ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/3930/23

провадження № 3/0285/2933/23

03 серпня 2023 року м. Звягель

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи, яка надійшла

від Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області

про притягнення до адміністративної відповідальності

за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

проживає в АДРЕСА_2 ,

який не працює,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 , повторно протягом року, 19.05.2023 близько 22:40 год. по місцю свого проживання, в АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно співмешканки ОСОБА_3 , ображаючи її словами грубої нецензурної лайки, погрожуючи фізичною розправою, чим спричинив шкоду її психічному здоров`ю.

В судове засідання ОСОБА_4 не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному ст.277-2 КУпАП, належної зацікавленості у розгляді справи не виявив.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Одним із завдань КУпАП є охорона прав і свобод громадян.

Стаття173-2 КУпАП та Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначають домашнє насильство, як умисне діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру, що вчиняються в сім`ї, між родичами, колишнім чи теперішнім подружжям, особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах Володіна проти рф, Левчук проти України зазначив, що домашнє насильство є порушенням ст.ст.3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується матеріалами справи, зокрема:

даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №329459 від 10.06.2023;

рапортом оперативного чергового поліції від 19.05.2023 про отримання зі служби 102 повідомлення від ОСОБА_6 (постраждалої) про вчинення її співмешканцем ОСОБА_2 домашнього насильства відносно неї;

протоколом прийняття заяви про подію від потерпілої ОСОБА_3 та її письмовими поясненнями від 19.05.2023 про домашнє насильство, вчинене її співмешканцем ОСОБА_2 ;

копією постанови від про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2КУпАП.

Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки вони отримані у передбачений законом спосіб, уповноваженими особами, є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.

Постановами Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/104/22 від 04.02.2022 та №285/6424/22 від 09.02.2023 ОСОБА_8 неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сім`ї відносно своєї співмешканки ОСОБА_3 за ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП, однак жодних розумних висновків щодо своєї суспільно небезпечної поведінки він не зробив і продовжує вчиняти відносно дружини домашнє насильство.

Однією з основних засад запобіганню та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу. Постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Оцінюючи надані докази, приходжу до висновку, що ОСОБА_4 вчинив діяння, що підпадають під ознаки домашнього насильства, та його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.173-2 КУпАП. За таких обставин, його слід визнати винним у вчиненні вищезазначеного правопорушення. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не встановлено.

Внаслідок дій з боку ОСОБА_5 його співмешканка систематично зазнає погіршення якості життя, психологічних страждань у вигляді словесних образ, погроз, приниження та залякування, що могло викликати у неї побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе.

Адміністративні стягнення у виді штрафу, накладені на ОСОБА_5 , зокрема останнім судовим рішенням (№285/104/22 від 04.02.2023 за ч.2 ст.173-2 КУпАП), не призвели до його виправлення.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, беру до уваги характер вчиненого правопорушення; важливість проблеми домашнього насильства і дискримінаційного ефекту, який насильство справляє на жінок.

Також враховую дані про особу ОСОБА_5 , який на шлях виправлення не стає та безпричинно, умисно, не маючи підґрунтя, продовжує вчиняти домашнє насильство відносно своєї співмешканки, діє з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, грубо ігноруючи загальноприйняті сімейні цінності та норми моралі

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а тому приходжу до переконання, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових правопорушень може бути досягнуто при призначенні йому покарання у виді адміністративного арешту, тривалість якого визначена в межах санкції статті, яка йому інкримінується. Саме таке покарання є необхідним і достатнім, сприятиме можливій зміні насильницької поведінки винної особи, формування в нього нової неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках зі своєю співмешканкою, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків.

Підстави для застосування іншого, більш м`якого або суворого стягнення, відсутні.

З винної особи також належить стягнути судовий збір відповідно до ст.401 КУпАП.

Керуючись статтями 33-35, 38, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП,

та накласти на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту 5 (п`ять) діб.

Строк адміністративного арешту слід рахувати з часу фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір в сумі 536,80 гривні.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ?? ? ? ? ? ? ? ? ? О. О. Літвин