Справа № 344/8794/22
Провадження № 33/4808/297/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Хоптія М.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, також стягнуто судовий збір, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2022 року о 20 годині 50 хвилин по вулиці Довженка, 9, у місті Івано-Франківськ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Fiat Fiorino, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, яка не ґрунтується на належних доказах, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що працівниками поліції йому не було вручено примірник акту огляду водія, що є порушенням вимог Інструкції. Наголошує, що працівниками поліції при здійсненні пропозиції щодо проведення огляду не вказано даних приладу Драгер за допомогою якого пропонувалось водію пройти відповідний огляд, не вказано дані сертифіката та відомості про повірку приладу.

ОСОБА_1 наголошує, що дані в акті огляду та в поясненнях свідків є суперечливими, а тому судом безпідставно було відхилено клопотання про допит свідків. Вказує, що свідки не могли чути від нього запах алкоголю, оскільки перебували від нього на відстані більше 10 м. при складанні протоколу.

Звертає увагу, що акт огляду складено без зазначення дати та години, а також без зазначення результатів огляду. Також, адреси свідків, які вказані в акті огляду, суперечать їх адресам, які вказані в протоколі.

Стверджує, що працівники поліції прийшли до помилкового висновку про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння у виді нечіткої ходи та нечіткої вимови слів через наявність в нього надлишкової ваги і хворобу ніг та відсутності всіх зубів, оскільки він є тяжкохворою людиною, хворіє цукровим діабетом та є інсулінозалежним. Стверджує, що він не працює та для отримання доходів підробляв таксуванням, а при позбавленні водійських прав, він буде позбавлений доходів для проживання. Окрім того, працівниками невірно зазначено адресу його проживання.

Наголошує на тому, що прилад Драгер не є сертифікованим на території України приладом та не може використовуватись для визначення стану алкогольного сп`яніння, а тому працівниками поліції не зазначено його технічних даних. Також, немає даних про перевірку приладу Драгер та його сертифікацію, номер приладу відсутній та документи про повірку приладу.

За наведених обставин, додані працівниками поліції докази не є допустимими. З цього приводу були надані письмові пояснення та клопотання про витребування відповідних доказів, що підтверджують сертифікацію засобу, його реєстрацію у відповідних реєстрах.

Апелянт вказує на те, що огляд в закладах охорони здоров`я не проводився, що є порушенням відповідної Інструкції та порушенням порядку огляду водія на визначення стану сп`яніння.

Вважає, що відеозаписи, які долучені до матеріалів справи не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки більшість фалів запису не відкриваються і захисник не зміг з ними ознайомитись в повному обсязі, внаслідок чого було подано клопотання про витребування в органах поліції диску запису належної якості, яке судом відхилено.

Вважає, що судом розглянуто справу за відсутності належних та допустимих доказів його вини у вчиненні правопорушення та не спростовані його доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення.

Апелянт також наголошує на тому, що в протоколі вказано час його складання 21.10 год. про те, що він керував автомобілем о 20.50 год. з ознаками алкогольного сп`яніння. Звертає увагу на те, що наявні в нього ознаки алкогольного сп`яніння, які вказані в протоколі, суперечать ознакам на стан сп`яніння, які вказані в акті огляду водія.

Наголошує, що направлення на огляд водія складено о 20.00 год., що є суперечливим та свідчить про складання даного направлення за 50 хв. швидше ніж він керував транспортним засобом.

Правопорушник вказує, що судом ухвалено рішення у справі без надання жодної оцінки обставинам справи.

Наголошує, що суд не врахував наявну судову практику, про яку свідчить рішення Івано-Франківського апеляційного суду справа №344/11290/18, в якому зазначено, що у тому разі коли водій не погодився із результатами огляду, про що зазначено в протоколі його слід було доставити до медичного закладу для проведення повторної перевірки на стан сп`яніння, чого у даному випадку не було зроблено поліцейським.

Вказані порушення вважає істотними, що дає підстави для скасування постанови суду. Вважає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, і ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Апелянт зазначив, що докази отримані незаконним шляхом, а тому суд не мав права ухвалювати рішення за їх наявності. На думку апелянта, судом при розгляді справи було безпідставно відхилені подані клопотання про витребування доказів та виклику свідків в судове засідання, судом порушено принцип презумпції невинуватості та винесено постанову на підставі доказів, які на є належними та допустимими. Судом не врахована незгода водія з результатом огляду, що було підставою для направлення водія до медичного закладу для проведення відповідного огляду, чим не реалізовано таке право особи. Окрім того, особі не було забезпечено право на безоплатну правову допомогу. Враховуючи наведене, просив постанову суду скасувати та провадження в справі закрити.

Окрім того, апелянтом 18.07.2023 року подано до апеляційного суду заяву, в якій він звертає увагу на розбіжності щодо часу керування ним транспортним засобом зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та рішенні суду, оскільки направлення до медичного закладу оформлено за 50 хв. до часу керування ним транспортним засобом.

Крім того, ОСОБА_1 подано заяву в якій він звертає увагу на те, що на час розгляду справи судом закінчились строки притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому просить провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Хоптія М.В. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, перебуває за межами країни у Чехії на лікуванні, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Хоптій М.В. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, у разі визнання судом апеляційної інстанції доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, захисник адвокат Хоптій М.В. просив закрити провадження у зв`язку із закінченням на час розгляду справи в апеляційній інстанції строку протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Хоптія М.В. щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Постанова суду ухвалена судом за присутності ОСОБА_1 та його захисника в судовому засіданні, надання пояснень та доводів учасників провадження, дослідження доказів у справі.

Суд першої інстанції вказав, що заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи його захисника та дослідивши матеріали справи, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, а саме: даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 201061 від 13.07.2022 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння та у встановленому законом порядку відмовився від проходження такого огляду; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.07.2022 року, яким підтверджується факт направлення працівниками поліції ОСОБА_1 у медичний заклад для визначення стану алкогольного сп`яніння у зв`язку з наявністю в останнього ознак алкогольного сп`яніння та відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 13.07.2022 року, відповідно до якого зазначений у протоколі транспортний вилучений та доставлений на спецмайданчик; долученим до матеріалів безперервним відеозаписом (файли сlip-5; сlip-6; сlip-7), які було переглянуто під час розгляду справи, на яких відображено, як працівники поліції наздоганяють та за допомогою проблискових маячків зупиняють зазначений у протоколі транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 за порушення ним правил дорожнього руху України. Працівники поліції пропонують водію ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі у лікаря нарколога у присутності двох свідків, від проходження якого останній відмовляється.

Судом першої інстанції також зазначено, що на відеозаписі відображено, як водій ОСОБА_1 повідомляє працівників поліції, що він вживав алкогольні напої та перебуває у стані алкогольного сп`яніння. За результатом перегляду відео підтверджено і наявність в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме порушення координації рухів та порушення мови. Працівники поліції оформляють дані адміністративні матеріали та ознайомлюють водія ОСОБА_1 з їх змістом.

Судом першої інстанції були досліджені та розглянуті подані до початку розгляду справи клопотання захисника через канцелярію суду про виклик свідків та витребування відеозапису. Суд прийшов до висновку, що матеріали справи міститься диск з відеозаписами і на файлах сlip-5; сlip-6; сlip-7 міститься безперервне відео, на якому відображені всі обставини подій даного правопорушення. Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вказані клопотання захисника не підлягають до задоволення у зв`язку з його безпідставністю.

Суд першої інстанції зазначив про те, що ним приймались заходи щодо забезпечення участі свідків в судовому засіданні, однак останній в судове засідання не змогли з`явитись з об`єктивних причин у зв`язку із перебуванням поза межами України. В своїх письмових заявах свідки зазначили, що повністю підтверджують свої письмові пояснення, які долучені до матеріалів провадження. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розглянути справу без участі свідків.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника щодо витребування з УПП в Івано-Франківській області копію сертифікату відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки та обґрунтовано вказав на те, що ОСОБА_1 звинувачується у порушенні вимог п.2.5 ПДР України, тобто відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а не в тому, що керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (порушення вимог п. 2.9а ПДР України).

Апеляційний суд погоджується із висновками суду та вважає, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаних клопотань сторони захисту.

Так, стороною захисту повторно подано до апеляційного суду клопотання про виклик свідків, які були під час складання протоколу, та працівників поліції з метою встановлення розбіжностей наявних в матеріалах справи та для встановлення всіх обставин справи. Окрім того, заявлено клопотання про витребування документів про акт повірки приладу Драгер, сертифікат та інші документи, які стосуються даного приладу.

Апеляційний суд вважає, що заявлені клопотання сторони захисту не підлягають задоволенню у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Так, зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд першої інстанції, враховуючи принцип безпосередності дослідження доказів, вважав неможливим визнати письмові показання свідків належними та допустимими доказами, оскільки останні не допитувались судом під час розгляду провадження.

При цьому ,суд звернув увагу на те, що допитати вищевказаних свідків в суді неможливо у зв`язку з тим, що вони перебувають за межами країни.

Апеляційний суд приймає до уваги, що вищевказані свідки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, як свідки, які можуть підтвердити обставини, які доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

На даний час, апеляційному суду не надані дані, які свідчать про те, що вищевказані свідки можуть надати показання, які істотно суперечать їх письмовим показанням, свідчать про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та вказують на необхідність їх допиту в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 притягується до відповідальності саме за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння і не проходив огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для витребування документів про акт повірки приладу Драгер, сертифікат та інші документи, які стосуються приладу, який не використовувався для огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу.

Не підлягає задоволенню і клопотання сторони захисту щодо виклику працівників поліції, оскільки вказане клопотання не містить належного правового обґрунтування, а долучені до матеріалів справи відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції містять достатні дані, які дозволяють повно та детально встановити та дослідити обставини справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції перевірялись доводи захисника про те, що працівники поліції порушили процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки свідки, що залучені працівниками поліції були присутні тільки тоді, коли працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак не були присутні при зупинці транспортного засобу під керуванням останнього.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що КУпАП ні Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції на працівників поліції не передбачено обов`язок поліцейського залучати свідків чи понятих при зупиненні транспортного засобу. За вказаних обставин суд обґрунтовано визнав такі посилання захисника безпідставними та нічим не обґрунтованими.

Суд вказав на те, що посилання ОСОБА_1 про те, що він від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку не відмовлявся, спростовуються наявним у матеріалах справи безперервним відеозаписом, який повністю підтверджує законність та послідовність дій працівників поліції.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 201061 від 13 липня 2022 року, водій ОСОБА_1 13 липня 2022 року о 20 годині 50 хвилин по вулиці Довженка, 9 у місті Івано-Франківськ керував транспортним засобом марки Fiat Fiorino, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та порушення мови. Водій відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Івано-Франківській області рядовим поліції Ткач, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис правопорушника ОСОБА_1 у відповідний графі пртоколу.

Зазначено, що особу ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 .

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , їх анкетні дані, правильність яких засвідчена їх власноручними підписами.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано матеріали справи, відео з камери №471542, 471541.

Працівниками поліції ОСОБА_1 тимчасовий дозвіл не видався на право керування транспортним засобом, посвідчення водія у останнього також не було вилучено.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що особа від дачі пояснень відмовилась.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився під підпис в протоколі.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1). Відеозаписи, долучені до матеріалів справи, містять відомості про те, що працівником поліції було ознайомлено ОСОБА_1 зі змістом складеного відносно нього протоколу, отримувати який останній відмовився.

Таким чином, сукупність вищевказаних обставин свідчить, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом висунутого стосовно нього обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, розумів його сутність та мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенні, апеляційний суд приймає до уваги обставини за яких було зупинено транспортний засіб та, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння поліцейським за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, зі змісту відеозаписів вбачається, що працівниками поліції отримано орієнтир про те, що водій автомобіля марки Fiat Fiorino, державний номерний знак НОМЕР_1 , вчинив дорожньо-транспорну пригоду. Автомобіль був зупинений працівниками поліції за допомогою світлових та звукових сигналів патрульного автомобіля поліції, дані водія якого було встановлено працівниками поліції за допомогою бази даних.

З нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що працівник поліції повідомив водія ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу під його керуванням, а саме отримання ним орієнтиру про вчинення даним автомобілем ДТП. На неодноразові вимоги працівника поліції, ОСОБА_1 заглушив мотор автомобіля, витягнув ключі із замка запалювання автомобіля та вийшов з автомобіля. Щодо надання посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль на вимогу працівника поліції, ОСОБА_1 повідомив, що зазначені документи у нього відсутні, він їх залишив вдома і послугами Дії він не користується.

В ході спілкування із водієм ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння про що повідомив водія правопорушника та запропонував пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі в присутності свідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Відеозаписом зафіксовано, що працівниками поліції були запрошені свідки та в їхній присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння поліцейським на місці зупинки за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Дані відеозаписів з відео реєстраторів нагрудних камер працівника поліції містять дані того, що ОСОБА_1 намагався уникнути проходження відповідного огляду, просив його відпустити, оскільки він практично вже приїхав додому, їхав в магазин за сигаретами та намагався запропонувати працівникам грошову винагороду за не складання щодо нього матеріалів справи за ч.1 ст.130 КУпАП, за що був попереджений працівником поліції про кримінальну відповідальність за такі дії.

Отже, в присутності свідків водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та не забажав проїхати в обласний наркологічний диспансер для проходження відповідного огляду.

Відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції встановлює особисті дані свідків, їх місце проживання та вносить їх в акт огляду, поясненнь та підписання документів свідками.

Відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 повністю визнав, що вживав алкогольні напої, після чого сів за кермо автомобіля, неодноразово пропонував оплатити працівникам поліції їхні послуги та з`ясовував у працівників поліції яке саме покарання чекає на нього за вчинення даного правопорушення, на що працівником поліції було повідомлено, що дане рішення буде прийнято судом під час розгляду матеріалів справи.

Працівник поліції наголосив, що у випадку відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці події за допомогою приладу Драгер та за відмові проїхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду, його дії будуть розцінюватись як відмова від проходження огляду, за що передбачено відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП та буде складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він не виконує вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся від пропозиції працівника поліції пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції містять дані того, що поведінка ОСОБА_1 була зухвалою, грубою та була спрямована на ускладнення працівникам поліції у виконанні ними їх службових обов`язків, останній під час спілкування із працівниками поліції походив себе агресивно, застосовуючи лексику нецензурних слів, про що працівники поліції постійно наголошували ОСОБА_1 та попереджали про настання відповідальності за висловлювання в сторону працівників поліції нецензурної лайки.

Відеозаписи містять дані того, що водія ОСОБА_1 працівник поліції повідомив про те, що в подальшому він не може здійснювати керування автомобілем.

На відеозаписах зафіксовано процес складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, акту огляду водія, направлення водія до медичного закладу для проходження огляду, складання пояснення свідків та процес підписання свідками їх пояснень, а також інших матеріалів справи. окрім того, відеозаписами зафіксовано оголошення працівником поліції змісту протоколу, зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення у відповідних графах протоколу та отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд приймає до уваги, що працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Таким чином, із відеозапису відео реєстратора з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі на відповідні неодноразові пропозицій працівника поліції. Працівником поліції ОСОБА_1 було повідомлено про складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП, від отримання та підписання якого правопорушник відмовився.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що судом обґрунтовано не взято до уваги посилання ОСОБА_1 про те, що він від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку не відмовлявся, вказавши на те, що такі посилання спростовуються наявним у матеріалах справи безперервним відеозаписом, який повністю підтверджує законність та послідовність дій працівників поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що відеодокази, долучені до матеріалів справи, вважає неналежними, посилаючись на те, що більшість фалів запису не відкриваються і захисник не зміг з ними ознайомитись в повному обсязі, внаслідок чого було подано клопотання про витребування в органах поліції диску запису належної якості, яке судом відхилено.

Вищевказані доводи не відповідають дійсності, оскільки долучений до матеріалів провадження CD не містить відеозаписів, які неможливо відтворити та переглянутииу судовому засіданні.

Так, в результаті перегляду апеляційним судом відеозаписів, долучених з нагрудних камер працівників поліції, встановлено, що в матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів того, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі, за що і притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника адвоката Хоптія М.В. про те, що відеозапис зроблений не є безперервним, що свідчить про неповну відеофіксацію та ставить під сумнів повноту зафіксованої події, оскільки відеозапис було здійснено за допомогою спеціального приладу персонального відеореєстратора працівника поліції, особливістю якого є фіксація інформації із зазначенням часу та дати в режимі циклічного відеозапису певної довжини, який зберігається в окремих файлах на картці пам`яті відеоприладу.

Крім того, вищевказані відеозаписи дозволяють повно встановити обставини події та ним прямо зафіксовано вчинення водієм ОСОБА_1 правопорушення, яке полягає у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, вищевказаними відеозаписами зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який відмовився надати документи на транспортний засіб і право керування транспортним засобом та стверджував, що вони знаходяться вдома. При цьому працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що стосовно нього надійшла інформація, що він причетний до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Вищевказаними відеозаписами зафіксовано, як під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомив, що працює в Чехії далекобійником, а машина якою він керував належить його колезі. Просив працівників поліції не притягати його до адміністративної відповідальності та обіцяв їм заплатити стільки скільки потрібно. Визнавав, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживав алкогольні напої. Стверджував, що не дозволяє собі керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, коли перебуває за кордоном у Європі, оскільки там передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленні волі. Обіцяв працівникам поліції заплатити 10000 грн. для того, щоб вони не складали на нього матеріали про притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Неодноразово застосовував нецензурну лайку, обурювався тим, що він змушений працювати за кордоном на «фурі» і там йому платять до 2500 Євро, а в Україні він не може знайти гідну роботу. Скаржився на харків`ян, яких він пустив до дому, а вони його обікрали та вважав, що працівники поліції безпідставно складають на нього протокол про адміністративне правопорушення, хоча він «нікого не вбив», стверджував, що інших водіїв відпускають, а його затримали. Поводив себе досить агресивно до працівників поліції та не реагував на їх зауваження.

Відеозаписами зафіксовано, що після виявлення працівниками поліції у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, за допомогою іншого поліцейського екіпажу привозять технічний прилад для проведення огляду на стан сп`яніння та залучають свідків, особисті данні яких встановлюються поліцейськими. Однак, в подальшому, у присутності вищевказаних свідків, водій ОСОБА_1 в категоричній формі відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі. Відеозаписами зафіксовано, як водій ОСОБА_4 повідомляє працівників поліції про адресу свого проживання та власний телефонний номер, як працівником поліції роз`яснюється ОСОБА_1 зміст протоколу про адміністративне правопорушення, його процесуальні права та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення але останній відмовляється надати пояснення та розписатися в протоколі про отримання його копії.

Таким чином, вищевказані відеозаписи дозволяють детально відновити послідовність подій та встановити обставини за яких було вчинено правопорушення.

До матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у зв`язку із виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови, почервоніння обличчя. В акті також зазначено дані свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із їх даними проживання та власноручними підписами.

Апелянт наголосив у своїх доводах про те, що працівниками поліції йому не було вручено примірник акту огляду водія, що є порушенням вимог Інструкції. ОСОБА_1 наголошує, що дані в акті огляду та в поясненнях свідків є суперечливими, а тому судом безпідставно було відхилено клопотання про допит свідків. Зазначає, що один із свідків є із Луганська і з його поведінки вбачалась неприязнь до жителів м. Івано-Франківська. Вказує, що свідки не могли чути від нього запах алкоголю, оскільки перебували від нього на відстані більше 10 м. при складанні протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дані відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції свідчать про те, що водій ОСОБА_1 при оформленні працівників поліції матеріалів справи щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП, та при ознайомленні останнього з їх змістом та врученні, ОСОБА_1 в категоричній формі відмовлявся від їх підписання щодо ознайомленні з їх змістом, а також категорично відмовлявся в їх отриманні. Окрім того, не вручення правопорушнику другого примірника акту огляду водія не спростовує доводів вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на визначення стану спяніння в установленому законом порядку.

ОСОБА_1 такоє звертає увагу, що акт огляду складено без зазначення дати та години, а також без зазначення результатів огляду. Також, адреси свідків, які вказані в акті огляду, суперечать їх адресам, які вказані в протоколі. Такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними, відсутність в акті огляду дати та часу його складання та не зазначення результату огляду не впливають на правову кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а адреса свідків в акті огляду та в протоколі є ідентичними та спростовують доводи апелянта. Окрім того, слід зауважити, що наявність свідків при відео фіксації правопорушення є не обов`язковою, а тому їх присутність при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння відповідно до вимог КУпАП не є обов`язковою.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 вказує на наявність в нього певних ознак хронічних захворювань, які помилково були визначені поліцейським, як ознаки алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія, відповідно до якого водій ОСОБА_1 направлявся до КНП «ПНЦ ІФ ОР» о 22.20 год. 13.07.2023 року у результаті наявності ознак: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. У графі «результату огляду» вказано інспектором поліції, що огляд водія у медичному закладі не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 . Долучені відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції дають підстави для ствердження таких даних та з яких вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проїхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що певні суперечності та неточності щодо часу складання направлення до медичного закладу свідчать про недоведеність обвинувачення у вчиненні правопорушення, оскільки вони повністю спростовуються даними відеозапису, яким зафіксовано вчинення правопорушення та сукупністю інших доказів по справі, які повністю узгоджуються між собою в частині часу вчинення правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, складання відповідного направлення на огляд водія у медичному закладі не є обов`язковим, оскільки за своїм правовим значенням вищевказаний документ є правовою підставою для проведення огляду лікарем медичного закладу.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5), з яких вбачається, що вони 13.07.2023 року були запрошені працівниками бути присутніми в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП і в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці зупинки або у лікаря - нарколога в закладі охорони здоров`я, про що свідки засвідчили власноручними підписами. В поясненнях свідків зазначено, що вони були присутніми в якості свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201061.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні.

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було зупинено транспортний засіб під керування ОСОБА_1 свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в установленому законом порядку.

До матеріалів справи долучено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 13.07.2023 року (а.с.6), відповідно до якого автомобіль марки Fiat Fiorino, державний номерний знак НОМЕР_1 було передано на зберігання на спеціальний майданчик в м. Івано-Франківську.

До матеріалів справи долучено дані посвідчення водія видане ОСОБА_1 із бази даних (а.с.7).

Апелянт також усвоїх доводах наголошує на тому, що працівниками поліції при здійсненні пропозиції щодо проведення огляду не вказано даних приладу Драгер за допомогою якого пропонувалось водію пройти відповідний огляд, не вказано дані сертифіката та відомості про повірку приладу. Апеляційний суд наголошує на тому, що у відповідності до долучених відеозаписів, водій ОСОБА_1 не просив працівників поліції надати відомості щодо приладу Драгер за допомогою якого йому пропонували пройти огляд на виначення стану спяніння, а зразу ж категоричній формі та неодноразово ОСОБА_5 відмовився від проходження відповідного огляду за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі.

Окрім того, апелянтом 18.07.2023 року подано до апеляційного суду заяву, в якій звертає увагу на розбіжності щодо часу керування ним транспортним засобом зазначені в протоколі та рішенні суду, а направлення оформлено за 50 хв. до часу керування ним транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає безпідставними зазначені доводи апелянта та наголошує, що вказані розбіжності не спростовують правильність висновків суду про доведеність вини правопорушника у вчиненні правопорушенні за ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від адміністративної відповідальності, оскільки не діяв в умовах крайньої необхідності, перебуваючи в стані необхідної оборони чи у стані неосудності. Посилання апелянта на надлишкову вагу і хворобу ніг через що працівники поліції вбачали порушення ходи, а також за відсутності всіх зубів у апелянта наявна нечітка вимова слів, про що наголошувалось в суді при розгляді справи, те що апелянт є тяжкохворою людиною, хворіє цукровим діабетом та є інсулінозалежним не можуть бути визнані обґрунтованою правовою підставою для відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння та не свідчать про те, що останній перебував в умовах крайньої необхідності.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Вказане правопорушення може бути вчинено водієм транспортного засобу як до проведення такого огляду, так і під час його проведення.

За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння поліцейським за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що під час розгляду справи в апеляційній інстанції ОСОБА_1 подав клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи, загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин.

Апеляційний суд звертає увагу, що тривалий розгляд справи в суді апеляційної інстанції був обумовлений саме процесуальної поведінкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисників, оскільки розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою вищевказаних учасників розгляду справи в судове засідання апеляційної інстанції та за їх клопотанням.

В матеріалах провадження також міститься клопотання ОСОБА_1 в якому він просить закрити провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, що частково пояснює процесуальну поведінку учасників судового розгляду, яка була спрямована на затягування розгляду провадження.

Вищевказані обставини свідчать про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності використовувала надані їй права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя в розумний строк і фактично намагалась, затягувати розгляд справи з метою перешкоджати ухваленню несприятливого для себе судового рішення.

За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.6 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий КУпАП не містить поняття давності притягнення до відповідальності, яке пов`язано із часом набуття законної сили відповідним рішенням суду, а тільки містить посилання на час накладення адміністративного стягнення.

Зокрема, строк давності притягнення до відповідальності, це передбачений законом певний проміжок часу з дня вчинення правопорушення і до дня набрання відповідним рішенням законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка від відповідальності.

Разом з тим, накладення адміністративного стягнення здійснюється судом першої інстанції і подальший розгляд провадження судом апеляційної інстанції не впливає на тривалість строку, який встановлений ч.6 ст.38 КУпАП.

Вищевказані висновки повністю узгоджуються із існуючою судовою практикою, відповідно до якої встановлений ст.38 КУпАП строк накладення стягнення рахується з дня вчинення правопорушення до моменту накладення стягнення рішенням суду першої інстанції.

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, визнав останнього винним у вчиненні правопорушення та в межах встановленого законом строку наклав на нього відповідне стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме такий правовий підхід до вирішення вищевказаного питання повністю відповідає вимогам закону, принципу правової визначеності та усталеній судовій практиці.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про скасування постанови суду та закриття провадження, у зв`язку із закінченням на час розгляду справи в апеляційній інстанції строку протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв