Справа № 298/626/23
Номер провадження 3/298/518/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року смт. Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В., розглянувши матеріали, що надійшли від відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серія ВАВ №095890 від 21 січня 2023 року щодо ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №095890 від 21 січня 2023 року, складеного поліцейським СРПП ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Гондорчин В., «21.01.2023 р. близько 19 год. мій чоловік гр. ОСОБА_1 перебуваючи у алкогольному сп`янінні вчинив сварку за своїм місцем проживання, в ході якої побив телевізор, ображав мене нецензурними словами, та погроз фіз.розп., чим вчинив психологічне насильство».

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату розгляду справи повідомлялися, про причину неявки суд не повідомили.

У протоколі про адміністративне правопорушення міститься підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з тим, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Великоберезнянському районному суді.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

При цьому суддею зауважується, що ОСОБА_1 , в тому числі, мав об`єктивну можливість особисто або через представника в повній мірі реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, та не був позбавлений можливості надати письмові клопотання, заяви, звернення чи пояснення з приводу обставин правопорушення, однак такими своїми правами останній не скористався.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, знаючи, що в провадженні суду знаходиться відповідна справа, про що свідчать наведені вище обставини.

Від ОСОБА_1 клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

За таких обставин, неявка особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, на судовий розгляд справи являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав.

Окрім того, відповідно до положень ст.268 КУпАП, адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП не відноситься до правопорушень, по яким є обов`язковою присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд у відповідності до вимог ст.268 КУпАП вважає, що дану справу може бути розглянуто.

Судовим розглядом встановлено, що матеріали справи відносно ОСОБА_1 уже перебували в провадженні суду та постановою суду від 4 квітня 2023 року у справі №298/179/23 були повернуті до відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, для належного оформлення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли до суду після належного оформлення суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно положень ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачає наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як домашнє насильство.

З фабули протоколу вбачається, що 21 січня 2023 року близько 19 год. гр. ОСОБА_1 перебуваючи у алкогольному сп`янінні вчинив сварку за своїм місцем проживання, в ході якої побив телевізор, ображав нецензурними словами, та погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічне насильство.

Водночас фабула протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №095890 від 21 січня 2023 року не містить суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в такому не розкрито зміст дій ОСОБА_1 судом зауважується, що суть правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена від імені першої особи, що по суті становить пояснення потерпілої. Протоколу не містить відомостей, в яких саме діях ОСОБА_1 проявилось вчинення ним насильства психологічного характеру по відношенню до потерпілої.

Із викладеної суті правопорушення можна зрозуміти, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурними словами в сторону ОСОБА_2 .

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що психологічне насильство в частині висловлювання словесних образ, нецензурної лайки буде мати місце тоді, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З огляду на наведене, сам лише факт висловлювання, зокрема, нецензурною лайкою не може свідчити про вчинення домашнього насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При розгляді даної справи суддя зауважує на тому, що доказова база, яка долучена до протоколу, ґрунтується виключно на письмових поясненнях потерпілої ОСОБА_2 від 21 січня 2023 року, що не доводять винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства. Інших доказів, в розумінні ст.251 КУпАП, які б давали правові підстави для висновку про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно потерпілої, до справи не долучено.

Крім цього, у матеріалах справи відсутні докази того, що потерпіла ОСОБА_2 , відносно якої вчинено насильство, та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, а також особа, якій інкримінується вчинення домашнього насильства, та потерпіла особа проживають (проживали) однією сім`єю за спільною адресою, чи перебувають у шлюбі. Рапорт поліцейського СРПП ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області В.Гондорчин від 21 січня 2023 не є належним доказом підтвердження факту спільного проживання осіб однією сім`ю. Такий факт може бути підтверджено зокрема копіює свідоцтва про одруження, відміткою у паспорті громадянина України на сторінці «сімейний стан», довідкою з сільської ради про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, характеристикою на особу виданою дільничним інспектором поліції.

До матеріалів справи також додано форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, однак така не містить підпису поліцейського уповноваженого підрозділу поліції, який провів оцінку ризиків, що ставить під сумнів достовірність даних наведених в ній.

Більше того, у відповідній графі протоколу «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» зазначено: «притягався 10.02.2022 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП», однак відповідних доказів у підтвердження наведеному матеріали справи не містять.

Що стосується наявного в матеріалах справи рапорту інспектора-чергового відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області Іванцик М.Ю. від 21.01.2023, то такий лише вказує на факт надходження повідомлення зі служби «102», та жодним чином не підтверджує винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Жодних належних доказів на підтвердження провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, до суду не надано, і таких доказів в ході судового розгляду судом не встановлено.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин, приходжу висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є недоведеним.

З огляду на вказане, суддя вважає за необхідне провадження в справі закрити, у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що відповідатиме вимогам ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283, 284, 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Зизич В.В.