Справа № 645/3307/23
Провадження № 3/645/1325/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Іващенко С.О., розглянувши матеріали, що надійшли з ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 464137 від 22.06.2023 року ОСОБА_1 , 18.05.2023 року близько 23:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру в бік дружини ОСОБА_2 , 1986 року народження.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 464135 від 22.06.2023 року ОСОБА_1 , 04.06.2023 року близько 21:19 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру в бік дружини ОСОБА_2 ..

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.07.2023 року ОСОБА_3 було об`єднано в одне провадження адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Притягуваний ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Захисник притягуваного адвокат Савченко В.А. в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмові пояснення, в яких просив суд провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В обґрунтування вказував, що жодних відомостей про те, в чому саме виразилося психологічне насильство та які наслідки воно спричинило у протоколі не наведено, а лише мається констатація абстрактного факту вчинення домашнього насильства. Втім, встановлення ті зазначення таких даних є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідні до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, так як правова норма ст. 173-2 КУпАП є бланкетною. Такий формальний та спрощений підхід при складенні протоколу є абсолютно неприпустимим, і обвинувачення слід визнавати неконкретним, таким, що порушує право особи на захист. Проте, у даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, а відтак, ті доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України. Таким чином, з протоколу про адміністративне правопорушення не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди фізичному та психічному здоров`ю особи, а тому вважав, що підстави для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відсутні, справа підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала на адресу суду письмові пояснення, в яких просила розглядати справу за її відсутності та закрити провадження за відсутності складу адміністративного правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування вказувала, що 18.05.2023 року та 04.06.2023 року між нею та її чоловіком виник побутовий сімейний конфлікт, 18.05.2023 року з приводу проведення сімейного дозвілля, 04.06.2023 року з приводу сімейного виховання їх дитини. В ході даного сімейного побутового конфлікту між ними відбулася сімейна перепалка на підвищених тонах, що поєднувалося з взаємними образами. З приводу чого нею і було викликано органи поліції. Однак, внаслідок вказаних сварок їй не було завдано психологічного, морального, економічного чи в іншій формі насильства. Її чоловік не застосовував до неї примусу за який передбачена кримінальна чи адміністративна відповідальність. Також вказувала, що на її дії та на її емоційний стан вплинула та обставина, що між їх подружжям відбувався судовий процес щодо розірвання шлюбу, однак на даний час даний судовий процес завершено, чоловік відмовився від позову, шлюб збережено, сімейні стосунки прийшли до ладу, конфлікти між ними вичерпані.

Відповідно ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173-2 КУпАП, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є обов`язковою, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена у ст. 173-2 КУпАП, виражається у таких формах:

- вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого;

- невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений;

- неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, викладено поняття психологічного насильства, ним є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Судом були досліджені письмові пояснення усіх учасників конфлікту, який стався між членами сім`ї ОСОБА_4 18.05.2023 року, а також 04.06.2023 року, які вказували на те, що будь-якого домашнього насилля застосовано не було, конфлікт вичерпаний.

Інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому діянь, матеріали справи не містять.

Таким чином, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи про те, що 18.05.2023 року близько 23:00 год. та 04.06.2023 року о 21:19 год. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 , оскільки не всякий сімейний конфлікт тягне за собою вчинення домашнього насильства. Такі конфлікти утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП лише в тому випадку, коли спрямовані на застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо, та викликали у потерпілої особи побоювання за свою особисту безпеку чи безпеку третіх осіб, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Долучені до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали справи доводів суду не спростовують.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу.Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Окрім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що особи, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не надали суду достатньої кількості допустимих доказів того, що ОСОБА_1 , при обставинах зазначених у протоколах, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 273, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови проголошено 09.08.2023 року.

Суддя С.О. Іващенко