БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/628/23
Провадження № 3/730/406/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2023 р. м. Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від управління патрульної поліції в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одеса, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні дитину 2022 року народження, громадянина України, військовослужбовця ЗСУ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 26.05.2023 року о 14-10 год. в м. Борзна по вул. О. Десняка, буд. 5 Ніжинського району Чернігівської області керував автомобілем «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, сповільненість рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, у зв`язку з чим своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Оскільки дії водія ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що з діями працівників поліції він не погодився, оскільки він не вживає наркотичні речовини, 26.05.2023 року він був на бойовому чергуванні та виконував завдання командира. У цей день він заступив на службу з охорони військових складів та пройшов усі перевірки, про що є відповідні відомості. Жодних ознак наркотичного сп`яніння він не мав, а зазначене у протоколі є виключно припущенням працівників поліції. Він погодився проїхати у лікарню для огляду на стан сп`яніння, однак після прибуття до лікарні було виявлено велику чергу до лікаря. Враховуючи, що він виконував військове службове завдання та не мав часу чекати, а його поза чергою не пропустили до лікаря, він усвідомлено прийняв рішення повернутися до військової частини, де його чекали та командир вже почав його шукати.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені, зокрема, в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, є зафіксована у встановлений законом спосіб відмова водія від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, та відмова водія від огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що і є підставою для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності. Обов`язок щодо доведення вказаних обставин покладається на працівників поліції, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

До суду, в якості доказів на підтвердження вказаних фактів, працівниками поліції надано протокол про адміністративне правопорушення та технічний запис з бодікамер.

В судовому засіданні судом у повному обсязі відтворено відеозапис.

Так, з нього убачається, що дійсно працівники поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , повідомили йому, що він має ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти відповідний огляд у медичному закладі на що останній заперечив такий стан та погодився пройти відповідний огляд.

Окремо суд зазначає, що, на думку суду, у ОСОБА_1 відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, на які вказали працівники поліції - неприродна блідість, сповільненість рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. З відеозапису убачається, що останній чітко відповідає на запитання, рухи є властивими для нормальної людини, поведінка є адекватною та нормальною для цивілізованого суспільства для вказаної ситуації. ОСОБА_1 перебував у військовій формі разом з іншими військовослужбовцями у автівці.

Що стосується оцінки судом відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, то суд враховує таке.

З відеозапису убачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу для проходження огляду, оскільки сам ОСОБА_1 погодився пройти добровільно відповідну перевірку.

Одночасно з цього ж відеозапису убачається, що дійсно до лікаря наявна велика черга з інших людей, яких доставили працівники поліції для огляду на стан сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 повідомляє працівників поліції про те, що він не може чекати та йому необхідно терміново повертатися до військової частини. В цій частині вказане повністю узгоджується із зазначеним ОСОБА_1 в судовому засіданні. У подальшому, ОСОБА_1 зазначають, що він має чекати, поки не пройдуть огляд інші люди, однак він зазначив, що чекати не буде, а тому відмовляється у такому випадку проходити огляд.

На думку суду, така відмова, враховуючи виниклу ситуацію, є скоріше вимушеною, а не такою, що спрямована на ухилення від огляду.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що він є безпосереднім командиром ОСОБА_1 . Дійсно, у день складання протоколу ОСОБА_1 виконував бойове задання з охорони складів. Перед заступом на варту, він пройшов відповідний огляд та йому було дозволено виконувати вказане завдання. У подальшому він виконував завдання з доставки автомобіля до військової частини. Загалом характеризує ОСОБА_1 як відповідального та дисциплінованого солдата, зауважень з приводу проходження служби не має.

Додатково, на запит суду, з військової частини суду були надані додаткові документи, а саме:

-постову відомість від 26.05.2023 року, згідно якої затверджено склад варти військової частини, розклад постів, час заступання вартових на пости, до якої входить ОСОБА_1 . Зазначено, морально-психологічний стан особового складу варти перевірено, тестування проведено, проінструктовано особисто заступником командира роти;

-відомості, що ОСОБА_1 26.05.2023 року дійсно виконував завдання з охорони військових об`єктів на території вч НОМЕР_2 , а також ОСОБА_1 за наказом командира залишив територію військової частини/місце несення служби для отримання автівки, яку мав негайно доставити до військової частини.

Суд відмічає, що наразі в Україні діє воєнний стан згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022р., та неодноразово продовженого відповідними указами Президента України. Особовий склад військових частин задіяний у захисті держави та відсічі від зовнішньої агресії рф.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами. Якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Відповідно до ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Так, згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Крайня необхідність це суб`єктивне право кожної людини. Правомірність крайньої необхідності визначається низкою умов, які зазвичай ділять на дві групи: а) умови, що характеризують небезпеку; б) умови, що характеризують дії з її усунення.

До першої групи умов належать: реальність - небезпека дійсно існує, а не уявляється особою, що її усуває; наявність - загроза для правоохоронюваних об`єктів уже виникла, вона не викликає сумніву, безпосередньо існує, ще не минула та вимагає дій для її усунення; неминучість - усунення небезпеки не може бути здійснено іншим способом, окрім завдання шкоди іншим інтересам, що охороняються державою.

До другої групи (умов правомірності заподіяння шкоди в стані крайньої необхідності) умов належать: наявність небезпеки заподіяння шкоди інтересам, які охороняються законом; неможливість усунення наявної небезпеки без заподіяння шкоди іншим інтересам, що охороняються правом; заподіяна шкода не повинна перевищувати шкоду відвернену, тобто не повинні бути перевищені межі крайньої необхідності.

На думку суду, у конкретно цій справі, дії ОСОБА_1 не були спрямовані на ухилення від огляду на стан сп`яніння. Суд погоджується, що виконання бойових завдань, у воєнний час, превалює над чеканням у черзі під кабінетом у лікаря. Тим більше, що про таке ОСОБА_1 пояснював працівникам поліції, однак останні не вжили жодних заходів для вирішення такої ситуації та поводили себе пасивно, не намагаючись забезпечити проходження такого огляду.

Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з наявністю крайньої необхідності в діях особи, яка притягається до відповідальності.

Тим більше, судом враховується також саме активна поведінка ОСОБА_1 , який заперечив стан наркотичного сп`яніння та сам добровільно погодився підтвердити це відповідним оглядом, який йому не було забезпечено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

У зв`язку з тим, що дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ч.1 ст. 130, 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із вчиненням дії особи в стані крайньої необхідності.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Ріхтер В.В.