Справа № 211/4870/22
Провадження № 3/211/238/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 серпня 2023 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко С. В., розглянувши адміністративну справу, що надійшла з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи, посада: військова частина НОМЕР_1 , головний сержант 1ПР 1 ПБ, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення серії НГ № 7566 від 07 грудня 2022 року ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він, 25.11.2022 року під час дії на території України воєнного стану, в наслідок недбалого ставлення до військової служби, тимчасово виконуючи обов`язки командира блокпосту № 2114 на підпорядкованому об`єкті не встановив такий внутрішній порядок, який би гарантував неухильне виконання законів України, на належному рівні не проводив контроль за організацією несення служби, що призвело до випадкового пострілу підлеглим солдатом ОСОБА_2 , який поранив солдата ОСОБА_3 , та останньому було заподіяно тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.172-15 КУпАП.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнає та просить провадження у даній справі закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Також ОСОБА_1 надав письмове заперечення. Зазначив, що випадковий постріл стався 25.11.2022 року о 15-50 год., саме під час збирання на службу та проведення інструктажу з його участю та нової зміни. Виходячи на інструктаж зброя береться зі ставнці лише у присутності старшого зміни. Він не був старшим зміни, тимчасово виконував обов`язки командира блокпосту 2114, службове розслідування проведене без встановлення усіх фактів події, зокрема вбачається різний час пострілу (15-50 год, та 16-20 год), тобто не встановлено конкретний час події.

У відповідності до ч.1 ст.268 КУпАП суд розглядає справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши надані докази, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Форму та основні елементи змісту протоколу визначено ст. 256 КУпАП, зокрема у протоколі повинно бути зазначено місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Частиною 2 статті 172-15 КУпАП передбачено відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Недбале ставлення до служби припускає несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).

Вказівка закону на несумлінне ставлення службової особи до своїх службових обов`язків, передусім, характеризує поведінку (дію або бездіяльність) при недбалості. Вона означає, що за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином (неякісне, неточно, неповно, поверхнево, несвоєчасно тощо) або взагалі не виконує службові обов`язки, які входять до її компетенції.

Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Отже, для об`єктивної сторони недбалості необхідно встановити: а) нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи; б) коло службових обов`язків, покладених на неї цим актом у встановленому порядку; в) яким способом і які конкретні дії суб`єкт повинен був здійснити за даних обставин; г) чи мав він реальну можливість виконати ці дії; д) в чому виразилися допущені ним порушення; е) які наслідки вони спричинили.

Під час розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_1 встановлено, що факт скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП не знайшов свого підтвердження.

В матеріалах справи не достатньо доказів для встановлення об`єктивної сторони правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, суть адміністративного правопорушення викладена в загальних рисах без конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченогост.172-15 ч.3 КУпАП, в протоколі чітко не визначено час вчинення адміністративного правопорушення. Автором протоколу не конкретизовано які саме дії ОСОБА_1 призвели до порушення та не зазначено нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи.

Верховний Суд у постанові у справі № 185/12161/15-к від 21 травня 2021 року вказав, що об`єктивна сторона недбалості припускає несумлінне ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражаються у їх невиконанні або у неналежному виконанні. Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася тощо.

При встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори, зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини кримінального провадження.

У протоколі містяться відомості про те, що ОСОБА_1 тимчасово виконував обов`язки командира блокпосту 2114, однак до матеріалів справи не додано доказів щодо наявності у нього організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконання таких обов`язків за спеціальним дорученням повноважного командування.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі, фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 року (заява №17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Відповідно до п. 1ст.247КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає вину ОСОБА_1 не доведеною достатніми та беззаперечними доказами, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1ст.247 КУпАПу зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2ст.172-15КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в десяти денний строк з дня винесення постанови.

Суддя: С. В. Ткаченко