ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/4045/23

провадження № 3/0285/2986/23

03 серпня 2023 року м. Звягель

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи, яка надійшла

від Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області

про притягнення до адміністративної відповідальності

за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця с Приморськ м Феодосії Республіки Крим,

який проживає по АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

З адміністративного протоколу, що надійшов до суду 29.06.2023 слідує, що ОСОБА_2 06.2023 о 20:40 год по місцю свого проживання, по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_3 , ображав, погрожував, чим спричинив шкоду її психічному здоров`ю.

В судове засідання ОСОБА_4 не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному ст.277-2 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП). Одним із завдань КУпАП є охорона прав і свобод громадян.

Стаття 173-2 КУпАП та Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначають домашнє насильство, як умисне діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру, що вчиняються в сім`ї, між родичами, колишнім чи теперішнім подружжям, особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як доказ винності ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення поліцією було надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №797372 від 25.06.2023;

рапорт оперативного чергового поліції про отримання зі служби 102 повідомлення від ОСОБА_3 (постраждалої) про вчинення чоловіком відносно неї домашнього насильства та її письмові пояснення від 25.06.2023, в яких вона зазначила про сварку, що виникли між нею та ОСОБА_5 .

Домашнє насильство характеризується тим, що особа яка його застосовує, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та слова образ, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Оцінюючи надані докази, приходжу до висновку, що вони не можуть бути визнані належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку.

На переконання суду, лише пояснення потерпілої сторони про обставини події не можна визнати достатніми для доведення події та складу правопорушення, оскільки вони містять виключно її бачення ситуації. З наданих доказів вбачається, що ОСОБА_4 за місцем спільного проживання вчинив сварку зі своєю дружиною. Разом з тим, факт останньої, а також наявні непорозуміння між подружжям на побутовому ґрунті, свідчить про конфлікт між ними та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства.

Посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Конвенцією Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та законом, що ухвалено з метою її імплементації.

Обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишають місце сумнівам.

Резюмуючи викладене, надані докази не узгоджуються із суттю викладеного у протоколі правопорушення, який сам по собі є підставою для подальшого провадження у справі і не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи. При наявності певної неповноти чи суперечностей, суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді. Зазначене становитиме порушення вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ст.247 КУпАП).

Встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказує на відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.9, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин