ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/98/23 Головуючий в 1 інст. Новікова Н.В.
Провадження № 33/807/460/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Патяка А.С. на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130. КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 12.12.2022 о 21 год. 53 хв. в м. Запоріжжя, Дніпровський район, вул. Товариська, б. 58 ОСОБА_1 керував т/з Volkswagen Golf д.н.з НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР та підтверджується висновком лікаря № 8736 від 12.12.2022. Від керування ТЗ відсторонений. ТЗ припаркований без порушень ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Патяк А.С. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що в судовому засіданні не доведено факт порушенням водієм положень ПДР України, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснювати зупинку автомобіля, а тому наступні дії поліцейського не відповідають вимогам законодавства та є незаконними.

Наголошує, що докази, зібрані відносно ОСОБА_1 за відсутності підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» є недопустимими, а тому вина за ч. 1 ст. 130 КУпАП є недоведеною.

Просить апеляційний суд постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Патяка А.С.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 зазначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.89 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".

Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.

Розгляд справи за ст. 130 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП не встановлює імперативного обов`язку для судді розглядати справи в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судове засідання, які були призначені на 26.05.2023, 23.06.2023 та 14.07.2023 р., ОСОБА_1 та його захисник Патяк А.С. не з`явились.

ОСОБА_1 повідомлявся про час та місце судового розгляду шляхом надсилання судової повістки за адресою проживання, яка вказана в протоколі та постанові суду. Судову повістку повернуто без її вручення адресату через закінчення строку її зберігання. Одночасно ОСОБА_1 повідомлявся телефонограмами за номером телефону, який вказаний у протоколі та який збігається із номером телефону, якій він сам зазначив в заяві про відкладення чергового призначеного судового засідання. Поважних причин неможливості явки до суду ОСОБА_1 документально не підтвердив.

Захисник адвокат Патяк А.С. також повідомлявся телефонограмами. До судового засідання, призначеного на 26 травня 2023 року не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи через відсутність ОСОБА_1 у м. Запоріжжі за сімейними обставинами. Поважних причин неприбуття до наступних засідання та обґрунтованих заяв про їх відкладення не подавав.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи вищевикладене вважає за можливим розглянути апеляційну скаргу захисника без участі ОСОБА_1 та його захисника Патяка А.С.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті апеляційних доводів, суд дійшов до таких висновків.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння.

За змістом п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 дотримано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №390491 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 12.12.2022 о 21 год. 53 хв. в м. Запоріжжя, Дніпровський район, вул Товариська, 58 керував т/з Volkswagen Golf д.н.з НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР та підтверджується висновком лікаря № 8736 від 12.12.2022. Від керування ТЗ відсторонений. ТЗ припаркований без порушень ПДР України;

- у роздруківці з приладу «Драгер 6820» (а.с.2), якою встановлено, що ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння. Результат 1, 80 проміле;

- у направленні та акті огляду (а.с.3-4), якими встановлено, що у водія ОСОБА_1 під час події було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння позитивний;

- у медичному висновку КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР (а.с.5), яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

- на оптичному носієві інформації у вигляді СД-диску, який містить відеозаписи з місця події та з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 було зупинено працівників поліції за те, що останній не показав світловий покажчик повороту. Під час спілкування, працівник поліції повідомив водієві, що було повідомлення на «102» про те, що автомобіль Volkswagen Golf здійснив зупинку ближче ніж 30 метрів від зупинки автобуса.

Під час спілкування працівником поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до роздруківки з приладу «Драгер» та медичного висновку встановлено, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням п.2.9а ПДР України.

Посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять підстав для здійснення зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, є безпідставним, оскільки безпосередньо після зупинки, працівники поліції відразу повідомили вказані вище дві підстави для зупинки його транспортного засобу.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що з 24 лютого 2022 року в Україні діє воєнний стан, внаслідок воєнної агресії рф, що в свою чергу висуває до правоохоронних органів, військових підрозділів, громадянського суспільства додатковий обсяг обов`язків для забезпечення безпеки порядку. Особливо такі вимоги є актуальними на територіях, які вважаються прифронтовими, наприклад, як м. Запоріжжя.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9а ПДР України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції, винесена відносно ОСОБА_1 , є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Патяка А.С., залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/98/23