Справа № 346/2992/23
Провадження № 3/346/1630/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши справи про адміністративні правопорушення за ст. 130 ч. 1, ст.. 126 ч.2 КУпАП, які надійшли від Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, складені відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, учня ВПУ № 14, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у с т а н о в и л а :

02.06.2023р. о 00:32 год. в смт. Печеніжин по вул. Л.Українки, Коломийського району, Івано-Франківської області, неповнолітній ОСОБА_1 керував транспортним засобом «скутером Апрімія» без д.н.з., з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проходження огляду в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.. 130 ч.1 КУпАП.

Також, 02.06.2023р. о 00:32 год. в смт. Печеніжин по вул. Л.Українки, Коломийського району, Івано-Франківської області, неповнолітній ОСОБА_1 керував транспортним засобом «скутером Апрімія» без д.н.з., не користуючись мотошоломом, а також в темну пору доби без ввімкненого світла фар. Крім цього, транспортний засіб не зареєстрований у встановленому законом порядку, а також водій не виконав вимогу працівників поліції про зупинку, яка здійснювалась шляхом увімкнення проблискових маячків синього і червоного кольору. Також ОСОБА_1 не мав права керування таким транспортним засобом. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.1 а, 2.3 г, 2.4, 2.9 в, 31.6.5 ПДР України за що передбачено відповідальність за ст. 126 ч.2 КУпАП.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_1 в присутності матері ОСОБА_2 свою провину у вчиненні даних правопорушень визнав в повному обсязі, розкаявся та пояснив, що 02.06.2023р. близько 00:30 год. керував мопедом та помітив, що за ним слідує поліцейський патруль. Оскільки посвідчення на право керування транспортним засобом він не отримував і того вечора з хлопцями випив пиво, вирішив не зупинятися та відірватися від працівників поліції. Через деякий час його наздогнали та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду він відмовився. Також зазначив, що навчається в ВПУ № 14. Отримує стипендію в розмірі близько 1000 гривень, зобов`язується подібного більше не вчиняти та просив суворо його не карати.

ОСОБА_2 в судовому засіданні дала свідчення згідно яких зазначила, що в ніч з 01.06.2023р. на 02.06.2023р. вона знаходилась вдома та відпочивала. Про те, що її син перебуває не вдома, не знала. Час його повернення та стан в якому він повернувся, їй невідомий.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄКПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25. ЄСПЛ 2002-11, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 р.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної та його законного представника, дослідивши матеріали та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В якості доказів вчинення неповнолітнім ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, працівником поліції були надані протоколи про адміністративні правопорушення серії ААД № 191104 та серії ААД № 191876; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та зазначено, що останній від проходження огляду відмовився, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до КНП «Коломийська ЦРЛ», рапорти працівників поліції, а також матеріали відеозапису на якому зафіксовано, як працівники поліції з ввімкненими проблисковими маячками синього та червоно кольору слідують за транспортним засобом «скутером Апрімія» під керуванням ОСОБА_1 , наздоганяють та встановлюють його особу, встановлюють відсутність в нього права керувати транспортними засобами. Після чого пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовляється, пояснюючи свою відмову вживанням алкогольних напоїв з товаришами та просить відпустити його додому.

Згідно ст.. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши та оцінивши вищевказані докази, суд прийшов до висновку про підтвердження ними факту керування ОСОБА_1 «скутером Апрімія» не маючи права керування таким транспортним засобом, а також його відмову від проходження на вимогу поліцейського в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відтак суд вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 126 ч.2 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень доведена у повному обсязі, обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення, згідно ст.. 34 КУпАП, суд визнав щире розкаяння винного, обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, згідно ст.. 35 КУпАП, в судовому засіданні не встановлено.

При накладенні адміністративного стягнення враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, зокрема той факт, що ОСОБА_1 є неповнолітньою особою, ступінь його вини, майновий стан, суд вважає за можливе притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.. 126 ч.2 та ст.130 ч.1 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 13 КУпАП, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Таким чином, вказана норма закріплює право суду, а не обов`язок, застосувати до неповнолітнього заходи впливу передбачені ст. 24-1 КУпАП.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу, окрім іншого, є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

ОСОБА_1 перебуває саме у тому віці, коли у особи формується повага до закону, уявлення про відповідальність та невідворотність покарання за скоєні вчинки.

При цьому, ОСОБА_1 керував незареєстрованим транспортним засобом без посвідчення водія, без мотошолому, без використання засобів освітлення в темну пору доби та відмовився виконувати законну вимогу працівників поліції про проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про формування викривленого уявлення про законність та безвідповідального ставлення до небезпеки, що може бути спричинена його діями.

За таких обставин, суд вважає, що жоден із заходів передбачених ст. 24-1 КУпАП не буде дієвим запобіжником від вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень в подальшому, а навпаки укріпить у неповнолітньої особи переконання у власній безкарності.

Таким чином, підстав для застосування до неповнолітнього ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу, з огляду на характер вчинених правопорушень, не вбачається, тому він підлягає відповідальності на загальних підставах.

Згідно з ч.1 ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Частина друга вказаної статті регламентує, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

ОСОБА_1 вчинив два адміністративні правопорушення, передбачені різними статтями Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, обираючи вид адміністративного стягнення в межах санкції інкримінованих ОСОБА_1 статей, суд призначає стягнення за кожне правопорушення окремо і на підставі ст.36 КУпАП накладає основне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, суд враховує, що згідно з п. 28 Постанови N 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Оскільки неповнолітній ОСОБА_1 не отримував у встановленому порядку посвідчення на право керування транспортними засобами, додаткове адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами до нього не може бути застосовано.

Таким чином, з урахуванням наведеного, вважаю, що на підставі ст.36 КУпАП стягнення повинно бути обрано у виді штрафу в межах санкції ст. 130 ч.1 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, особою на яку було накладено таке стягнення сплачується судовий збір, розмір якого встановлено законом. Відповідно до ст. 4 ч.2 п. 5 ЗУ «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 130, ст. ст. 13, 16, 40-1, 283, 284 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України N 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", ст. 4 Закону України "Про судовий збір", суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Справу №346/2992/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 КУпАП та справу №346/2993/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.126 ч.2 КУпАП, об`єднати в одне провадження, присвоїти номер 346/2992/23.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, ст.126 ч.2 КУпАП та призначити йому стягнення.

- за ст. 126 ч.2 КУпАП - у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп.

- за ч. 1 ст. 130 КУпАП - у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

На підставі ст. 36 КУпАП остаточно призначити ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

На підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок у дохід держави: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Третьякова І. В.