Номер провадження: 33/813/795/23
Справа № 501/2963/22
Головуючий у першій інстанції Тордія Е. Н.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

захисника Чайки В.О.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області від 07.11.2022 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік, зі стягненням судового збору у розмірі 496,20 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 10.10.2022 року, о 23:15 год., ОСОБА_1 по вул. Парусна, буд. 1-В в м. Чорноморськ Одеської області, керував автомобілем марки «BMW 525D», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини та почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку останній відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.

Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вказує, що при винесенні оскарженої постанови суддя дійшов необґрунтованого висновку про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не здійснив повного та всебічного дослідження обставин справи, не дав об`єктивної оцінки доказам, не врахував того, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та йому ніхто цього не пропонував, тому вважає, що в його діях відсутнє порушення вимог п.2.5 ПДР України, та відповідно склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що розгляд справи суддею було здійснено без його участі, про існування постанови дізнався 03.04.2023 року із застосунку «Дія», копію постанови отримав 04.04.2023 року, після чого невідкладно була подана апеляційна скарга, тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом встановлено таке.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 участі в судовому засіданні суду першої інстанції не приймав, копія постанови йому надсилалась судом, однак конверт повернувся без вручення адресату «за закінченням терміну зберігання».

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що про існування постанови дізнався 03.04.2023 року із застосунку «Дія», копію постанови отримав 04.04.2023 року. Матеріали справи про адміністративне правопорушення на спростування вказаних доводів інформації не містять.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що 04.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про ознайомлення із матеріалами справи. Згідно власноручної розписки вбачається, що вказане право було реалізовано ОСОБА_1 05.04.2023 року (а.п.20).

Апеляційна скарга на постанову судді першої інстанції подана до Іллічівського районного суду Одеської області 07.04.2023 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (вх.№6012/23) (а.с.22-25).

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.

Що стосується доводів апеляційної скарги апелянта про незаконність оскарженої постанови, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції в цілому є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, згідно з протоколом серії ААД №128864 від 10.10.2022 року, водій ОСОБА_1 10.10.2022 року, о 23:15 год., по вул. Парусна, буд. 1-В м. Чорноморськ Одеської області керував автомобілем марки «BMW 525D», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини та почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку останній відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР (а.с.1).

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №128864 від 10.10.2022 року ОСОБА_1 власноручно підписав, зазначив, що не згоден, однак не конкретизував в чому саме полягає його не згода.

Не зважаючи на зміст пояснення ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом серії ААД №128864 від 10.10.2022 року (а.с.1); диском з відеозаписами обставин вчинення адміністративного правопорушення (а.с.2).

Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З переглянутих судом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 10.10.2022 року, зокрема: на відеозаписі з реєстратору автомобілю працівників поліції зафіксовано рух автомобіля «BMW 525D», державний номерний знак НОМЕР_1 , зупинку його працівниками поліції та вихід ОСОБА_1 зі сторони водія.

На інших відеозаписах камери поліцейського зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження на вимогу поліцейського огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер», так і у медичному закладі.

При цьому, відповідно до наявних відеозаписів камер поліцейських, ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося пройти огляд, але останній відмовився від проходження будь-якого огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що випив один алкогольний коктейль.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимими.

Апеляційний суд наголошує, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти огляд. Тому, враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» та в медичному закладі, на що останній відмовився, що беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На відеозаписах зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, перебування ОСОБА_1 за кермом автомобілю, а також перебіг складання протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі і відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Поліцейськими від самого початку повідомлено останнього, що в нього виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота.

Тобто, дій, які б вказували на порушення поліцейськими порядку або Інструкції під час апеляційного розгляду скарги не встановлено та дії останніх були здійснені в межах наданих їм повноважень.

З відеозаписів також вбачається, що ОСОБА_1 пропонував працівниками поліції якось домовитись для залагодження ситуації, однак вказані спроби були зупинені поліцейськими шляхом попередження про кримінальну відповідальність.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції йому не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та він не відмовлявся від проходження будь-якого огляду на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» та в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд визнає неспроможними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами, на яких зафіксовані обставини тих подій.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній фактично не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано саме він, за подій, які відбувались 10.10.2022 року, зокрема його спілкування з працівниками патрульної поліції.

Апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відео достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. За наведених обставин, даний доказ, з огляду на приписи ст.251 КУпАП, є належним та допустимим.

Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких даних і під час апеляційного розгляду справи.

Більш того, після перегляду відеозапису в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 визнав, що дійсно відмовився від проходження будь-якого огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що працівниками поліції під час складання протоколу не були залучені свідки, суд також визнає безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 266 КУпАП (редакція від 16.02.2021 року) передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що на відеозаписі у ОСОБА_1 спостерігається злагодженість координації рухів рук, голови, його пересування; розбірливе та чітке мовлення; об`єктивне сприйняття реальності, подій та обставин, колегія суддів приймає до уваги, однак вказані доводи не спростовують факту порушення ним п.2.5 ПДР.

Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема й в медичному закладі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, зокрема у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Водночас, у відповідності до положень ч.7 ст.294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою зміну оскарженої постанови, оскільки суддя першої інстанції, не дотримався вимог ст. 283 КУпАП, з огляду на те, що в абзаці вісімнадцятому мотивувальної частини постанови припустився помилки та виклав обставини, які апеляційний суд визнає суперечливими.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскарженої постанови, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №128864 від 10.10.2022 року за ч.1 ст.130 КУпАП, дослідивши докази наявні в матеріалах адміністративної справи, суддя районного суду прийшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, через допущене ним порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, за його відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, зміст вісімнадцятого абзацу мотивувальної частини оскарженої постанови не відповідає висновку суду та доказам на підтвердження винуватості особи, оскільки суд вказав, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема керування транспортними засобами, які перебувають в стані алкогольного сп`яніння, хоча порушення п.2.9а ПДР в вину ОСОБА_1 не ставилось.

Тобто суд помилково, окрім відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, додатково зазначив про перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу, що диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність окремо за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, окремо за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та відмова особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння не є тотожними поняттями та їх дотримання передбачено різними пунктами правил дорожнього руху, а саме п.2.9а та п.2.5 ПДР.

Апеляційний суд відносить вказану описку в абзаці вісімнадцятому мотивувальної частини до очевидної технічної описки, яка допущена суддею районного суду під час виготовлення оскарженої постанови за допомогою комп`ютерної техніки, яка фактично не впливає на правильність висновків суду та законність постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

До початку апеляційного розгляду даної справи, на адресу апеляційного суду не надходило рішення судді районного суду щодо виправлення вказаних описок.

Враховуючи наведені обставини, оскільки встановлені судом недоліки оскарженої постанови можливо усунути за результатами апеляційного розгляду, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова підлягає зміні, шляхом викладення в іншій редакції вісімнадцятого абзацу мотивувальної частини постанови, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи та досліджених доказів.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області від 07.11.2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП - змінити.

Викласти абзац вісімнадцятий мотивувальної частини постанови судді Іллічівського міського суду Одеської області від 07.11.2022 року в такій редакції:

«Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння».

В іншій частині постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський