Номер провадження: 33/813/983/23
Справа № 494/588/23
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без учасників справи, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Березівського районного суду Одеської області 15 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь Державної судової адміністрації судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 04.04.2023 року о 00 год. 20 хв. в м. Березівка Одеської області по вул. Перемоги, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21144, д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер на місці зупинки та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився в законному порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Березівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.27-28)

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 23.05.2023 року ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с.33-39).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в Одеському апеляційному судді від 25.05.2023 року було обрано головуючу суддю Бездрабко В.О. (а.с.41).

Однак, через закінчення відрядження суддів Херсонського апеляційного суду до Одеського апеляційного суду, головуюча суддя Бездрабко В.О., в проваджені якої перебувала дана справа, на підставі рішення Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (із змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31 травня 2023 року), повернулась для виконання своїх посадових обов`язків до Херсонського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом автоматизованого розподілу судової справи було обрано головуючого суддю Сегеду С.М. (а.с.44).

Так судове засідання з розгляду апеляційної скарги було призначено на 20.06.2023 року,на 16 год. 15 хв., однак через надходження від ОСОБА_1 заяви про відкладення розгляду справи (а.с.47-48), судове засідання було відкладено на 18.07.2023 року, на 11 год. 00 хв. (а.с.49).

У судове засідання призначене на 18.07.2023 року, на 11 год. 00 хв., правопорушник ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами.

Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 066895 від 04.04.2023 року, з якого вбачається, що 04.04.2023 року о 00 год. 20 хв. в м. Березівка Одеської області по вул. Перемоги, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21144 д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер на місці зупинки та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікарні відмовився в законному порядку, що зафіксовано на відео реєстратор працівників поліції (а.с.2);

- поясненнями правопорушника ОСОБА_1 , який пояснив, що 04.04.2023 року в м. Березівка по вул. Перемоги, керував транспортним засобом ВАЗ 21144 д/н НОМЕР_1 і був зупинений працівниками поліції за порушення комендантської години, та під час спілкування з працівниками поліції та перевірки його документів, останні почули від нього запах алкоголю з порожнини рота, і на запитання чи вживав алкогольні напої пояснив, що випив 100 гр. горілки, та їхав по своїх справах, крім того, пояснив, що документів на автомобіль при собі не мав. Крім того, пояснив що від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру Драгер та проходження медичного огляду у лікарні відмовився. Вину свою визнав (а.с.3);

- відеозаписом з відеореєстратора, з якого чітко вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою приладу алкотест Драгер так і в медичному закладі (а.с.3).

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкції), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 12 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт керування ОСОБА_1 належним чином підтверджений і матеріалами справи не спростовується. Разом з тим, з наданого працівниками поліції відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не спростовує факту керування автомобілем, а навпаки, пояснив що направляється додому, крім того, будь-яких заперечень стосовно цього факту не надав.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги і той факт, що спочатку ОСОБА_1 у судовому засідання у суді першої інстанції вину не визнавав, але потім подав пояснення, в яких розкаявся, свою вину визнав, та просив суворо не наказувати.

Крім того, суд апеляційної інстанцій погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 факту керування авто не заперечував при складанні у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД 066895. Більше того, як вже зазначалось раніше, правопорушник ОСОБА_1 надав суду пояснення, в яких повністю підтверджує свою вину (а.с.3).

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, правопорушником ОСОБА_1 не надано, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду.

Посилання ОСОБА_1 на неправильність складання протоколу про адміністративне правопорушення та недотримання Інструкції ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_1 , який є прямо зацікавленою особою, його роздумах щодо діяльності правоохоронних органів, звинуваченнях органів поліції та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні закону, що не можна визнати допустимими доказами.

Крім того, правопорушником ОСОБА_1 не було наведено жодних даних, які б викликали сумніви у належності даних матеріалів справи та об`єктивності органів поліції при їх складанні.

При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів того, щоб ОСОБА_1 звертався із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за органами поліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, у суду немає.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Крім того, слід зазначити, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Тобто фактично правопорушник не визнав своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що свідчить його поведінка як при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, так і текст його апеляційної скарги на оскаржувану постанову суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 287, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Березівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21.07.2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда