ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1583/23 Справа № 188/384/23 Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О. М. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Дніпро

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює в ШУ Дніпровське,проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КупАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КупАП танакладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 гривень.

Згідно з протоколом серії ДПР18 №154951 від 23.03.2023 року ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 23.03.2023 року 11 год 50 хв. на а/д між смт.Петропавлівка с.Богинівка, керуючи мотоциклом MUSSTANG д.н. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку т/з, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, чим порушив вимоги п.2.4, 8.9 ПДР, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Також відповідно до протоколу ДПР18 №154890 від 23.03.2023 року водій ОСОБА_1 23.03.2023 року 11 год 50 хв. на а/д між смт.Петропавлівка с.Богинівка керував мотоциклом MUSSTANG д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (почервоніння очей, зіниці очей не реагують на світло, сухість порожнини рота). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 рокута закрити відносно нього провадження по справіза ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КупАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що :

- від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він не відмовлявся. На місці зупинки транспортного засобу йому не пропонували пройти огляд з використанням спеціальних технічних засобів, а одразу ж запропонували пройти огляд на стан накркотичного сп`яніння в медичному закладі. Цю пропозицію він відхилив, так як наркотики не вживає і на момент зупинки його транспортного засобу не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, тим більше, що у зв`язку з віддаленістю місця складення протоколу до медичної установи, яка має право проводити даний огляд, не було можливості пройти цей огляд у межах 2-х годин з моменту зупинення до часу проведення огляду, як це передбачено нормативними актами з цього питання;

- вказані в протоколі ознаки наркотичного сп`яніння не відносяться до ознак наркотичного сп`яніння, передбачених законодавством, а суд при прийняття оскаржуваної постанови, зазначаючи ознаки наркотичного сп`яніння, вийшов за межі обвинувачення, зазначеного в протоколі;

-поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки у протоколі суть порушення сформульована незрозуміло, адже не вказано, від якого саме огляду відмовився водій (на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння) та не зазначено, який порядок проходження такого огляду було запропоновано водієві;

-матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення його від керування та передачі керування іншій уповноваженій особі;

-твердження суду в постанові не відповідає обставинам справи,так як за порушення вимог п.2.4, 8.9 ПДР не передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КупАП, і відносно нього протокол в 11 год. 50 хв. 21 травня 2023 року не складався;

-на відеозаписі він частково визнав свою вину за несвоєчасну зупинку транспортного засобу, так як на польові дорозі увагу звертав тільки в напрямку руху через поганий стан дороги. Звукових сигналів про зупинку не чув, так як їх поліцейські не подавали. Також не можна чітко підтвердити факт включення світлових та звукових сигналів з вимогою на зупинку транспортного засобу. На відеозаписі ж не зафіксовано порушень ним правил дорожнього руху в першу хвилину відеозапису, як це вказує суд (здійснення ним обгону іншого транспортного засобу з правої сторони).

Суд апеляційної інстанції, заслухавши думку особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався зазначених вимог закону в повному обсязі, а доводи апеляційної скарги стосовно відсутності підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності спростовуються матеріалами справи.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КупАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме: протоколом ДПР18 №154890 від 23.03.2023 року; протоколом ДПР18 №154890 від 23.03.2023 року; рапортами працівників поліції; постановою серії БАВ №355806 від 23.03.23 року; направленням до медичного закладу №000118 від 23.03.23 року; поясненнями ОСОБА_1 ; відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційним переглядом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Твердження апелянта про те, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він не відмовлявся, але на місці зупинки транспортного засобу йому не пропонували пройти огляд з використанням спеціальних технічних засобів, а одразу ж запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, не приймається до уваги, оскільки пропозиція пройти огляд в медичному закладі та відмова ОСОБА_1 зафіксована на відеозаписі події, наявному у матеріалах справи, а в разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проходження огляду на місці події не передбачено, тому такий огляд ОСОБА_1 й не пропонувався, оскільки встановлення стану наркотичного сп`яніння відбувається виключно у медичних закладах, від якого останній відмовився.

Не можуть бути визнані спроможними й доводи апелянта про те, що вказані в протоколі ознаки наркотичного сп`яніння, зазначені в протоколі, не відносяться до таких ознак, передбачених чинним законодавством, з огляду на те, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №154890 водієві ОСОБА_1 інкримінується відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка є самостійним складом адміністративного правопорушення та тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст. 130 КупАП.

Що стосується доводів апелянта щодо відсутності підстав для зупинки його мотоциклу поліцейськими, вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР. До того ж, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських підтверджується факт порушення водієм ОСОБА_1 ПДР, а також не виконання останнім вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, що продовжувалося досить тривалий час, до зупинення мотоциклу шляхом блокування. До того ж, під час перевірки працівниками поліції документів ОСОБА_1 було встановлено, що останній не має права керування даним транспортним засобом. Тож, в апеляційного суду немає підстав не погодитися з судом першої інстанції стосовно того, що вказані дії правопорушника свідчать про законність підстав у працівників поліції для зупинки мотоциклу MUSSTANG д.н. НОМЕР_1 та пропозиції водієві проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку.

Також факт відсутності в матеріалах справи доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування, на що є посилання в поданій останнім апеляції, на думку апеляційного суду, не спростовує висновків суду першої інстанції щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційні доводи в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно посилань апелянта на певні невідповідності, допущені судом під час винесення оскаржуваної постанови, апеляційний суд хоча й вважає їх слушними, втім зауважує, що це не впливає на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, не є безумовною підставою для скасування судового рішення та не спростовує винність ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованих йому правопорушень. До того ж, ці недоліки можуть бути усунуті судом першої інстанції шляхом виправлення описки, оскільки відповідно до загальних вимог діючого законодавства та враховуючи принцип аналогії закону, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч.1 ст.122-2 КупАП, що підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також судом в даному випадку обґрунтовано накладено на ОСОБА_1 стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

У контексті вищенаведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відповідність судового рішення вимогам закону та відсутність підстав для його зміни або скасування, у зв`язку з чим постанову залишає без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22червня 2023 року щодо Іваночка Руслана Григоровичаза ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко