Справа № 352/1788/23
Провадження № 3/352/1113/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 рокум. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Олійник М.Ю., розглянувши матеріали, що надійшли з відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 785163 вказано, що ОСОБА_1 17 липня 2023 року біля 20 год 00 хв за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив щодо своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство, тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину не визнав і пояснив, що дійсно між ним та його дружиною виник конфлікт через те, що вона зловживає алкоголем, але домашнього насильства щодо дружини не вчиняв.

Відповідно до змісту вимог ст.245 КУпАП, завданням судді при розгляді справи про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими засобами.

Вимогами ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суду були надані такі докази:

- протокол серії ВАВ №785163 від 17 липня 2023 року про адміністративне правопорушення;

- рапортом працівника поліції;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення;

- письмові пояснення ОСОБА_3 , яка зазначила, що ОСОБА_1 в присутності неповнолітньої дитини застосовував фізичну силу відносно неї та виражався нецензурною лайкою;

- копію термінового заборонного припису стосовно кривдника

Оцінивши всі зібрані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, з таких підстав.

По-перше, суд вважає, що формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення щодо звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні та які дозволяють прийти до висновку про наявність складу відповідного правопорушення в діях обвинуваченого.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність за домашнє насильство настає за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 785163 вбачається, що ОСОБА_1 17 липня 2023 року біля 20 год 00 хв за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив щодо своєї дружини ОСОБА_3 умисні дії фізичного та психологічного характеру.

Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не зазначено які саме дії були вчинені ОСОБА_1 стосовно потерпілої та в чому саме полягало вчинення ним домашнього насильства, в якій формі та в який спосіб воно було вчинено.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Суд вважає, що зміст формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення не дозволяв ОСОБА_1 зрозуміти суть правопорушення та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді від висунутого обвинувачення.

Так, зміст формулювання обвинувачення у вчиненні правопорушення у виді домашнього насильства у протоколі про адміністративне правопорушення не можна визнати конкретним, оскільки в ньому не зазначена суть правопорушення та не вказано які саме дії (об`єктивна сторона правопорушення) були вчинені правопорушником.

Зокрема, під об`єктивною стороною правопорушення необхідно розуміти сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно-небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діянням та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення лише констатується факт вчинення правопорушником домашнього насильства стосовно потерпілої ОСОБА_3 і не зазначається які саме незаконні дії та в який спосіб були вчинені правопорушником, що позбавляє правопорушника здійснювати ефективний захист своїх інтересів, а суд перевірити твердження про вчинення відповідного правопорушення.

При цьому, суд, враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», «Карелін проти Росії», звертає увагу на те, що суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі, яка притягається до відповідальності, формулювання обвинувачення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено сторонами перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Разом з тим, сукупність наявних в матеріалах справи доказів свідчить про те, що між подружжям ОСОБА_1 та потерпілою ОСОБА_3 існують конфлікті відносини.

Зокрема, обидві сторони вказують на наявність саме конфліктних відносин та звинувачують один одного у вчиненні неправомірних дій.

По-друге, сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що між ОСОБА_1 та потерпілою ОСОБА_3 склалися конфліктні відносини, які призводять до суперечок та скандалів.

Проте, суд приходить до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 17 липня 2023 року застосовував до потерпілої ОСОБА_3 домашнє насильство та вчинив будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування з метою нанести їй моральну шкоду, шкоду її фізичному чи психічному здоров`ю.

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що під час подій 17 липня 2023 року його дії не виходили за межі звичайних конфліктних відносин між подружжям, не містять відповідних ознак домашнього насильства та не вказують на їх навмисний характер та наявність наміру спрямованого на заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої, не свідчать про порушення прав і свобод потерпілої з використанням значної переваги в силі, яка дозволяє досягти бажаного результату.

Суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Проаналізувавши сукупність наявних у справі доказів, враховуючи неконкретність висунутого обвинувачення, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства стосовно потерпілої ОСОБА_3 недоведена.

За таких обставин, у разі встановлення недоведеності вини у вчиненні правопорушення, суд зобов`язаний закривати провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки саме ця правова підстава для закриття провадження відповідає інтересам особи, вину якої не було доведено в суді.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 247, 283-285, 287, 294 КУпАП

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Максим ОЛІЙНИК