату Бандиш Г.І. у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про права людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практикою Європейського суду по правам людини (далі ЄСПЛ).

Так до суду апеляційної інстанції у судове засідання, призначене на 31.08.2023 року, на 15.00 год., правопорушник ОСОБА_1 та його адвокат Бандиш Г.І. не з`явились, хоча про дату та час були повідомлені належним чином (а.с.72-73, а.с.74-75), про причини неявки суд не повідомили, а тому апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, §27, 26.04.2007). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

За змістом ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

При встановлених обставинах, неявка ОСОБА_1 не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про військове адміністративне правопорушення А3687 №38 від 27.03.2023 року, протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №000451 від 26.03.2023 року (а.с.2)

Крім того, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про військове адміністративне правопорушення А3687 №39 від 29.03.2023 року, та протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №000460 від 28.03.2023 року (а.с.17-18).

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про доведеність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які, на переконання апеляційного суду, були в повній мірі досліджені судом, з огляду на наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України (далі ЗСУ) і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього розпорядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби ЗСУ, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Статтею 241 вказаного Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Усі військовослужбовці ЗСУ незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами Дисциплінарного статуту ЗСУ, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

З матеріалів справи вбачається, а саме із витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 32.07.2022 року, що ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 за мобілізацією на посаді такелажника відділення транспортування ракет технічної батареї військової частини НОМЕР_1 (а.с.7).

Таким чином, ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 , 26.03.2023 року близько 17 год. 20 хв. був виявлений в районі зосередження військової частини НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння у умовах особливого періоду, що підтверджується протоколом медичного огляду.

Крім того, ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 , 28.03.2023 року близько 15 год. 50 хв. був виявлений в районі зосередження військової частини НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду, що підтверджується протоколом медичного огляду.

За даним фактом відносно ОСОБА_1 було складено протокол про військове адміністративне правопорушення А3687 №38 від 27.03.2023 року та протокол про військове адміністративне правопорушення А3687 №39 від 29.03.2023 року за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (а.с.2,17).

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово був подовжений Указами Президента і до сьогоднішнього дня.

Отже, станом на 26.03.2023 року та 28.03.2023 року (дні події у цій справі) особливий період в Україні тривав. Тобто дії ОСОБА_1 , що зафіксовані протоколами від 27.03.2023 року та 29.03.2023 року, вчинені в умовах особливого періоду, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Відтак, з аналізу наведених вище норм, в сукупності доказів вбачається, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, а саме вживання спиртних напоїв, перебування на території військової частини в нетверезому стані, вчинені в умовах особливого періоду, така особа винна у вчиненні виявленого правопорушення, підлягає адміністративній відповідальності, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Доводи правопорушника ОСОБА_1 і його захисника Бандиш Г.І. про те, що згідно диспозиції статті 172-20 КУпАП особа має перебувати на території військової частини, а не в зоні її зосередження, є безпідставними, так як на думку Одеського апеляційного суду територія військової частини це і є зона її зосередження і не може свідчити про виявлення правопорушника ОСОБА_2 за територією в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як вбачається з вищезгаданих протоколів про військові адміністративні правопорушення, вони складені чітко до вимог ст.256 КУпАП при свідках та посадовою особою.

Крім того, слід зазначити, що правопорушник ОСОБА_1 в обох протоколах розписався, отже погоджувався з інкримінованими йому правопорушеннями, будь яких заперечень та пояснень не надавав.

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 , передбачене ст. 268 КУпАП, суд зазначає наступне.

Нормами ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи при розгляді справи за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, тому винесення постанови за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у даному випадку, не може бути підставою для її скасування.

Так в матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності. Крім того, свою вину у вчиненому правопорушенні він визнав. Дані заяви підписані безпосередньо правопорушником, і завірені посадовою особою командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_3 (а.с.8, 24).

Виходячи з вищевикладеного, не заслуговують на увагу доводи представника ОСОБА_1 адвоката Бандиш Г.І про те, що вищезгадані заяви є неналежними і не допустимим доказами, оскільки ОСОБА_1 зобов`язали написати дані заяви адміністрація військової частини.

Крім того, будь-яких доказів, скарг на дії адміністрації військової частини суду апеляційної інстанції надано не було.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони військової частини НОМЕР_1 на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, в суду немає.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення під час огляду на стан сп`яніння положень ст. 266-1 КУпАП, так як не було застосовано технічні засоби відеозапису, - не заслуговують на увагу, оскільки були залучені свідки майор ОСОБА_4 та старший лейтенант ОСОБА_5 , про що вказано у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.2, 17).

Крім того, доводи про те, що свідки майор ОСОБА_4 та старший лейтенант ОСОБА_5 є заінтересованими особами є необґрунтованими, і недоведеними.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 забезпечено право на участь у судовому розгляді задля усунення можливих порушень, чого по справі не встановлено, натомість доведеність вини особи, що притягається до адміністративної відповідальності, відповідає критерію «поза розумним сумнівом».

Апеляційним судом шляхом проведення апеляційного розгляду з належним повідомленням особи, що притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи та наданням можливості його безпосередньої участі у судовому перегляді постанови, було відновлено права останнього, перевірені всі вказані в апеляційній скарзі доводи, проте не встановлено підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Отже розгляд суддею справи за відсутності правопорушника не вплинув на висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває уповноважений орган, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бандиш Ганни Іванівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2023 року задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 адвокату Бандиш Ганні Іванівні строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бандиш Ганни Іванівни залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 26 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04.09.2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда