П О С Т А Н О В А

Іменем України

18.07.2023 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно,

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

в с т а н о в и в:

20 січня 2023 року на розгляд Франківського районного суду міста Львова із Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №191610 від 08 січня 2023 року(складений о 14:11 год.), що 08.01.2023 року о 13 год. 27 хв. по вул. Стрийська, 350 у м. Львів водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений за згодою водія із застосуванням спеціального приладу «Драгер 6820», тест №1444. Результат 0,86 ‰.

На підставі цього інспектор взводу 1 роти 3 батальйону 4 УПП у Львівській області ДПП старшим сержантом поліції Сердюк Наталією Володимирівною встановлено, що ОСОБА_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, чи порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до рапорту інспектор взводу 1 роти 3 батальйону 4 УПП у Львівській області ДПП старшим сержантом поліції Сердюк Наталії Володимирівни від 08.01.2023 року, остання просила вважати вірним п.2.5 ПДР України, який було порушено та наступною фабулою: 08.01.2023 року о 13 год. 27 хв. На вул. Стрийська, 350 у м. Львів водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя. Від проходження огляду в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився у присутності свідків.

Правопорушник ОСОБА_1 в суд не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.268 КУпАП.

У суді представник правопорушника ОСОБА_1 адвокат Жиравецький Т.М. вказав, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП не визнає, заперечує викладенні дані у протоколі про адміністративні правопорушення. Зазначає, що такий протокол складений з грубими порушеннями ст. 256 КУпАП, а також відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Оскільки насправді, підставою для його складання стала відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, що підтверджується як матеріалами відеозапису з нагрудних відеокамер поліцейських так і рапортом працівника поліції від 08.01.2023 року. Однак сам протокол містить зовсім інші формулювання (перебування у стані алкогольного сп`яніння) та зовсім іншу кваліфікацію порушеного пункту Правил дорожнього руху (п. 2.9 а замість п. 2.5). Тому складений відносно ОСОБА_1 протокол містить формулювання щодо суті адміністративного правопорушення, які не відповідають об`єктивній дійсності, а отже не може вважатися належним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП. Крім цього вказав, що працівники патрульної поліції ввели в оману ОСОБА_1 про характер та зміст проведення медичного огляду в найближчому закладі охорони здоров`я. Зокрема, працівники патрульної поліції повідомили ОСОБА_1 начебто в закладі охорони здоров`я проводиться повторне тестування з використанням пристрою «Alcotest Drager», що не відповідає порядку проведення медичного огляду у найближчому закладі охорони здоров`я. Відтак, ОСОБА_1 ставив під сумнів лише дійсність результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки водія, однак ніколи не заперечував з приводу належного проведення медичного огляду, зокрема шляхом відібрання біологічних зразків людини для проведення лабораторних досліджень та хотів пройти такий огляд саме у медичному закладі. Такі обґрунтовані сумніви означають неможливість встановити вину ОСОБА_1 з дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом». У зв`язку з чим, просив закрити провадження по даній справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Жиравецького Т.М., з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, письмові заперечення, вважаю, що справу щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, слід закрити з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів (до уваги не береться диспозиція статті щодо передачі керування транспортними засобом).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені в ст.ст. 247,280 КУпАП, надати оцінку не тільки тим доказам, які доводять винуватість, але й оцінити доводи та докази, які виправдовують особу.

У п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті», міститься роз`яснення що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

В розумінні п. 1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У своїй постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У ст. 40 вищевказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У п. п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999 передбаченого, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбаченого, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Так, у протокол про адміністративне правопорушення та у рапорті не зазначено пристрій на який було зафіксовано події адміністративного правопорушенням, хоча до матеріалів справи долучено відеозапис події.

Протокол про адміністративне правопорушення, який є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати - ст. 254, 255 КУпАП). Тому протокол є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Відповідно до ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення повинен містити обов`язкові реквізити та інформацію, необхідну для повного та всебічного подальшого дослідження цього протоколу судом. Одним із таких реквізитів є «місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи».

Аналогічна вимога відображена й у абз. 7 п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376.

Зокрема, вказаний припис передбачає, що у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - викладається суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Більше того, у разі, якщо складений протокол як один із ключових доказів містить розбіжності, або неточності, то суддя не має права усувати їх, чи самостійно відшуковувати докази винуватості особи, оскільки візьме на себе функції сторони обвинувачення та змінить обсяг інкримінованого правопорушення.

За змістом статті 256 КУпАП, якщо протокол про адміністративне правопорушення складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, то особа має безумовне право ознайомитися зі змістом протоколу, а також зі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Відповідно до змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, він був складений у присутності останнього. Проте, як вбачається із відеозаписів обставин події, працівник поліції не складав протокол у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не роз`яснювали йому суті вчиненого правопорушення, будь-яких прав та наслідків від ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння, а також не складали будь-яких інших процесуальних документів. Протокол про адміністративне правопорушення та інші документи містять лише відмітки про відмову особи від підпису чи ознайомлення.

Проте відеозапис обставин події свідчить про те, що уповноваженими особами були проігноровані вимоги глави 19 КУпАП, та в спілкуванні з ОСОБА_1 вони обмежилися лише констатуванням факту, що останній відмовляється від проходження освідування та від підписання документів.

Крім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано правильно час та місце вчинення правопорушення, оскільки відеозапис обставин події свідчить, що час та місце зупинки водія відбулось 08.01.2023 року о 13:31 год. на трасі дороги(Західний обхід м.Львова 15 км.).

Разом з тим, як вищезазначено, що формулювання диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП містить у собі два взаємовиключні адміністративні правопорушення, а отже при кваліфікації кожного із них від працівника патрульної поліції вимагається застосовувати різні формулювання при заповнені протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вказані положення Закону повністю узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Крім того, згідно п. 6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735) огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Відтак, встановлено судом, що доказів провини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, які б свідчили про його винуватість, працівниками поліції не надано, а скеровані на адресу суду матеріали здобуті з порушенням норм, які передбачені ст.ст. 256, 266 КУпАП.

З огляду на матеріали відеозапису ОСОБА_1 після його зупинки 08.01.2023 року о 13:31 год. на трасі дороги( Західний обхід м.Львова 15 км.) надав свою згоду на проходження огляду на стан сп`яніння з використанням технічного пристрою газоаналізатора алкотестера «Драгер 6820». Після проведення огляду на місці з використанням спеціального технічного засобу(алкотестер «Драгер 6820»), ОСОБА_1 не погодився з його результатами.

З рапорту працівника поліції від 08.01.2023 року також вбачається, що гр. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Огляд на місці було проведено за допомогою засобу «Драгер 6820», однак, почувши, що отримане значення у декілька разів перевищує допустиму норму, не погодився також із результатами даного огляду.

Натомість, працівники поліції всупереч цього, лише залучили свідків для того, щоб засвідчити відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, вже після того, як йому було надано алкотестер «Драгер 6820» для проходження огляду на місці. Відтак, не беруться до уваги письмові пояснення свідків, оскільки вони не відображають факту огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

Крім цього, суд критично ставиться і до письмових пояснень свідків та не бере їх до уваги, так як їх пояснення оформлені на заздалегідь заготовлених бланках, є ідентичними та складені не зі слів свідків. Більше того, слід звернути увагу, що на відеозаписі видно, що такі свідки підписували даний протокол до складення такого протоколу.

При цьому, працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, а саме в складеному та долученому до матеріалів справи акті огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не вказано місце, дату, час огляду на стан алкогольного сп`яніння та відсутній підпис особи яка склала такий акт.

Разом з тим суд не бере до уваги даний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, із зазначення результату тесту, оскільки в такому зазначено про свідків, однак такі свідки на момент проведення огляду на місці з використанням спеціального технічного засобу(алкотестер «Драгер 6820») були відсутні, що підтверджується оглянутим відеозаписом долученого до матеріалів справи.

Більше того, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з метою виявлення стану сп`яніння складені не у присутності особи, щодо якої було прийняте рішення проводити огляд на стан сп`яніння, а також без участі свідків, оскільки складання даного документу, а також надання його для підписання вказаним особам не зафіксоване за допомогою відеозапису.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Розділу II Інструкції, поліцейськими при огляді на стан сп`яніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

У даному випадку, за відсутності в матеріалах справи про адміністративне правопорушення сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, які працівником поліції мали бути надані на місці перевірки документів у водія, позбавляють можливості перевірити вищенаведені вимоги Інструкції, щодо можливості застосування алкотестера Драгер для здійснення перевірки особи на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Пунктом 9 в ІІ Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Пунктом 8 затверджено форму такого направлення.

Для проходження огляду водія в медичному закладі, працівники поліції повинні запропонувати та вручити водієві письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення, тощо. І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.

У цьому разі ж, якщо водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення то підстави для притягнення водія до відповідальності за ст.130 КУпАП відсутні. Проте, у матеріалах справи таке направлення відсутнє, що свідчить про те, що працівники поліції у встановленому законом порядку не направляли особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

За відсутності такого обов`язкового елементу як письмове направлення водія на огляд до лікарського закладу, яке повинно бути складено працівником поліції за певною встановленою формою, усі подальші зібрані докази за принципом «плоди отруйного дерева» слід визнати недопустимими, а саме як отримані в порушення визначеного порядку проходження огляду на стан сп`яніння.

Порядок проведення медичного огляду водія у закладі охорони здоров`я врегульований приписами Розділу ІІІ Інструкції.

