Справа №-613/807/23 Провадження №-3/613/435/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Сеник О.С., за участю секретаря судового засідання Нагорної С.П., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Варченка О.П., свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши матеріали, що надійшли від Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого сторожем у Квартирно-експлуатаційному відділі м. Харкова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 164 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено у протоколі від 24.05.2023 № 0019319, ОСОБА_1 24.05.2023 о 09:25 год. на автодорозі Р-46 (Охтирка-Харків) 40 км, здійснював надання послуг з перевезення пасажирів без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, транспортним засобом VALKSWAGEN державний номерний знак НОМЕР_1 за маршрутом «Богодухів - Полкова Микитівка», чим порушив вимоги ч.1 ст.164 КУпАП, та без отримання ліцензії на даний вид діяльності, чим порушив Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та ст.ст. 19, 58 Господарського кодексу України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні, призначеному на 10.08.2023, вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КУпАП, не визнав. Пояснив, що 24.05.2023 віз свою сестру, яка проживає у с. Полкова Микитівка, з м. Богодухів до с. Полкова Микитівка. Його сестра запропонувала підвезти до с. Полкова Микитівка її односельчанок, які очікували автобуса на зупинці, на що ОСОБА_1 погодився. Коштів з цих осіб він не брав. По дорозі до с. Полкова Микитівка його автомобіль був зупинений працівниками поліції, та стосовно нього було складено протокол працівниками Державної служби України з безпеки на транспорті за здійснення пасажирських перевезень без державної реєстрації як суб`єкта господарювання. Оскільки з пред`явленим йому правопорушенням ОСОБА_1 був не згоден, він підписав протокол про адміністративне правопорушення лише в тій частині, що стосується отримання примірника копії протоколу, та виклав у протоколі свої пояснення. ОСОБА_6 , яка зазначена у протоколі як свідок, він особисто не знає.

Захисник Варченко О.П. у судовому засіданні, призначеному на 10.08.2023, вказував на відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, оскільки його вина у вчиненні вказаного адміністративного протоколу не підтверджена жодними доказами. Враховуючи викладене, просив суд закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Судове засідання, призначене на 15.08.2023, ОСОБА_1 та його захисник не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у поданих до суду письмових заявах просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника, показання свідків, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків.

Згідно з п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення, а порушена справа підлягає закриттю.

Частиною 1 статті 164 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КУпАП, полягає, в тому числі, у здійсненні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, або здійсненні господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 3 ГК України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ст.42 Господарського Кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч. 1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно ч. 2 ст. 19 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання підлягають державній реєстрації відповідно до цього Кодексу та закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» господарська діяльність це діяльність фізичних і юридичних осіб, пов`язана з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність). Підприємницька діяльність є одним із видів господарської діяльності, обов`язкові ознаки якої безпосередність, систематичність її здійснення з метою отримання прибутку.

Відповідно до п.24 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, зокрема, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини в сфері господарської діяльності» під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Таким чином, істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг з пасажирського перевезення, а й систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Однак, з наданих матеріалів не вбачається об`єктивних даних, які б підтверджували б зайняття ОСОБА_1 систематичною діяльністю з перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, до матеріалів справи надано: протокол про адміністративне правопорушення від 24.05.2023 № 0019319, копію посвідчення водія ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_6 , відеозапис до протоколу.

За змістом письмових пояснень ОСОБА_6 , наданих на ім`я в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби з безпеки на транспорті, остання 24.05.2023 о 09:15 ранку сіла до мікроавтобусу білого кольору 47720 ХК в місті Богодухів біля Кулінічів, щоб доїхати до с. Полкова Микитівка, заплатила за проїзд 40 грн. водію. О 09:30 їх зупинили працівники поліції разом із працівниками Укрбезпеки, попросили вийти з мікроавтобуса для опитування. Як зазначено у поясненнях ОСОБА_6 , водій попросив їх сказати неправдиву інформацію про те, що він везе просто знайомих і що йому ніхто не платив кошти за проїзд.

Разом з тим, з вказаних пояснень не вбачається саме систематичного характеру здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності з перевезення пасажирів.

Крім того, свідок ОСОБА_6 , будучи двічі (на 10.08.2023 та на 15.08.2023) викликаною в судове засідання для дачі пояснень з приводу фактичних обставин, наведених у протоколі від 24.05.2023, на виклик суду жодного разу не прибула, змісту своїх письмових пояснень, доданих до протоколу, не підтвердила.

Доданий до протоколу відеозапис не є доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки ним не зафіксовано ані моменту зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 працівниками Державної служби України з безпеки на транспорті, ані пояснень осіб, які їхали разом із ним, ані пояснень ОСОБА_6 , а відображає лише факт складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та проставлення ним підпису у протоколі.

Сам протокол № 0019319 від 24.05.2023 містить пояснення ОСОБА_1 про те, що з ним їхали люди з його села безкоштовно.

Допитана у судовому засіданні 10.08.2023 свідок ОСОБА_2 пояснила, що є троюрідною сестрою ОСОБА_1 , проживає у с. Полкова Микитівка. 24.05.2023 між 9 та 10 годинами ранку вона попросила ОСОБА_1 відвезти її з м. Богодухова, де вона була у своїх справах, до місця проживання у с. Полкова Микитівка, оскільки автобусне сполучення між містом ОСОБА_7 та селом ОСОБА_8 є незадовільним. Крім того, у місті вона побачила жінок зі свого села, які очікували автобуса, та попросила ОСОБА_1 підвезти їх до с. Полкова Микитівка, останній погодився. Разом з її знайомими в автобус сіла жінка, яку ОСОБА_2 особисто не знала. Жодна із жінок, які їхали разом з ними, будь-яких коштів ОСОБА_1 за проїзд не платила. Систематичних перевезень ОСОБА_1 не здійснює, лише кілька разів на особисте прохання ОСОБА_2 відвозив її додому з м. Богодухів.

Допитані у судовому засіданні 10.08.2023 свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що проживають у с. Полкова Микитівка, добре знайомі з ОСОБА_2 .. Підтвердили, що 24.05.2023 вранці кожна з них перебувала у м. Богодухів у своїх справах, побачились із ОСОБА_2 , остання повідомила їм, що її відвезе додому брат, запропонувала поїхати разом, вони погодились. Жодна з них коштів ОСОБА_9 не платила, і не бачила, щоб це робив хтось із осіб, які з ними їхали. ОСОБА_1 від них коштів за проїзд не вимагав. Систематично ніхто з них разом із ОСОБА_9 не їздив. Разом із ними в машину до ОСОБА_1 сіла якась жінка, імені якої ніхто зі свідків назвати не зміг, та щодо якої свідки повідомили, що її не знають, вона не є мешканцем с. Полкова Микитівка та раніше не їздила туди разом з ними на одному транспорті. Щоб вказана жінка платила якісь кошти за проїзд ОСОБА_1 вони не бачили. Коли їх зупинили біля с. Губарівка працівники дорожньої інспекції, ця жінка вийшла з автомобіля та пішла до них у машину, після цього свідки її не бачили.

Враховуючи викладене, матеріалами справи не підтверджено ані факту систематичного здійснення ОСОБА_1 пасажирських перевезень, ані факту отримання ним прибутку у зв`язку з перевезенням людей 24.05.2023 з м. Богодухів до с. Полкова Микитівка.

Щодо посилання у протоколі на надання ОСОБА_1 послуг з перевезення пасажирів без отримання ліцензії на даний вид діяльності, суд зазначає, що відповідно до роз`яснень п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України Пленуму Верховного Суду України №3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» під здійсненням без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню згідно зі статтями 2, 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та ст.4 Закону України «Про підприємництво» (втратив чинність), треба розуміти здійснення без ліцензії таких видів господарської діяльності фізичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємництва, та юридичними особами.

Таким чином, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, в частині провадження господарської діяльності без одержання ліцензії, є саме суб`єкт господарювання, зокрема, фізична особа, яка зареєстрована як підприємець.

Разом з тим, автором протоколу зазначено, що ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів, не будучи зареєстрованим як суб`єкт господарювання, що виключає притягнення його до відповідальності за цією ж нормою за провадження господарської діяльності без отримання ліцензії.

На зазначені недоліки було вказано у постанові суду від 11.07.2023, якою адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_1 було повернуто для належного оформлення, та відмічено, що вказані склади правопорушень є взаємовиключними.

Однак, автором протоколу вищенаведені приписи постанови суду були залишені поза увагою.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським судом з прав людини і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінов проти України» від 09.06.2011).

Суд зауважує, що правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи.

Згідно з пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ дотримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумція факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 жовтня 2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості передбачає, зокрема, що тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого (п. 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року, п. 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» від 23 липня 2002 року).

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а саме: порушення порядку провадження господарської діяльності (як провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, так і провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону), у встановленому законом порядку, не доведено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене вище, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 245, п. 1 ч. 1 ст.247, ст.ст. 251, 252, 268, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя О.С. Сеник