Головуючий у суді першої інстанції: Токман Ю.Ф.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №752/17736/23

провадження №33/824/4903/2023

7 грудня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

за участю потерпілої особи ОСОБА_1 ,

розглянув адміністративну справу відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Будапешт, громадянина України, працюючого ТОВ «Асстра Україна», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення в межах санкції цієї статті у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.

Не погоджуючись із цією постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнає. На даний час разом з потерпілою на стадії розлучення та мешкають окремо. 16 серпня 2023 року він приходив до дружини, щоб побачити дитину, однак дружина перешкодила у побаченні. Насильство до дружини не застосовував.

Зазначає, що погроз, залякувань психологічного характеру відносно потерпілої під час спілкування він не чинив. Між ним та потерпілою під час інкримінованих йому дій відбувся лише словесний конфлікт з приводу того, що вона відмовляється вийти у двір будинку з дитиною та протиправно перешкоджає йому у спілкуванні з сином.

Також вказує на те, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання фізичної або психологічної шкоди. Сварка, яка до таких наслідків не призвела, не може кваліфікуватись як домашнє насильство.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, надав пояснення ідентичні змісту апеляційної скарги. Після оголошеної в судовому засіданні перерви, 7 грудня 2023 року в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про засідання суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року залишити в силі та пояснила, що ОСОБА_2 виганяє її з буднику, словесно залякував, регулярно вживає алкогольні напої та б`є.

16 серпня 2023 року знаходячись у дворі будинку, ОСОБА_2 почав кричати, щоб вона вийшла та вивела дитину, погрожував, висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, що заподіяло їй психологічну шкоду. Зазначила, що чоловік раніше застосовував до неї насильство, тому вона реально сприймала його погрози та була вимушена викликати працівників поліції.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні ним 16 серпня 2023 року відносно своєї дружини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, зі змісту протоколу серії ВАБ №925023 від 16 серпня 2023 року вбачається, що близько 18:20 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_1 , а саме погрожував, залякував, вимагав вийти у двір будинку з дитиною, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, необхідно виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якими доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, погрози фізичною розправою та агресивна провокація на конфлікт не формують собою домашнє насильство, та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі серії ВАБ №925023, а саме «вчинив відносно ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру», не дозволяють зробити висновок про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено про завдання внаслідок психологічного насильства будь-якої шкоди фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_1 ..

Суд звертає увагу на те, що сама по собі сварка між особами, за відсутності доказів на підтвердження завдання фізичного або психічного насильства та, внаслідок таких дій, шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином, висновок місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не повною мірою ґрунтується на матеріалах справи та законі.

Суд першої інстанції зазначені обставин не встановив, не звернув увагу на відсутність доказів які б підтверджували обвинувачення, і дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_2 вчиненні складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та доведеності його вини у цьому правопорушенні.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що справу відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ст. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року - скасувати.

Справу відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна