КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1383/2023 Постанова винесена суддею Гречаною С.І.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисника Сіренка М.Ю., розглянувши апеляційну скаргу захисника Сіренка М.Ю. на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Луч Луганської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, приватного підприємця, інваліда 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Згідно з постановою суду, 02 січня 2023 року о 16 год. по бул. Дружби Народів, 35 у м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Mersedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродня блідість обличчя, сповільненість мови, поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці очей, які не реагують на світло, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Сіренко М.Ю., вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати, а справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду даної справи, не надано правової оцінки тим доказам, які надано поліцейським, не взято до уваги пояснення та докази надані ОСОБА_1 , внаслідок чого було винесено незаконне рішення.

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , а саме у фабулі протоколу не вказано, які саме дії ОСОБА_1 вчинив з метою ухилення від огляду, тобто об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, розкрита не в повній мірі.

Крім того, є недопустимим з боку працівників поліції пропонувати особі відмовитися від проходження огляду, оскільки це є волевиявленням особи, а такі дії з боку працівників поліції порушують сам порядок огляду водіїв на стан сп`яніння та мають судом розцінюватися як схиляння до вчинення правопорушення, тобто очевидною провокацією.

Так, з відеозапису вбачається, що на пропозицію поліцейського проїхати до лікаря-нарколога з метою огляду на стан сп`яніння водій погодився та сів до службового автомобіля працівників поліції. Однак під час спілкування в автомобілі, так і до цього, працівники поліції спонукали водія до відмови від проведення огляду, тобто до вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Зокрема, поліцейські, переконуючи водія відмовитися від проходження огляду, неправильно роз`яснили йому п. 2.5 ПДР, тобто повідомили, що згідно з п. 2.5 ПДР водій має право відмовитися від проведення огляду. В подальшому, коли ОСОБА_1 погодився пройти огляд, поліцейські повідомили йому, що він веде себе невпевнено, а також повідомили, що у разі проходження огляду у медичному закладі його буде поставлено на «наркологічний облік», крім того роз`яснили ОСОБА_1 , що він має право самостійно пройти огляд у медичному закладі. Потім працівники поліції знову схиляли ОСОБА_1 до відмови, пояснюючи знову, що він самостійно може пройти огляд в медичному закладі, та коли результат буде негативним, то протокол анулюється і йому будуть повернуті права, а також говорили ОСОБА_1 , що, якщо він має «якийсь грішок», то краще нібито не їхати до медичного закладу, тобто схилили своїми діями до вчинення правопорушення. Як наслідок, під час цих всіх «рекомендацій», водій відмовився від проведення огляду в лікарні, і після цього інспектор склав відносно водія протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Тому усі зазначені дії поліцейського, вчинені після того, як водій погодився пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога та сів в службовий автомобіль, були незаконними і є очевидною провокацією та схилянням водія до відмови від проходження огляду.

В свою чергу ОСОБА_1 було самостійно пройдено огляд у медичному закладі, висновок якого надано суду, однак суддею не було прийнято даний висновок до уваги, оскільки огляд було пройдено не в присутності поліцейського, хоча з матеріалів справи встановлено, що самі ж поліцейські роз`яснили водієві, що він має право пройти огляд самостійно у медичному закладі, тому водій вважав, що він діє правомірно.

При цьому зазначає, що у даному випадку не може застосовуватися припис ч. 2 ст. 266 КУпАП, якою передбачено лише порядок огляду водіїв на місці зупинки транспортного засобу саме поліцейським (у випадку такої згоди), оскільки ОСОБА_1 направили до медичного закладу для проведення огляду в порядку ч. 3 ст. 266 КУпАП.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, фіксування відмови ОСОБА_1 відбулось без присутності двох свідків, що є безумовним порушенням процедури проведення огляду, тому, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, такий огляд є недійсним.

Також звертає увагу на те, що ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, проте в даному випадку автомобіль ОСОБА_1 працівниками поліції чи будь-ким іншим не зупинявся, останні під`їхали до ОСОБА_1 в той час як він перебував у салоні автомобіля та нікуди не рухався, тобто не керував автомобілем у стані сп`яніння.

За таких обставин, вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як його вину поліцейським не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятним та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Сіренка М.Ю. на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, всупереч тверджень апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАПта в ньому викладено суть адміністративного правопорушення, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та й самим ОСОБА_1 , який у поясненнях вказав, що «зупинили без правопорушення, не порушував, на експертизу їхати з поліцією відмовляюсь, тому що не розумію нащо», а також відеозаписіз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції та розписці ОСОБА_2 про залишення йому на зберігання транспортного засобу «Mersedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , та зобов`язання не передавати керування даним транспортним засобом ОСОБА_1 протягом 24 годин.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, що був переглянутий під час апеляційного розгляду за участі ОСОБА_1 та його захисника Сіренка М.Ю., відповідно до якого, виявивши у ОСОБА_1 , під час спілкування, ознаки наркотичного сп`яніння, працівник поліції неодноразово пропонував йому пройти огляд у лікаря-нарколога в медичній установі, а також роз`яснив наслідки відмови від проходження такого огляду, на що ОСОБА_1 категорично відмовився, лише зазначивши, що вони не мали права його зупиняти, оскільки він нічого не порушував, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Наведеними вище доказами спростовуються доводи захисника Сіренка М.Ю. з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобам, а його автомобіль працівниками поліції чи будь-ким іншим не зупинявся, та останні під`їхали до ОСОБА_1 в той час як він перебував у салоні автомобіля і нікуди не рухався.

Спростовуються наданими суду матеріалами і посилання захисника Сіренка М.Ю. на безпідставність зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Зокрема на відеозаписі з нагрудної камери зафіксовано, як до ОСОБА_1 , який перебуває в автомобілі, підходить працівник поліції та запитує у нього, коли він останній раз вживав алкогольної напої чи наркотичні речовини, повідомивши, що вони їхали за ним 400 метрів з проблисковим маячком, але ОСОБА_1 на них ніяким чином не реагував, на що ОСОБА_1 цього не заперечував, вказавши, що не зрозумів, що це йому маякували зупинитись.

При цьому, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», визначено, що поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю (п. 2, 3 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п. 7 цього Порядку, уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у таких випадках, зокрема, якщо особа має зовнішні ознаки, схожі на ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення кримінального, адміністративного правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення; порушення особою відповідних заборон, введених на території, де запроваджено правовий режим воєнного стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

- запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування;

- перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Переглянувши відеозапис, судом апеляційної інстанції встановлено, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з дотриманням вимог Порядку перевірки документів під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, будь-яких порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства встановлено не було.

З даного відеозапису також вбачається, що працівники поліції, після проведеної перевірки, вказавши на наявність певних ознак сп`яніння, декілька разів пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Роз`яснили останньому наслідки відмови від такого огляду. При цьому ніяких провокаційних дій з боку працівників поліції щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння з вказаного відеозапису не вбачається. ОСОБА_1 , на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, сам відмовився від проходження такого огляду, що й підтвердив своїм записом в графі "пояснення" протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника Сіренка М.Ю. про те, що працівники поліції спровокували ОСОБА_1 відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння є безпідставними.

Також є безпідставними і посилання захисника на те, що фіксування відмови ОСОБА_1 від проходження огляду є недійсним, оскільки відбулося без залучення двох свідків.

У відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Згідно п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що фіксація відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в присутності двох свідків є обов`язковою лише у випадку неможливості застосування технічного відеозапису.

Враховуючи, що з моменту зупинки ОСОБА_1 до вручення йому протоколу про адміністративне правопорушення від 02 січня 2023 року працівниками поліції безперервно застосовувалася нагрудна камера (відеореєстратор), участь свідків при фіксуванні відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння закон не вимагає.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що в подальшому ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я «Соціотерапія», висновок якого суд першої інстанції не прийняв до уваги, то слід зазначити, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а за відмову від проходження огляду на виявлення такого стану, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ті обставини, що ОСОБА_1 , після складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, самостійно звернувся до закладу охорони здоров`я і пройшов такий огляд, за результатами якого жодних ознак сп`яніння у нього не виявлено, не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності, оскільки не виключає в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, який, відповідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп`яніння, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, проводиться лише у медичному закладі, до якого поліцейський забезпечує доставку цих осіб не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Вказаним обставинам, всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції надав відповідну оцінку, про що зазначив в оскаржуваній постанові.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи, які є належними і допустимими, оскільки отримані у відповідності до вимог чинного законодавства, зафіксовані у належній процесуальній формі і узгоджуються між собою.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга захисника Сіренка М.Ю. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Сіренка М.Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.