справа № 208/6369/23
провадження № 3/208/1563/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л., прокурора Архарова Д.О., захисника Чернецької О.А., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, -

встановив:

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення від 28.06.2023 за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП № 1051, 1045, 1059, 1055, 1061, 1041, 1069, 1073, 1063, 1057, 1071, 1047, 1043, 1067, 1049, 1039, 1053, 1065, капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) та будучи, згідно п.п. д п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII, суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, знаходячись на робочому місці, в порушення вимог ст. 28 Закону України Про запобігання корупції не пізніше наступного робочого дня з моменту визначення собі у якості старшого інженера відділу ІТЗО, зв`язку та інформації розміру премії та складення рапорту щодо преміювання особового складу відділу ІТЗО, зв`язку та інформатизації, за результатами службової діяльності за епізодами відповідно до адміністративних протоколів, не повідомив у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника в особі першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи установи, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення від 28.06.2023 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП № 1042, 1044, 1046, 1058, 1056, 1040, 1070, 1066, 1062, 1064, 1074, 1072, 1048, 1068, 1060, 1054, 1050, 1052 капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) та будучи, згідно п.п. д п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII, суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, знаходячись на робочому місці, в порушення вимог ст. 28 Закону України Про запобігання корупції, прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме:

1.Оцінив особистий вклад, як старшого інженера відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації в загальний результат служби;

2.Визначив розмір власної премії як старшого інженера відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації у розмірі (відповідно до епізодів у зазначеному в кожному протоколі);

3.Склав рапорт щодо преміювання особового складу відділу ІТЗО, зв`язку та інформатизації, за результатами службової діяльності за епізодами відповідно до адміністративних протоколів, вказавши в ньому себе у якості премійованої особи.

Своїми умисними діями вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Похвалітої С.М. вказані епізоди адміністративних правопорушень об`єднані в одне провадження.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, зауважив, що діяв в рамках закону, вважав за необхідне закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також надав письмове клопотання про закриття провадження у справі в якому зазначив, що з протоколами абсолютно не згодний, вважає їх незаконними та необґрунтованими, оскільки жодних норм антикорупційного законодавства не порушував, конфлікту інтересів у своїй діяльності не допускав, посилаючись на нормативні акти та роз`яснення. Зі змісту рапортів щодо преміювання підпорядкованого особового складу відділу ІТЗО за результатами службової діяльності за його підписом, де він зазначав і себе, як старшого інженера (зв`язку та інформатизації) відділу ІТЗО, середній відсоток премії за результатами службової діяльності за попередній місяць, попередньо розраховувався щомісячно, відповідно до фінансових можливостей установи та встановлювався головним бухгалтером - начальником відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку старшим лейтенантом внутрішньої служби Забараускас І.М. та погоджувався першим заступником начальника установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» Горяка Н.С. - відповідні підписи містяться на рапортах. Отже, він тільки проставляв у відповідних графах рапорту середній відсоток премії, а у подальшому середній відсоток премії може зменшуватись або збільшуватись за рішенням балансової комісії, графа «Пропозиції щодо основного розміру премії» заповнювалась ОСОБА_1 після його попереднього погодження з керівником вищого рівня, тобто не одноособово. Підписуючи та направляючи на погодження рапорти про преміювання працівників, в тому числі і себе особисто, діяв в спосіб та в межах законодавства. Конфлікт інтересів в зазначеному випадку не виникає, оскільки у нього відсутні дискреційні повноваження щодо встановлення та визначення розміру премії, яка йому буде нарахована.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Чернецька О.А., в судовому засіданні прохала закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на обставини, зазначені у письмовому клопотанні, а також на долучені до справи документи.

Прокурор Архаров Д.О. у судовому засіданні прохав визнати винним ОСОБА_1 , притягнути його до відповідальності за вчиненні правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні надала пояснення з приводу порядку визначення обсягу преміювання працівників та розмежування повноважень з приводу їх затвердження.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні надала пояснення з приводу визначення обсягу преміювання та встановлення розміру премій працівникам, та процесу їх погодження керівником.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши прокурора, захисника, учасників справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції»:

-потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

-приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

-реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначено, що аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особі та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто, для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтерес який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Відповідно до роз`яснення НАЗК №11 від 13.06.2022 року, для запобіганню виникненню конфлікту інтересів, окремі нормативно-правові акти, що визначають порядок встановлення стимулюючих виплат, передбачають процедуру погодження відповідних виплат керівнику ізсуб`єктом призначення/керівником вищого рівня. Перед прийняттям керівником рішення про встановлення собі стимулюючих виплат він подає відповідні пропозиції на погодження іншій особі - (суб`єкту призначення/керівникові вищого рівня). Отримавши у визначеному законодавством порядку погодження щодо розміру власної премії, керівник державної служби, приймаючи рішення про встановлення собі стимулюючої виплати, не діятиме в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки відповідне повноваження не буде дискреційним. При цьому погодження розміру стимулюючої виплати є умовою реалізації службового повноваження керівника щодо її встановлення самому собі, а не самостійним службовим повноваженням, тому вимоги ч. 1 ст. 28 Закону (повідомляти про конфлікт інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень з умовах реального конфлікту інтересів) на випадки звернення за отриманням зазначеного погодження не поширюється.

Так, питання оплати праці належить до трудових правовідносин, а отже, не відноситься до сфери приватного інтересу працівника в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

Відсутність приватного інтересу, в свою чергу, виключає наявність реального конфлікту інтересів у особи, а відтак, і склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Крім того, спираючись на чинне законодавство та судову практику, слід зазначити про те, що отримання грошової винагороди у формі зарплати та її складових - премії, надбавки, за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушень, пов`язаних з корупцією, оскільки право «на зарплату, не нижчу від визначеної законом», законодавчо закріплене у ст. 43 Конституції України, а згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 1-2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, і її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Структура зарплати складається з основної зарплати (це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової зарплати (це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), інших заохочувальних та компенсаційних виплат (це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Також суд враховує, що згідно Наказу №_234_/ОС-21 від 17.12.2021 року капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 призначено на посаду виконуючого обов`язки начальника відділу 1ТЗО, зв`язку та інформатизації на період вакантної посади. У період з 01.12.2021р. по 12.04.2023р. ОСОБА_1 виконував обов`язки начальника відділу інженерно- технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації (в.о. начальника відділу ІТЗО), згідно посадової інструкції від 15.10.2021 р. та наказу державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 17.12.2023 №234 ОС-21.

За весь вказаний період виконання обов`язків начальника відділу ІТЗО капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 не звільнявся від займаної посади старшого інженера (зв`язку та інформатизації) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації та не отримував доплат або грошове забезпечення за виконання ним обов`язків начальника відділу ІТЗО чи підвищеного відсотку премії, що підтверджується відомостями про нарахування грошового забезпечення та бухгалтерським довідками про нарахування, що містяться у справі.

Згідно посадової інструкції начальника відділу ІТЗО, зв`язку та інформатизації державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» начальник відділу призначається та звільняється на посаду наказом начальника державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» - начальником арештного дому з дотриманням вимог чинного законодавства. Начальник відділу має право, зокрема, вносити керівництву установи пропозиції про призначення на посади, переміщення, звільнення з посад персонал відділу ІТЗО, зв`язку та інформатизації, присвоєння спеціальних звань, встановлення або зміни посадових окладів та надбавок до них, премій, надання чергових і додаткових відпусток тощо; вносити керівництву установи пропозиції про заохочення або накладення дисциплінарних стягнень на персонал відділу ІТЗО, зв`язку та інформатизації.

Слід зазначити, що відповідно до наказів про розмежування функцій між керівництвом установи з метою забезпечення ефективного контролю за чіткою роботою служб, відділів та з метою розмежування функцій між керівництвом установи закріплено за в.о. першого заступника начальника установи - заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи ОСОБА_4 підпорядковано, зокрема, відділу ІТЗО.

04.11.2020 року набрав чинності колективний договір між роботодавцем та трудовим колективом державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» на 2020 - 2022 роки, який регулює виробничі, трудові та соціально-економічні відносини. Відповідно до Положення про порядок преміювання (заохочення) осіб рядового і начальницького складу державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» преміювання осіб рядового та начальницького складу здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менше 10,0% посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення. Розмір премії визначається у відсотках від посадового окладу без обмежень. Премія є постійною виплатою, яка компенсує частину втрати грошового забезпечення з метою збереження співвідношення грошового забезпечення між окремими робітниками та службовцями, підвищення рівня соціального захисту га зменшення плинності особового складу. Виплата премій здійснюється за результатами оперативно-службової діяльності минулого місяця під час виплати грошового забезпечення за поточний місяць особам рядового та начальницького складу. Розмір премії встановлюється на підставі поданих рапортів начальників структурних підрозділів щодо преміювання осіб рядового і начальницького складу, і затверджується начальником установи та оформлюється протоколом «Балансової комісії» та наказом.

