ПОСТАНОВА

Іменем України

18.08.2023 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М. розглянув матеріали, які надійшли від Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої заступником директора Відокремленого структурного підрозділу "Чернятинський фаховий коледж Вінницького національного аграрного університету", ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2023 року на розгляд Жмеринського міськрайонного суду надійшли адміністративні матеріали щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за ознаками того, що вона о 23 годині 30 хвилин 23.05.2023 року в АДРЕСА_1 , не допускала свого чоловіка ОСОБА_2 до спільного місця проживання, чим вчинила дії психологічного характеру, тобто позбавлення житла.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнала. Пояснила, що в ніч з 23 на 24 травня 2023 року нею не здійснювалось ніяких дій щодо недопущення її чоловіка ОСОБА_2 до будинку АДРЕСА_2 . Сам ОСОБА_2 ще 26.02.2023 року забрав власні речі та до вказаної дати не з`являвся там особисто, лише періодично надсилаючи їй смс-повідомлення загрозливого характеру. Зазначила, що 23.05.2023 року близько опівночі вона разом з сином повернулися до їхнього будинку, де на подвір`ї вже перебував ОСОБА_2 . Останній силою забрав з її рук її комплект ключів та почав всіляко їй погрожувати. Зауважила, що замки у вказаному будинку на той час змінені не були і працівниками поліції не перевірялась їх відмінність щодо власних ключів ОСОБА_2 .

Представник потерпілого ОСОБА_2 адвокат Смірнов С.М. підтримав надані ОСОБА_2 під час його опитування рацівниками поліції письмові пояснення стосовно перешкод йому з боку ОСОБА_1 у користуванні спільним житловим приміщенням у спосіб заміни замків. Вказав, що при цьому психологічного впливу на ОСОБА_2 остання не чинила. Зазначив, що окрім тверджень потерпілого ОСОБА_2 , інших доказів заміни замків у будинку АДРЕСА_2 немає.

Потерпілий ОСОБА_2 за його викликом в судове засідання не з`явивився. Його представником подано медичний висновок від 17.08.2023 року про тимчасову непрацездатність в період з 17.08.2023 року до 19.08.2023 року, за наслідком чого учасниками судового розгляду не заперечено проти його проведення без участі потерпілого ОСОБА_2 .

Допитаний за клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що пізно ввечері 23.05.2023 року він разом з матір`ю ОСОБА_1 з м.Вінниці, де він навчається, повернулися додому в с.Чернятин Жмеринського району, де на земельній ділянці будинковолодіння вже перебував його батько ОСОБА_2 . Коли матір ОСОБА_1 рушила до курника, щоб зачинити курей, до неї наблизився ОСОБА_2 , який нічого не промовивши, вихопив з її рук зв`язку ключів, після чого почав погрожувати матері, у зв`язку з чим він, свідок, змушений був викликати працівників поліції.

Заслухавши пояснення вказаних вище осіб, дослідивши матеріали справи, суддя доходить наступного.

Згідно вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положення ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Так, за змістом обставин адміністративного правопорушення, що викладені у протоколі про його вчинення від 24.05.2023 року (а.с.1), відсутня вказівка про те, що певні дії ОСОБА_1 могли бути наслідком або призвели до завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 , умови чого є обов`язкової кваліфікуючою ознакою даного адміністративного правопорушення.

Окрім цього, матеріали справи не містять жодних безспірних та об`єктивних доказів здійснення ОСОБА_1 заміни замків домовлодіння по АДРЕСА_1 станом на 23.05.2023 року, або інших її дій щодо недопущення потерпілого ОСОБА_2 до користування даним будинком вказаного дня, обставини чого зазначені суто у повідомленні до служби "102" від 23.05.2023 року та заяві і письмових поясненнях останнього від 24.05.2023 року (а.с.5,6,7). Разом з тим, ці твердження потерпілого ОСОБА_2 заперечуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_3 .

При цьому, вказівка за змістом п.26 у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, складеної 24.05.2023 року щодо кривдника ОСОБА_1 (а.с.8-9), серед решти обставин того, що кривдник виганяв постраждалу особу з місця проживання та/або погрожував здійснити такі дії, здійснена вочевидь також зі слів потерпілого ОСОБА_2 з огляду на ознайомлення з даною формою лише його.

Долучений до матеріалів справи терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 від 23.05.2023 року щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.3) не доводить та не спростовує вчинення нею певних протиправних дій, у зв`язку з чим він визнається судом неналежним доказом.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказана вище сукупність обставин визначає недоведення складу вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у діях ОСОБА_1 , оскільки проткол про адміністративне правопорушення не містить вказівки обов`язкової кваліфікуючої ознаки щодо певних наслідків окремих протиправних дій, а також в судовому засіданні не встановлено належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вказаних протиправних дій, що становить об`єктивні підстави закриття провадження у справі, узгоджуючись з положеннями ст.62 Конституції України, наведеної практики Європейського суду з прав людини та вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, так як рішення суду у даному випадку не може обмежуватись суто твердженнями потерпілого, позаяк не може грунтуватись на припущеннях та ухвалюватись за існування очевидних сумнівів у доведеності вини, що підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.221, 247, 251, 252, 264, 265, 276, 280, 283, 284 КУпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути апеляційна скарга особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, потерпілим, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд .

Суддя Вернік В.М.