ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/5431/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2023 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Дарницького УП ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

23.07.2023 близько 23-30 год. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру до ОСОБА_2 , а саме: ображав нецензурними словами, погрожував.

Крім того, 24.07.2023 близько 13-00 год. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру до ОСОБА_2 , а саме: ображав нецензурними словами, погрожував.

Оскільки ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні двох адміністративних правопорушень, скоєних в одному і тому ж місці, відносно однієї особи, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, суд встановив підстави для об`єднання цих справ в одне провадження.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення у Дарницькому районному суді м. Києві, а дата судового засідання відображалась на веб-сайті Дарницького районного суду м. Києва в рубриці список справ, призначених до розгляду.

Вислухавши потерпілу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно диспозиції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Ст. 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Потерпіла ОСОБА_2 суду пояснила, працює заступником керуючого ТОВ «Фора». Проживала з ОСОБА_1 більше 14 років в цивільному шлюбі. Останні 4 роки його ставлення до неї змінилось, він став вживати алкогольні напої та поводити себе агресивно. На початку березня 2023 року ОСОБА_1 змінив місце проживання. Вона залишилась проживати з батьками в квартирі, що належить на праві власності її матері, за адресою: АДРЕСА_2 . Спільних дітей не мають. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що останній служить в ЗСУ. Потерпіла підтвердила обставини скоєння щодо неї ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру та завдання шкоди психічному здоров`ю, посилаючись та переслідування з боку ОСОБА_1 (очікує ввечері під домом та намагається проникнути до квартири) та погрози. Стверджувала, що наведені дії ОСОБА_1 викликають у неї занепокоєння за своє та батьків здоров`я, життя.

Судом встановлено, що протягом 2023 року ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КпАП України, зокрема, постановою від 23.02.2023 його було визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України та звільнений від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, постановою від 08.05.2023 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу, постановою від 30.05.2023 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Левчук проти України»(Levchuk v. Ukraine) no. 17496/19 від 03 вересня 2020 року п. 78-80 Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що проблема домашнього насильства, яке може мати різні форми, - від фізичного нападу до сексуального, економічного, емоційного насильства або словесної образи - виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка в тій чи іншій мірі непокоїть усіх держав-членів та не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем (рішення в справі Володіної, згадане вище, п. 71). Хоча це явище може найчастіше зачіпати жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути жертвами домашнього насильства і, насправді, діти теж часто страждають, прямо чи опосередковано. Відповідно, Суд враховуватиме серйозність згаданої проблеми під час розгляду цієї справи (див. «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), № 33401/02, п. 132, ЄСПЛ, 2009 рік).

У різних справах, залежно від індивідуальних обставин цих справ, Суд попередньо розглядав проблему домашнього насильства відповідно до статей 2, 3, 8 та 14 Конвенції (див., зокрема, рішення в справі «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), № 41237/14, п. 100, від 2 березня 2017 року). У всіх цих справах Суд встановив, що згідно з Конвенцією, органи державної влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективний захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгарії» (Bevacquaand S. v. Bulgaria), № 71127/01, п. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватії» (A. v. Croatia), №55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хайдуова проти Словаччини» (Hajduova v. Slovakia), №2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року).

У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatismutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», №1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatismutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та «Ірина Смірнова», там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Рorрeviж v. Croatia) №41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012 р.; та ОСОБА_3 , цитоване вище, там само).

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення, рапортами, постановами суддів Дарницького районного суду м. Києві, письмовими та усними поясненнями потерпілої.

Таким чином сварки з потерпілою, погрози з його сторони під час сварок вкрай негативно впливають на психічний стан ОСОБА_2 , на думку суду, такі дії свідчать про вчинення домашнього насильства і тому суд приходить до висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи характер вчинених правопорушень, особу ОСОБА_1 , з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суддя дійшла висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 173-2, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

постановив:

Об`єднати справу № 753/13026/23 (провадження № 3/753/5431/23) та справу № 753/13039/23 (провадження № 3/753/5440/23) в одне провадження та присвоїти їй № 753/13026/23 (провадження № 3/753/5431/23).

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративні стягнення:

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень;

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень;

Згідно ст. 36 КУпАП остаточно призначити стягнення у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 грн. 80 коп.

У разі несплати правопорушником штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Суддя М.О.Заставенко