КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №357/2373/23
Апеляційне провадження
№ 33/824/2309/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі судді Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2023 року про закриття провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 075077 від 21 лютого 2023 року, ОСОБА_2 21 лютого 2023 року о 17:50 год. в місті Біла Церква на перехресті вулиць Князя Володимира та Шевченка, керуючи транспортним засобом «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не виконав вимоги забороняю чого (червоного) сигналу світлофора, не зупинився у визначеному місці, та виїхав на перехрестя, де трапилося зіткнення із транспортним засобом «Renault Megane Scenic», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 1.5., 2.3.б, 8.7.3.е Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2023 року справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАп за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи провадження у справі, суддя суду першої інстанції виходив з того, що в наявних в матеріалах справи письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 наявні суттєві розбіжності, що на думку судді, свідчить, що належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не надані.

Суддя вважав, що посадова особа, що склала протокол про адміністративне правопорушення та направила його до суду, не надала доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 здійснив виїзд на перехрестя саме на забороняючий сигнал світлофора, порушивши п. 1.5, 2.3.б, 8.7.3.е Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою судді, інший учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову постанову про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, судом не були дотримані вимоги щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, не допитані свідки, суд, обмежившись оцінкою їх письмових пояснень, не врахував, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були пасажирами автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , тому їх пояснення спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, а свідки ОСОБА_5 , які були безпосередніми очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, є незацікавленими особами і самі виявили бажання надати

свідчення у справі.

Крім того ОСОБА_8 посилається на те, що суд першої інстанції при розгляді справи не звернув увагу на ту обставину, що відповідно до схеми дорожньо-транспортної пригоди, від умовної лінії перехрестя до місця зіткнення від подолав відстань, яка складала більше семи метрів, тобто розпочинаючи рух на зелений для нього сигнал світлофора, він пересвідчився, що автомобілі в правій та лівій смугах, праворуч від нього зупинились, а автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , порушуючи рядність, рухався не ближче до правого краю проїзної частини, виїхав на смугу руху, ближче до осьової лінії та намагався перетнути дане перехрестя на забороняючий сигнал світлофора.

Таким чином ОСОБА_8 вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови зроблено хибні висновки, які не відповідають обставинам дорожньо-транспортної пригоди та суперечать змісту наявних у справі доказів, яким суд надав невірну оцінку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 у судовому засіданні 3 травня 2023 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, стверджуючи, що рухався на дозволяючий зелений сигнал світлофора.

У подальшому ОСОБА_2 у судові засідання не з`являвся, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.33, 58).

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Вказані вимоги суддею першої інстанції дотримані не були.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи

бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України (далі за змістом - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення від 21 лютого 2023 року, серії ААД № 075077, ОСОБА_2 21 лютого 2023 року о 17:50 год. в місті Біла Церква на перехресті вулиць Князя Володимира та Шевченка, керуючи транспортним засобом «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не виконав вимоги забороняю чого (червоного) сигналу світлофора, не зупинився у визначеному місці, та виїхав на перехрестя, де трапилося зіткнення із транспортним засобом «Renault Megane Scenic», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 1.5., 2.3.б, 8.7.3.е Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 1.5. Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно п. 2.3.б Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.8.7.3 ПДР сигнали світлофора мають такі значення: зелений дозволяє рух; зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Пункт 8.7.3 е) ПДР України передбачає, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання

переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків сигнал світлофора, що дозволяє рух.

Згідно п. 16.1 ПДР перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють.

Учасники ДТП підтвердили, що на перехресті, де трапилася ДТП, черговість проїзду визначалася світлофором.

Відповідно до п. 2 розділу II "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 своїм правом не скористався, підписати протокол відмовився, заперечень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу, невідповідності щодо внесених відомостей до схеми місця ДТП, не заявляв.

Надаючи пояснення на місці ДТП, водій ОСОБА_2 зазначив, що він рухався зі швидкістю 50 км/год, проїзжав перехрестя Павліченка і Шевченка на «зелений» сигнал світлофора і в нього в`їхав автомобіль «Renault Megane Scenic», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався зі сторони Павліченка. ОСОБА_2 стверджував, що у його автомобілі були двоє свідків, які бачили, як він рухався на зелений сигнал світлофора.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які їхали пасажирами у автомобілі «Opel Vivaro», підтвердили, що ОСОБА_2 їхав на зелений сигнал світлофора.

На місці ДТП водій ОСОБА_1 надав пояснення, що він на автомобілі «Renault Megane Scenic», д.н.з. НОМЕР_2 , стояв на світлофорі на забороняючий сигнал світлофора по вул. Шевченка. Після зміни світлофору на зелений колір, почав рух в бік мосту на масив Леваневського, попередньо переконавшись у відсутності автомобілів ліворуч та праворуч. При виїзді на перехрестя, помітив авто - мікроавтобус червоного кольору, що рухалося з великою швидкістю з мосту. Відразу почав екстрене гальмування та отримав удар у передню праву частину.

Також ОСОБА_1 зазначив, що ДТП бачили свідки, які надали свої телефони.

Аналогічні пояснення учасники дорожньо-транспортної пригоди надавали у суді першої інстанції та апеляційної інстанції.

Апеляційним судом були опитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 21 лютого 2023 року о 17:50 год. він, керуючи автомобілем «Skoda Octavia», зупинився на світлофорі на перехресті вул. Шевченка та пр.-т. Князя Володимира у м. Біла Церква на червоне світло світлофора, за 20-30 метрів від «стоп-лінії». Перед ним знаходилось два автомобілі: «Renault Megane Scenic» чорного кольору та маршрутне таксі жовтого кольору, які почали рух на зелений сигнал світлофора. В цей час на перехрестя на червоне світло світлофору виїхав автомобіль «Opel Vivaro», червоного кольору, що рухався з боку вул. Леваневського по проспекту Князя Володимира, та здійснив зіткнення із автомобілем «Renault Megane Scenic» чорного кольору, що виїжджав попереду нього. Після зіткнення автомобіль Opel зупинився на зустрічній смузі руху.

Аналогічні пояснення надала свідок ОСОБА_6 , яка була пасажиром в автомобілі «Skoda Octavia», підтвердивши, що автомобіль «Renault Megane Scenic» почав свій рух лише після ввімкнення зеленого сигналу світлофора.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що 21 лютого 2023 року перебував на автозаправочній станції, яка розташована біля перехрестя вул. Шевченка та пр.-т. Князя Володимира у м. Біла Церква і бачив, що автомобілі з вул. Шевченка почали рух на зелений сигнал світлофора, і в цей же час по пр. Князя Володимира на великий швидкості рухався автомобіль Opel, який перетинав перехрестя на червоний сигнал світлофору, у

зв`язку із чим відбулося зіткнення автомобіля Opel з автомобілем Renault, який виїжджав з вул. Шевченко на зелений сигнал світлофора.

Оцінюючи пояснення вищезазначених свідків, апеляційний суд вважає, що вони є правдивими і відповідають подіям, які мали місце під час ДТП, оскільки зазначені свідки не були знайомими з ОСОБА_1 до настання дорожньо-транспортної пригоди, а відтак не мають зацікавленості у даній справі.

Крім того, пояснення зазначених свідків відповідають схемі місця ДТП та характеру пошкоджень, які були отримані автомобілями.

Апеляційний суд критично оцінює пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки вони були пасажирами автомобіля «Opel Vivaro» під керуванням ОСОБА_2 , є його знайомими і свої пояснення не підтвердили ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, хоча суд пропонував ОСОБА_2 забезпечити явку вказаних свідків до апеляційного суду для надання пояснень з приводу обставин ДТП.

Досліджені апеляційним судом докази, у тому числі фотокартки з місця ДТП та схеми руху на перехресті, дають підстави вважати, що зіткнення транспортних засобів сталось за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, внаслідок порушення водієм автомобіля «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 п. 2.3.б, 8.7.3.е) Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобілів, а відтак в діях водія ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Частиною 2 статті 38 КУпАП передбачено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Зі змісту ст.38 КУпАП вбачається, що початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.

Відповідно до ч. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Оскільки на момент вирішення питання про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, то провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи, що постанова судді місцевого суду не відповідає вимогам ст. 280, 284 КУпАП України, вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись п. 7 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2023 року стосовно ОСОБА_2 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_2 закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт