КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Сіренко Н.С.
Єдиний унікальний номер справи № 361/4935/23
Апеляційне провадження № 33/824/3599/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 червня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

На вказану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, прийняв постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності доказів вчинення правопорушення. А відтак, апелянт вважає, що провадження у справі має бути закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення у його діях.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи належно повідомлені, а відтак, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством слід розуміти словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під психологічним насильством слід розуміти словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як видно із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №977673, 15 червня 2023 року, близько 00-00 год., ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_3 , домашнє насильство психологічного характеру, а саме - словесно ображав, виражався нецензурною лайкою в її бік, чим порушив ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалюючи судове рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив щодо ОСОБА_3 психологічне насильство, а сааме -висловлювався нецензурною лайкою, словесно погрожував фізичною розправою.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, із наявних у матеріалах справи доказів та пояснень учасників справи, наданих в суді першої інстанції, вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 періодично виникають побутові сварки. Разом з цим, у матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 15 червня 2023 року вчинив щодо ОСОБА_3 дії, що підпадають під визначення «психологічне насильство».

Суд першої інстанції виснував, що дії ОСОБА_1 містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, його вина, доведена та підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 15.06.2023 серії ВАБ № 977673 зі змістом якого ОСОБА_1 відмовився знайомитись, заяви та клопотання не надходили; рапортом поліцейського превентивної діяльності Броварського РУП ГУНП в Київській області Жиляєва Д.О. від 15.06.2023, складеним за результатом звернення до служби 102 в якому зазначено що 15.06.2023 о 01:38, надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 буянить чоловік, дістав зброю із сейфа, (заявник ОСОБА_3 ); протоколом прийняття заяви від ОСОБА_3 від 15.06.2023, в якій зазначається що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_3 , а саме висловлювався нецензурною лайкою, словесно погрожував фізичною розправою; письмовими поясненнями ОСОБА_3 , в яких підтверджуються обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки усі вказані документи складено виключно зі слів заявниці. При цьому, матеріали справи не містять будь-яких інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 . Суд також звертає увагу, що відібрані працівниками поліції письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є суперечливими, не підтвердженими доказами.

Беручи до уваги досліджені судом докази, суд не вбачає події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 червня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 червня 2023 року - скасувати. Провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко