П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1244/23

10 серпня 2023 року селище Богородчани

Суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Куценко О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , стрілець ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України,

за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

В протоколі зазначено, що 05 липня 2023року о 16 годині 00 хвилин під час обходу казарменного приміщення об`єкту, що охороняється військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, при дії на території України особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за що передбачено ч.3 ст.172-20 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Право на участь в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст. 268 КУпАП, відповідно до якої справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В матеріалах справи наявні достатні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку повідомлявся про розгляд справи у суді.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно із ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі статтею 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, тобто передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення, що включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, порушення якої ставиться в вину ОСОБА_1 передбачена адміністративна відповідальність за дії передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Тобто, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, є розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Зазначені кваліфікуючі ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, мають бути обов`язково зазначені у відповідному акті обвинувачення, який в даному випадку є протокол про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, як вбачається із акту огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння…, вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від огляду за допомогою приладу Драгер у присутності двох свідків, а також відмовився від підпису (а.с.8). при цьому в акті відсутня дата та час його складання.

Судом встановлено, що при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не дотримано передбаченої законом процедури, а саме відсутнє направлення для освідування, для проведення вказаного огляду останнього.

Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 було забезпечено належним чином пройти медичний огляд на стан сп`яніння в медичному закладі в матеріалах справи немає і у суді таких не здобуто, при цьому диспозиція ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачає обов`язкову ознаку, що було забезпечено належне проведення огляду на стан сп`яніння.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, а згідно з частиною першою зазначеної статті передбачена адміністративна відповідальність за такі альтернативні дії: розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Зазначені діяння, які формують склад адміністративного правопорушення, є альтернативними, тобто за кожним конкретним фактом може бути зазначено одне з вище перелічених діянь, тобто одночасно особу за одним фактом не можу бути притягнути до відповідальності за виконання службових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння та за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння органом, що порушив провадження в справі, до матеріалів справи не додано.

Зокрема, описуючи фабулу складу адміністративного правопорушення, уповноважена особа зазначає, що "05 липня 2023року о 16 годині 00 хвилин під час обходу казарменного приміщення об`єкту, що охороняється військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Разом із цим, досліджений акт огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння…, щодо відмови ОСОБА_1 від огляду надається як доказ саме відмови військового службовця від проходження медичного огляду з метою встановлення факту перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, кваліфікуючи такі діяння, уповноважена особа визначає їх не як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а як перебування у нетверезому стані.

Таким чином, описуючи в протоколі встановлення службовою особою факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, фактично ставиться вину перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Так, з урахуванням положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах Малофєєва проти Росії рішення від 30.05.2013 року та Карелін проти Росії рішення від 20.09.2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, в фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 ЄКПЛ.

Уповноваженою на те посадовою особою, яка склала поданий протокол, формально викладена суть адміністративного правопорушення, а саме не конкретизована його фабула відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 156 КУпАП та не викладені встановлені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який міститься у постанові від 10 травня 2018 року у справі N 760/9462/16-а.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів, щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння ( якими є результати огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів чи в закладі охорони здоров`я), а відмова від проведення огляду на стан сп`яніння, як вбачається із змісту протоколу не ставиться йому в провину.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а суд не наділений повноваженням коригувати обвинувачення, а також збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, тому суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 33-35, ч. 3 ст. 172-20, 247, 251, 252, 256 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрити, за відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя: