Номер провадження: 33/813/1064/23
Номер справи місцевого суду: 521/6419/23
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді - Стахової Н.В.,

за участю секретаря

судового засідання Долгової В.І.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Тимофієва І.В.,

потерпілого ОСОБА_2

захисника Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник Тимофієв Ігор Володимирович, та Корольова Миколи, в інтересах якого діє захисник Цвигун Андрій Вікторович

на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2023 року у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №098127, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП, відповідно до якого 20 лютого 2023 року о 22 годині 50 хвилин у м. Одесі по вул. Пестеля, 2, керуючи автомобілем марки «Toyota Prius» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на регульованому перехресті з вулицею Грушевського при повороті ліворуч не надала переваги у русі автомобілю марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, та скоїв з ним зіткнення. Водій ОСОБА_1 порушила вимоги п. 16.6 ПДР України.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2022 року провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє захисник Тимофієв І.В., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2022 року скасувати, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Закрити провадження на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Доводами апеляційної скарги є те, що вона зазначила, що надавала пояснення двічі, але суд не відобразив її пояснення у постанові від 22.05.2023, також свідка ОСОБА_4 та не надав оцінки обставинам справи та висновку експерта № 23-1351 від 24.03.2023. Крім того не врахував, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення вона заперечувала порушення ПДР, у яких її звинуватили інспектори поліції. Вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Навпаки винуватість ОСОБА_3 підтверджується схемою місця ДТП, поясненнями учасників та висновком експерта № 23-1351 від 24.03.2023, в якому зазначено Фактичні дії водія автомобіля «Skoda Octavia», які не відповідали вимогам пункту 12.4 та 12.9б), перебувають в причинному зв`язку з фактом ДТП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , в інтересах якого діє захисник Цвигун А.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2023 року, постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, із визнанням винуватості останньої у вчинення адміністративного правопорушення.

Мотивуючи пропуск строку на апеляційне оскарження, скаржник зазначає, що при проголошенні постанови не він, ні його представник присутні не були, копії постанови не отримували. 30.05.2023 на адресу Малиновського районного суду м. Одеси була направлена заява представника потерпілого про направлення постанови суд на електронну пошту представника, разом з цим до цього часу така постанова не надійшла. Ознайомився потерпілий зі змістом постанови лише з Єдиного державного реєстру судових рішень 31.05.2022.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів отримання копії оскаржуваної постанови ОСОБА_3 , апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді районного суду підлягає поновленню з метою дотримання принципу доступу до правосуддя.

Доводами апеляційної скарги є те, що долучений до матеріалів справи висновок експерта № 23-1351 комп`ютерно-технічного та автотехнічного дослідження обставин зіткнення автомобілів від 24.03.2023 не є належним та допустимим доказом у справі. Експерти не були попереджені про кримінальну відповідальність перед складанням висновку експертів № 23-1351 від 24.03.2023. ОСОБА_1 у своїх запереченнях не заперечувала, що бачила автомобіль «Skoda Octavia», однак в порушення п.16.6 ПДР не надала йому дорогу. Зазначені вище докази є достатніми, узгодженими між собою та повністю доводять провину ОСОБА_1 у порушенні саме вимог п.16.6 ПДР, що призвело до ДТП, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Тимофієв І.В. підтримали апеляційну скаргу, апеляційну скаргу ОСОБА_3 не визнали, просили відмовити в її задоволенні, надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити в її задоволенні, надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Слід підкреслити, що при оцінці захисту, слід враховувати не тільки формальні заходи правового захисту, але й правовий контекст, в якому діють учасники поряд з обставинами справи.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху , що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення - ст. 124 КУпАП, є пошкодження об`єктів зазначених у ст. 124КУпАП.

Матеріальний склад ст. 124 КУпАП стосується завдання шкоди саме транспортним засобам, вантажу, автомобільним дорогам, вулиць, залізничним переїздам, дорожніх споруд чи іншого майна.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ, Європейський Суд) вважає, що найважливішим фактором, який лежить в основі тлумачення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) є необхідність забезпечення ефективного захисту гарантованих прав.

У рішенні від 13 травня 1980 року у справі «Artico v. Italy» Європейський Суд вказав, що «Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або ілюзорні права, а права які є практичними і ефективними».

В наступних прецедентних рішеннях, зокрема, у справі «Soering v. United Kingdom» Європейський Суд також підкреслив, що мета та наміри Конвенції, як інструменту захисту людини, вимагають, щоб її положення тлумачилися та застосовувалися таким чином, щоб її гарантії були практичними та ефективними (рішення від 07.07.1989 року, п. 87).

ЄСПЛ в принципі не ставить підсумнів тлумачення законодавства національними судами (див. справу X. and Y. v. Hetherland, рішення від 26 березня 1985 року, п. 29).

Разом з тим Європейський Суд може поставити під сумнів тлумачення судами у тих справах коли це тлумачення є «свавільним або явно необґрунтованим», або,коли діють вимоги Конвенції про те, що законодавство держави повинно виконуватися.

В рішенні від 15 березня 1978 року у справі «Tyrer v. United Kingdom» Європейський Суд зазначив, що Конвенція є «живим інструментом, що повинен тлумачитись в світлі сучасних реалій», знаходячись під впливом подій і загальноприйнятих стандартів.

