Справа №463/5976/23
Провадження №3/463/1834/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Гирич С.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника Столяренка В.О, розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України,

в с т а н о в и в :

як вбачається із протоколу серії ВАБ №951617 від 08.06.2023 року, ОСОБА_1 , 14.05.2023 року близько 17 год 30 хв, у АДРЕСА_2 вчинив психологічне домашнє насильство відносно свого малолітнього сина гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується висновком психолога ОСОБА_3 від 18.05.2023 року, в результаті чого малолітній гр. ОСОБА_2 відчуває страх до батька, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину заперечив, категорично не погодився з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснив, що жодного насильства щодо сина не вчиняв, жодного конфлікту з ним не було. 14.05.2023 року у визначений день та час згідно рішення органу опіки та піклування він прийшов до будинку де проживає його колишня дружина із сином, щоб зустрітися з дитиною. Дружина вивела сина на балкон будинку, до нього не пустила, налаштувала сина проти нього та не дає можливість проводити з ним час. Він намагався поговорити з дитиною, однак син на запитання матері відповів, що бачити його не хоче. Все було буквально пару хвилин, колишня дружина забрала сина і пішла. Просить врахувати, що в поліцію ОСОБА_4 звернулася через тривалий час після останнього побачення, на його думку у такий спосіб вона намагається чинити перешкоди у побаченні з дитиною і не виконувати рішення органу опіки та піклування. На підтвердження своєї позиції про відсутність складу правопорушення надав відеозапис на якому зафіксовані події 14.05.2023 року.

Законний представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні 03.08.2023 року надала пояснення, в яких зазначила, що ОСОБА_1 часто підстерігав їх з сином біля під`їзду, дозволяв собі шарпати дитину. 14.05.2023 року син відмовився від зустрічі з батьком, на що ОСОБА_1 сказав йому, що скоро буде рішення суду про зміну місця проживання дитини. Пояснила, що батько чинить на сина психологічний тиск, внаслідок чого дитина його боїться, а тому вона була змушена звернутися до психолога. На підтвердження наданих показів, заявила клопотання про доручення до матеріалів справи відеозаписів вчинення ОСОБА_1 насильства відносно неї та її сина.

Представник ОСОБА_4 надала пояснення аналогічні викладеним.

В останнє судове засідання 11.08.2023 року законний представник потерпілого ОСОБА_4 , її представник ОСОБА_5 не з`явилися, причин неявки не повідомили, оскільки вони надали пояснення та всі докази, суд завершує розгляд справи у їх відсутності.

В судовому засідання представник ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зауважив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП України. Крім того, просить врахувати, що консультація потерпілого з психологом відбулася через 4 дні після подій, зазначених в протоколі. Протокол працівниками поліції складено 08.06.2023 року, водночас ОСОБА_1 був ознайомлений з протоколом 12.06.2023 року з порушенням норм чинного законодавства. Так, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, не була надана можливість долучити докази.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, пояснення законного представника потерпілого, представників, вивчивши матеріали справи, надані суду документи та відеозаписи, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо доведеності вини та визначення суті правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №951617 від 08.06.2023 року ОСОБА_1 , 14.05.2023 року близько 17 год 30 хв, у АДРЕСА_2 вчинив психологічне домашнє насильство відносно свого малолітнього сина гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується висновком психолога ОСОБА_3 від 18.05.2023 року, в результаті чого малолітній гр. ОСОБА_2 відчуває страх до батька.

Статтею 173-2 ч.1 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно ч.1 п.3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ч.1 п.14 ст.1 цього Закону визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитина проживає з матір`ю. Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.08.2022 року № 212 встановлені дні побачень ОСОБА_1 з сином.

Законний представник потерпілого надала до суду копії відеоматеріалів, що стосуються подій, які відбувалися 05.04.2023 року, 06.05.2023 року, а також 14.05.2023 року.

Однак, протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАБ №951617 від 08.06.2023 року стосується події, що відбувалася 14.05.2023 року, а тому суд не бере до уваги відеозаписи, записані станом на 05.04.2023 року та 06.05.2023 року, оскільки вони не стосуються події вчинення адміністративного правопорушення.

Водночас, доказів, які б вказували на скоєння ОСОБА_1 14.05.2023 року правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суду надано не було.

Так, з відеозаписів, наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до суду, вбачається, що у встановлений рішенням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №212 час, ОСОБА_1 з`явився для зустрічі з гр. ОСОБА_2 . ОСОБА_4 вивела сина на балкон, двері не відкрила, син через двері крикнув, що не хоче бачитися з батьком. Після чого ОСОБА_1 , перебуваючи за закритими скляними дверима, сказав, що скоро буде рішення. Події тривали до хвилини часу.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ,як батько дитини прибув до будинку, де проживає матір з дитиною не з метою скоєння домашнього насильства, а побачити сина у визначені у встановленому законом порядку дні і години для побачення. Так, побачення не відбулося, оскільки ОСОБА_4 не відкрила двері на балкон, розмова відбувалася через двері, дитина відмовилася на побачення із батьком.

Жодними доказами не підтверджено, що перебуваючи 14.05.2023 року на сходовій клітці будинку по АДРЕСА_3 ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно малолітнього сина, який перебував із мамою дитини на балконі будинку, спілкуючись через двері балкону протягом хвилини часу.

Оскільки згідно протоколу серія ВАБ № 9517617 ОСОБА_1 вмінено скоєння домашнього насильства лише 14.05.2023 року, тому інші доводи ОСОБА_4 судом не перевіряються.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Слід враховувати, що при оцінці доказів ЄСПЛ керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, з врахуванням обставин, встановлених в ході розгляду справи, вважаю, що об`єктивних даних, які б вказували на доведення «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства відносно потерпілого немає, а тому приходжу до висновку про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У зв`язку з чим провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 9, 247, 251, 284 КпАП України, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через місцевий суд.

Суддя: Гирич С.В.