Справа №: 302/1410/23 3/302/484/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2023 смт Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я адміністративний матеріал (протокол серії ВАВ № 095475 від 13 липня 2023 року), який надійшов з ВП №2 Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с.Висоцьке Турківського району Львівської області, не заміжньої, на утриманні неповнолітніх дітей немає, пенсіонерки, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 095475 від 13 липня 2023 року, складеного інспектором СРПП ВП №2 Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області Легош В.В., вбачається, що 13.07.2023 року близько о 15-00 годині за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ображала нецензурними словами ОСОБА_3 , чим вчинила насильство в сім`ї психологічного характеру та своїми діями вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не визнала повністю та зазначила, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності. Будь-яких нецензурних слів на адресу ОСОБА_3 вона не висловлювала, а навпаки вважає себе потерпілою від дій ОСОБА_3 , оскільки остання є її колишньою невісткою, яка проживає окремо, жодних сімейних відносин між ними наразі не існує. Вказує, що 13.07.2023 року вдень ОСОБА_3 прийшла до неї додому зі своїми дітьми, почала кричати, висловлювалася грубими нецензурними словами на її адресу, намагалася увірватися до будинку та залишитися там проживати. Після таких хуліганських дій вона змушена була зателефонувати на лінію «102». По приїзду працівники поліції відібрали від усіх пояснення та з незрозумілих причин склали також і відносно неї ( ОСОБА_1 ) протокол про адмін.правопорушення, хоча вважає, що винуватцем конфлікту є саме ОСОБА_3 .. Свою вину у вчинені даного правопорушення вона не визнає та просить провадження у справі закрити за відсутністю складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

В судове засідання потерпіла ОСОБА_3 не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, проте про причини неявки не повідомлено суду, документі на підтвердження поважності причин неявки суду не надано.

Вислухавши в судовому засіданні показання ОСОБА_1 , повно та всебічно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя встановив, що провини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП, не вбачається з наступних підстав.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку. Як зазначено у ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів, в силу вимог ч.2 ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення правопорушення, а саме домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_3 .

За диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, зокрема, за умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі по тексту - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ч.ч.2,3 ст.3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їх діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають в сім`ї патронатного вихователя.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на родичів, та інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Однак, під час розгляду справи не доведено належність особи, відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, та потерпілої до числа осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII.

Окрім того, системний аналіз національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. За відсутності вищеописаних дій та наслідків, відсутня об`єктивна сторона вказаного адмінправопорушення.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій були заподіяні постраждалій особі.

При цьому, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Водночас, слід зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мав місце 13.07.2023 року конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону України № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Та у цьому випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_3 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом "поза розумним сумнівом", а відтак, ці доводи грунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст.62 Конституції України.

Інакше кажучи, з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуаціїя викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи ОСОБА_3 ..

В порушення норми ст.251 КУпАП до матеріалів справи не було долучено жодних допустимих та належних доказів, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 095475 від 13.07.2023 року.

В свою чергу, з метою надання належної правової оцінки діям учасників конфлікту не можна посилатися виключно на суб`єктивні припущення одного із учасників побутового скандалу. Такі показання можуть бути взяті до уваги лише з іншими допустимими доказами, яких суду не надано.

Стаття 173-2 ч.1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за умисне вчинення насильства, тобто дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, у сімї. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не є родичами і спільного господарства не ведуть, тобто не перебуваюсь у сімейних відносинах.

Таким чином, за відсутності вищезазначених елементів об`єктивної сторони адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 відсутній склад вказаного вище адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення. З огляду на вищенаведене провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП підлягає закриттю.

За таких обставин, встановивши в судовому засіданні, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому провадження у даній об`єднаній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи, що судом не прийнято постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відповідно до ст.40-1 КУпАП, а тому судовий збір з неї не стягується.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 40-1, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.283-284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, законним представником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Міжгірського районнного суду Закарпатська області: Ю. В. Сидоренко