Варто звернути увагу не те, що внутрішня свобода розсуду держави кореспондує з Європейським наглядом. Європейський нагляд стосується як мети оспорюваного заходу, так і її необхідності. Нагляд Суду охоплює не тільки основне законодавство, але і рішення по його застосуванню, навіть винесене національним незалежним судом (справа «Handyside United Kingdom» рішення від 7 грудня 1976 року, п. 48).

Діючи в інтересах захисту прав людини, Європейський Суд застосовує положення пункту 1 ст. 6 Конвенції до правосуддя по адміністративним справам. При тлумаченні гарантії «справедливого розгляду справи», Суд підкреслює свою субсидіарну роль з урахуванням «доктрини внутрішньої свободи розсуду держави» та звертає увагу на те, що, якщо доктрина застосовується широко, так, що складається враження про те, що держава проявляє терпимість до сумнівної національної практики чи рішень, можна стверджувати, що Європейський Суд уже відмовився від виконання своїх обов`язків.

Тлумачення закону повинно відображати соціальні зміни та залишатися в руслі сучасних умов, в інтересах правової визначеності, передбачуваності, рівності перед законом, а також заповнювати прогалини в трактуванні матеріально-правових гарантій.

Враховуючи, що Конвенція спрямовує національні суди на пошук справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства і вимогами захисту фундаментальних прав особистості, суд апеляційної інстанції вважає, що зміна правозастосування має тлумачитися динамічно (еволютивно) в світлі сучасних реалій та базуватися на конвенційних цінностях.

Зазначені положення ЄСПЛ суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати при тлумаченні в контексті конституційних і конвенційних положень норми права ст. 124 КУпАП про порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно пункту 16.6 ПДР повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв.

Суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що, «захищаючи права одних осіб, суд не вправі порушувати права інших осіб».

Однак, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості проаналізувати фактичні обставини даної справи в контексті цих положень у зв`язку зі спливом строків давності.

Вимоги, які пред`являються до правового регулювання відповідальності за адміністративне правопорушення, в повній мірі розповсюджується і на строки давності притягнення до адміністративної відповідальності, що являють собою встановлені законодавством про адміністративне правопорушення періоди, за закінченням яких особи, які здійснили адміністративне правопорушення, не можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності через закінчення строків давності, що є однією із підстав, що виключає провадження у справі, або тягне за собою його закриття.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…».

Поняття «кримінальне обвинувачення» має «автономне» значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (справа «Блохін проти Росії», рішення від 23.03.2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п. 30).

До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення правил, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійськихправ (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, ОСОБА_5 проти Республіки Молдова, п. п. 20-23).

Тому стаття 124 КУпАП, якою передбачено, що за порушення дорожнього руху, яке спричинило пошкодження транспортних засобів, на особу може бути накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, в контексті статті 6 Конвенції належить до кримінально-процесуального аспекту.

Стаття 6 пункт 1 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості «кримінального обвинувачення» включно зі стадією проголошення судового рішення.

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці (справи «Стаббінгста інші проти Сполученого Королівства» та ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»), визначив строк давності, як передбачене законом правопорушника уникнути від переслідування або притягнення до закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» рішення від 20.09.2011 року, п. 570 та " Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства ", рішення від 22.10.1996 року, п.51).

За національною класифікацією, адміністративне переслідування і призначення винним справедливого покарання відповідає цілям адміністративного судочинства, так як і відмова від адміністративного переслідування невинних. Визначивши межі публічного переслідування, законодавець поряд із судовим захистом забезпечує процесуальну економію, оперативність при розгляді справ та профілактику правопорушень.

Цим, зокрема, обумовлено встановлення в КУпАП в якості підстави закриття провадження у справі за спливом строків давності.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Стаття 6 пункт 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначає, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції: презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12.07. 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10.02.1995 року, п. 35).

Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія, в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правової презумпції факту і права.

Визначивши строк давності в національному законодавстві, законодавець надав право порушнику уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення.

За змістом частини 2 статті 38 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Пункт 7 статті 247 КУпАП містить правило, згідно із яким, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

В силу презумпції невинуватості за міжнародними та національними нормами права особа, відносно якої справа про адміністративне правопорушення закрита у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, не може вважатися винною.

Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку, притягнення до адміністративної відповідальності за закінченням строку давності, який передбачений національним законом - ч. 2 ст. 38 КупАП.

Висновок у постанові суду про наявність вини за межами строку давності притягнення до адміністративної відповідальності буде порушенням презумпції невинуватості та права на справедливий суд за статтею 6 Конвенції.

Разом з тим, відмова від адміністративного переслідування через сплив строків давності притягнення до адміністративної відповідальності не може перешкоджати реалізації права на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій, у конкретному випадку, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Тому закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП з підстав п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП- за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, не є перешкодою для встановлення в інших процедурах винуватості особи в якості підстави або її невинуватості з метою притягнення до цивільної відповідальності.

Спори про відшкодування майнової шкоди та компенсації моральної шкоди на користь потерпілих внаслідок адміністративного правопорушення підлягають вирішенню судом у порядку цивільного судочинства.

Особи, які були учасниками в адміністративному провадженні, приймають участь в таких спорах, як суб`єкти приватно-правового права і можуть доводити свою невинуватість та заподіяну шкоду у процедурі цивільного судочинства.

Інше перешкоджало б судовому захисту прав осіб, зробивши ілюзорним механізм компенсації шкоди.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє захисник Цвигун Андрій Вікторович, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник Тимофієв Ігор Володимирович, залишити без задоволення.

Постанову Маліновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Н.В. Стахова