КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю захисника Гапеки Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Згідно постанови, 27.08.2022 року о 23 год. 15 хв., на вул. О. Теліги, 35 в м. Києві водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, який від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

На дану постанову ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2023 року та прийняти нову постанову, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, формально підійшов до вивчення обставин справи та доводам захисника, що призвело до винесення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що матеріали справи не містять об`єктивних та беззаперечних доказів законної зупинки транспортного засобу з дотриманням вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Також посилається на порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції» (затвердженої спільним наказом МОЗ МВС України №1452/735 від 09.11.2015), оскільки після його ( ОСОБА_1 ) відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський не запропонував йому пройти такий огляд в медичному закладі, не вручив направлення на огляд до медичного закладу та не роз`яснив право самостійно пройти такий огляд.

Крім того вказує, що поліцейські не виявляли наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що водій перебуває в стані сп`яніння, зокрема поліцейські не перевіряли координацію рухів, тремтіння рук тощо, проте вказали ці ознаки в протоколі про адміністративне правопорушення.

Також апелянт вважає дії поліцейського протиправними та упередженими, оскільки в даному випадку мало місце схиляння ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду, що в свою чергу є провокацією до вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того зазначає, що поліцейський не відсторонив його від керування транспортним засобом, в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння, що свідчить про порушення поліцейським вимог ст. 266 КУпАП та вищевказаної Інструкції, а також наявний у справі відеозапис є неповний і не відображає усіх обставин події, а тому цей відеозапис не можна вважати належним та допустимим доказом.

Вислухавши пояснення захисника Гапеки Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та прийняв рішення, зміст якого відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою та підтверджується наявними в матеріалах справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №376226 від 27.08.2022 року (а.с. 2), в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, хитка хода, при цьому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , який засвідчив відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» або у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я (а.с. 3); даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння, в якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння виявлені поліцейським (а.с. 4), а також даними відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівника поліції (а.с. 5), які підтверджують обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції належним чином були досліджені дані, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким дана належна оцінка, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (а.с. 4), поліцейський повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонував останньому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку як за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, пояснюючи це тим, що він поспішає додому. Після цього поліцейський залучив свідка ОСОБА_2 і в присутності цього свідка повторно запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на приладі «Драгер» або в медичному закладі, на що останній також відмовився.

При цьому поліцейським було повідомлено водію ОСОБА_1 , що у разі відмови від проходження огляду стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, зафіксовані на вказаному відеозаписі обставини повністю узгоджуються з даними викладеними поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 і з достатньою повнотою підтверджують факт порушення останнім вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України та спростовують доводи його апеляційної скарги про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Посилання апелянта на ту обставину, що поліцейський не вручив йому направлення на огляд до медичного закладу та не роз`яснив право самостійно пройти такий огляд, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки приписами пункту 9 Розділу ІІ Інструкції встановлено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таким чином, діючим законодавством не передбачено самостійного проходження огляду на стан сп`яніння.

Твердження ОСОБА_1 про те, що поліцейський не відсторонив його від керування транспортним засобом та його посилання на відсутність в матеріалах справи акту огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими, оскільки за приписами вищевказаної Інструкції акт огляду на стан сп`яніння складається виключно за результатами проведення огляду водія на стан сп`яніння, а оскільки водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, такий акт не складався. Крім того, на відеозаписі зафіксовано, що поліцейський повідомив ОСОБА_1 про відсторонення його від керування транспортним засобом та запропонував йому свою допомогу припаркувати автомобіль на парковці АЗС.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції діяли стосовно нього упереджено, які схилили його до відмови від проходження огляду, що в свою чергу є провокацією до вчинення адміністративного правопорушення і поліцейські не виявляли наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що водій перебуває в стані сп`яніння, є безпідставними, оскільки такі твердження спростовуються даними наявного у справі відеозапису. Крім того, пунктом 2 Розділу І Інструкції встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Тобто за змістом цієї норми поліцейський, як посадова особа на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І Інструкції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наявний у справі відеозапис не можна вважати належним і допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, з підстав того, що вказаний відеозапис є неповним і не відображає усіх фактичних обставин даної справи, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки згідно даних наявного у справі відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на місці події зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі.

Інших доводів, які б свідчили про незаконність оскаржуваного рішення та спростовували його висновки апелянтом не наведено, а його посилання на те, що працівники поліції безпідставно зупинили його автомобіль, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки ці обставини не є предметом перевірки апеляційним судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення, і в разі, якщо ОСОБА_1 вважає незаконними дії працівників поліції щодо зупинки його транспортного засобу, він не позбавлений можливості оскаржити ці дії у передбаченому законом порядку.

За викладеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та закриття стосовно нього провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова

Справа: №761/26727/22; Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Провадження: №33/824/3034/2023

Головуючий у І інстанції: Ковтуненко В.О.

Головуючий в апеляційній інстанції: Сілкова І.М.