З аналізу норм Інструкції, які регламентують порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів (п. 1-22 розділу ІІІ Інструкції), випливає, що з метою виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння, в закладах охорони здоров`я проводяться лабораторні дослідження. В окремих випадках лабораторні дослідження є обов`язковими (п. 7 та п. 14 розділу ІІІ Інструкції).

Для проведення лабораторного дослідження в особи відбираються зразки біологічного середовища (слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук (пункт 12 розділу ІІІ Інструкції). Водночас, Інструкція допускає можливість використання також крові для дослідження біологічного середовища за умови, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки зазначених біологічних середовищ (п. 13 розділу ІІІ Інструкції).

Таким чином, норми ст. 266 КУпАП та підзаконних нормативно правових актів передбачають право особи не погодитися із результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного за допомогою спеціального пристрою «Драгер» та гарантують, що медичний огляд у закладі охорони здоров`я буде проведений іншим способом.

З матеріалів відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував проти проведення огляду в медичному закладі, лише запитав, як саме він відбуватиметься. На що поліцейські повідомили, що в медичному закладі огляд відбувається за допомогою такого ж пристрою «Драгер», результати якого ОСОБА_1 не визнав.

Відтак, слова працівників поліції з приводу особливостей проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння не відповідають приписам Інструкції, які навпаки, не передбачають використання пристрою «Драгер». Таким чином, працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 неправдиві обставини, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Водночас на долученому відеозаписі з нагрудної камери працівників патрульної поліції, ОСОБА_1 неодноразово не погоджувався із вказаним результатом та висловлював працівникам поліції неодноразово про намір пройти огляд саме у медичному закладі, однак працівниками поліції не було доставлено ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП та п. 22 Розділу ІІІ Інструкції, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті та Інструкції, вважається недійсним.

Таким чином, суддею встановлено порушення працівниками поліції вимог вищезазначеної Інструкції.

Виходячи з такого, якби працівники патрульної поліції справді вбачали в діяннях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, то могли б скласти протокол лише за відмову від проходження медичного огляду у найближчому закладі охорони здоров`я, що є порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Однак формулювання у зазначеному протоколі зводяться до «керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння» та порушення п. «2.9а Правил дорожнього руху» що є кваліфікацією зовсім іншого діяння в межах ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, складаючи протокол про адміністративне правопорушення, працівники поліції не дотрималися встановлених законодавством вимог щодо його заповнення, та допустили такі розбіжності, які суддя не може усунути, внаслідок чого відсутня можливість належного визначення та оцінки наявності об`єктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи допущені порушення процедури направлення водія для проведення огляду на стан сп`яніння, а також проведення такого огляду, не можна брати до уваги та оцінювати дії ОСОБА_1 , як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, зібрані по справі докази суперечать один одному в частині факту керування особи транспортним засобом та визначення підстав встановлення та перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, що свідчать про істотне порушення нормативних актів, що регулюють порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння.

А протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиними належними доказами вини особи.

Також, з відеозапису подій з нагрудних відеокамер працівників поліції убачається, що не видно беззаперечних клінічних ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , як про це було вказано у вищевказаному у рапорті працівника поліції від 08.01.2023 року.

Натомість рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень за відсутності інших належних доказів підтвердження вчинення правопорушення. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові КАС ВС від 18.07.2019 р. у справі № 216/5226/16-а.

Відтак, суд критично оцінює складений протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №191610 від 08 січня 2023 року відносно ОСОБА_1 , оскільки таки сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки відображають виключно суб`єктивні судження самих поліцейських.

При цьому, приходжу до переконання про те, що протокол складений працівниками поліції відносно ОСОБА_1 не відповідає приписам ст. 256 КУпАП, оскільки містить некоректні формулювання щодо суті можливо вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а тому не може вважатися доказом в розумінні ст. 251 КУпАП.

В зв`язку з тим, що протокол про адміністративне правопорушення є основним процесуальним документом, на підставі якого здійснюється розгляд справи по суті, а у суду виникли сумніви щодо правдивості даних в ньому щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та законності його складання, то в такому випадку він не може слугувати як належний, допустимий доказ по справі.

Інші належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували вчинення особою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутні.

Окрім цього, відповідно до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Однак, всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми, а саме, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У рішенні ЄСПЛ від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з п. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

При цьому, суд зазначає, що Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» сформовано доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Разом з тим, ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути під даний заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, тому вважаю, що даний протокол, у сукупності з іншими доказами не можуть забезпечити такий рівень доказування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, який би не залишив «розумних сумнівів» у доведеності цієї події.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно свідчили б про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 247, 248, 279, 283, 284, 307, 308 КУпАП

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Мартинишин М.О.