Слід зазначити, що рапорт - це усне або письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву; письмовий рапорт являє собою доповідну записку, в якій стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто рапорти начальників структурних підрозділів щодо преміювання осіб рядового і начальницького складу не є тими документами, якими призначається премія, це проміжні документи, які містяться пропозиції щодо преміювання.

Зі змісту рапортів щодо преміювання підпорядкованого особового складу відділу ІТЗО за результатами службової діяльності за його підписом, де він зазначав і себе, як старшого інженера (зв`язку та інформатизації) відділу ІТЗО, середній відсоток премії за результатами службової діяльності за попередній місяць, попередньо розраховувався щомісячно, відповідно до фінансових можливостей установи та встановлювався головним бухгалтером - начальником відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку старшим лейтенантом внутрішньої служби Забараускас І.М. та погоджувався першим заступником начальника установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» Горяка Н.С. - відповідні підписи містяться на рапортах.

Отже, ОСОБА_1 тільки проставляв у відповідних графах рапорту середній відсоток премії, а у подальшому середній відсоток премії може зменшуватись або збільшуватись за рішенням балансової комісії, графа «Пропозиції щодо основного розміру премії» заповнювалась ОСОБА_1 після його попереднього погодження з керівником вищого рівня, тобто не одноособово.

Таким чином, в установі Державна установа «Кам`янська виправна колонія (№34)» закріплений чіткий порядок (механізм) преміювання працівників, при цьому, начальники відділів (в тому числі і в.о. начальників відділу) і у рапортах начальників структурних підрозділів щодо преміювання міститься лише пропозиція щодо розміру премій, а кінцевим суб`єктом, який приймає рішення щодо преміювання (затвердження чи не затвердження розміру премії, зменшення чи збільшення розміру премій, тощо) приймає на своєму засіданні «Балансова комісія».

Слід зазначити, що на засіданнях балансової комісії розглянуті були рапорти від виконуючого обов`язки начальника відділу ІТЗО, зв`язку та інформатизації ОСОБА_1 із зазначенням пропозицій щодо основного розміру премії, % (без урахування премії за виконання службових обов`язків у нічний час), з проханням преміювання особового складу відділу ІТЗО. зв`язку та інформатизації за результатами службової діяльності.

У подальшому, дані рапорти розглядались на засіданнях балансової комісії, якою і приймались рішення про встановлення розміру премії, а керівником установи видавались відповідні накази «Про преміювання осіб рядового і начальницького складу».

«Балансова комісія» є колегіальним органом, до складу якого ОСОБА_1 не входить, тобто не впливає та не може впливати па прийняття рішення щодо преміювання (затвердження чи не затвердження розміру премії, зменшення чи збільшення розміру премій, тощо).

Враховуючи вищевикладене у сукупності, ОСОБА_1 , підписуючи та направляючи на погодження рапорти про преміювання працівників, в тому числі і себе особисто, діяв в спосіб та в межах законодавства. Конфлікт інтересів в зазначеному випадку не виникає, оскільки у ОСОБА_1 відсутні дискреційні повноваження щодо встановлення та визначення розміру премії, яка йому буде нарахована.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України №39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18.01.1978 у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25). Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Пунктом 39 рішення ЄСПЛ у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року (Заява № 16347/02) Суд зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тому суд аналізуючи все вище вказане, приймаючи до уваги пояснення як ОСОБА_1 , захисника, свідків, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративних правопорушень, передбачених як ч. 1 ст. 172-7 КУпАП так і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що суд не здійснює збирання додаткових доказів, а також враховуючи такі засади провадження як диспозитивність, змагальність процесу, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про відсутність складу правопорушень, вчинення яких інкримінується ОСОБА_1 , що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 172-7, 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, суд -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення в частині епізодів за ч. 1 ст. 172-7 протоколи: № 1051, 1045, 1059, 1055, 1061, 1041, 1069, 1073, 1063, 1057, 1071, 1047, 1043, 1067, 1049, 1039, 1053, 1065 від 28.06.2023 року та в частині епізодів за ч. 2 ст. 172-7 протоколи: № 1042, 1044, 1046, 1058, 1056, 1040, 1070, 1066, 1062, 1064, 1074, 1072, 1048, 1068, 1060, 1054, 1050, 1052 від 28.06.2023 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя С.М. Похваліта