Справа № 128/2380/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар: Кострюкова Л.В.

за участю: законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника потерпілого Галіциної В.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 , захисника Корнійчук І.В.,

розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

14.06.2023 інспектором СРПП ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Марценюком О.В. було складено протокол про порушення ОСОБА_3 ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, а саме, що вона 14.06.2023 о 16:00 год по АДРЕСА_2 вчинила конфлікт з колишнім чоловіком ОСОБА_2 в присутності малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинила домашнє насилля психологічного характеру відносно малолітньої дитини.

Під час розгляду наданих матеріалів в суді ОСОБА_3 вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнала, просила не притягувати її до адміністративної відповідальності, суду пояснила, що підтримує викладені письмові пояснення, а також зазначила, що в них колишнім чоловіком ОСОБА_2 існує спір щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_1 , який протягом останніх двох з половиною років проживає з батьком. Судом першої інстанції було винесено заочне рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, в подальшому за її заявою рішення було переглянуто та визначено місце проживання дитини з нею, але апеляційний суд дане рішення скасував та визначив місце проживання дитини з батьком. Після судового засідання в апеляційному суді вона домовилася з колишнім чоловіком про те, що він надасть їй змогу поспілкуватися з дитиною. У вказаний в протоколі день та час вона разом з тіткою приїхала в парк в с. Лука-Мелешківська, оскільки боялася приїздити сама з огляду на попередню поведінку її колишнього чоловіка, взяла з собою подарунки для сина. В цей час її син ОСОБА_1 катався на гойдалці, а ОСОБА_2 стояв біля нього, але коли вона підійшла до них та ОСОБА_2 побачив, що вона прийшла з тіткою, відразу забрав сина та посадив його в машину, хоча вона перед тим запропонувала сину погратися бульбашками, які вона принесла з собою, на що син погодився. Незважаючи на це ОСОБА_2 не давав їй можливості поспілкуватися з дитиною, закрив дитину в машині, викликав свого батька, щоб він забрав дитину, і викликав поліцію. Коли приїхали працівники поліції, сина вже забрав батько ОСОБА_2 , тому про обставини події працівникам поліції вони розповіли вдвох з ОСОБА_2 , на що працівники поліції склали протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності як її, так і ОСОБА_2 . Хоча вона не вчиняла сварки з ОСОБА_2 в присутності дитини, оскільки він зразу забрав дитину і зачинив його в машині та сказав, що навмисно викликав поліцію, єдине що вона робила, це просила надати змогу погратися з сином. Та це не перший випадок, коли ОСОБА_2 не дозволяє їй бачитися і спілкуватися з сином, погрожуючи поліцією.

Захисник Корнійчук І.В. в судовому засіданні просила закрити провадження в даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що в ході судового розгляду не доведено вчинення ОСОБА_3 зазначеного в протоколі правопорушення.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та представник потерпілого Галіцина В.В. просили притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, підтримавши викладені письмово обставини в поданих заявах. ОСОБА_2 пояснив, що вони з ОСОБА_3 дійсно домовилися в апеляційному суді про те, що він надасть їй можливість поспілкуватися з дитиною. При цьому два з половиною роки, коли дитина проживає з ним, вона не виявляла бажання спілкуватися з дитиною. ОСОБА_3 на зустріч запізнилася на 20 хвилин та вважає, що в парку за ними спостерігав чоловік за вказівкою ОСОБА_4 . Крім цього, вона прийшла на зустріч не сама, а разом зі своєю тіткою, до якої він ставиться негативно, і в ОСОБА_4 з кармана було видно камеру мобільного телефону, тому вважає, що вона одразу все почала знімати на відео. Він одразу сказав їй, що він не давав згоди на те, щоб вона прийшла не сама, а також заперечував, щоб вона знімала цю зустріч на відео. Юлія з цим не погодилася та почала вести себе неадекватно та істерично, тому він забрав дитину та поніс його до машини, а ОСОБА_5 йшла за ними та провокувала його на агресію, оскільки знає як вивести його з рівноваги. Син злякався, став плакати та кинув в Юлію іграшкою, але вона наполягала на тому, щоб він продовжив їх зустріч і звинувачувала його, що це він винен в такій поведінці сина, тому він вирішив забрати з того місця сина та викликав поліцію. ОСОБА_6 прийшла сама та не знімала нічого на відео, він би дозволив їй поспілкуватися з сином. Після цієї події син став нервовим, відвідував психолога та вживає заспокійливі засоби, тому ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_3 винна в таких наслідках, оскільки коли він забрав дитину в Юлії два з половиною роки тому, дитина теж проходила реабілітацію в психолога. В ситуації, яка склалася, він звертає увагу, що за цей час дитина не знає матері, тому не хоче з нею спілкуватися, але перешкод в спілкуванні він їй не чинив. На підтвердження правовідносин, які склалися між ним, ОСОБА_3 та їхнім сином, ОСОБА_2 та адвокатом Галіциною В.В. було надано постанову Вінницького апеляційного суду від 13.06.2023, якою скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2023 та визначено місце проживання дитини з батьком, а також довідки про стан здоров`я дитини та отримане лікування, довідки з навчальних закладів, де навчалася дитина, довідки-характеристики дитини, а також довідку про перебування ОСОБА_3 на лікуванні в КНП «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка" ВОР з 25.06.2016 по 06.07.2016.

Також судом були досліджені надані Відділом поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій областідокази, а саме:

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.06.2023, згідно якого ОСОБА_2 просив вжити заходів до його колишньої дружини ОСОБА_3 , яка 14.06.2023 о 14:00 год в АДРЕСА_2 , на майданчику вчинила домашнє насильство щодо малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологічного характеру;

письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відібрані 14.06.2023, які відповідають наданим в суді поясненням;

копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 366091 від 14.06.2023, згідно якого ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за те, що 14.06.2023 о 16:00 год по АДРЕСА_2 , вчинив конфлікт з колишньою дружиною ОСОБА_3 в присутності неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно малолітньої дитини;

копію рапорта реєстрації в ІТС «ІПНП» заяви ОСОБА_2 про вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 , а саме, що колишня дружина вчиняє психологічне насильство, провокує сварку, на що було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_3 та відносно ОСОБА_2 .

Також судом було досліджено наданий стороною захисту диск з відеофайлами, на яких зафіксовано обставини щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та відносно ОСОБА_2 , під час чого вони в присутності працівників поліції з`ясовували обставини щодо спілкування ОСОБА_3 з сином та ОСОБА_2 заперечував надання їй такої можливості без рішення суду, в тому числі, пояснював, що він вважає домашнім насильством дії ОСОБА_3 в тому, що "вона з телефоном кидається на машину".

Заслухавши учасників судового розгляду, оглянувши надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення - передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Тобто норми ст. 173-2 КУпАП передбачають настання адміністративної відповідальності саме за вчинення домашнього насильства, яке може бути виражене у формі словесних образ, погроз, приниженні, переслідуванні або залякуванні, а також інших діянь, спрямованих на обмеження волевиявлення особи.

Дитина, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (п. 2 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

З події, яка описана в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 542477 від 14.06.2023, не вбачається, якими саме діями та яке саме психологічне насильство у відношенні свого малолітнього сина вчинила ОСОБА_3 . Так, в протоколі зазначено, що її дії полягали у вчиненні конфлікту з колишнім чоловіком в присутності малолітнього сина.

Але саме по собі вчинення конфлікту, без зазначення конкретних дій, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та п. 14 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не є домашнім насильством. Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що приводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Домашнє насильство не є тотожним поняттю «конфлікт», тобто не кожен конфлікт між його сторонами є домашнім насильством, оскільки характерною ознакою домашнього насильства є те, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

При цьому, відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про спосіб його вчинення, форму вини, мотив та мету, свідчить про неконкретність обвинувачення та порушує право особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, на організацію ефективного захисту своїх інтересів.

Суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне правопорушення. Встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, про що вказано Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Маттоціа проти Італії».

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Росії» зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу. Таких висновків зробив Європейський суд з прав людини також у справах «Лучанінова проти України» та «Малофєєва проти Росії».

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд, тобто кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

За вищевказаних обставин, суд не може прийняти як достатній доказ вчинення адміністративного правопорушення наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення, зокрема не може вважати встановленими вказані в ньому працівником поліції обставини доведеними та такими, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він не був присутній під час інциденту між колишнім подружжям, а прибув на виклик ОСОБА_2 та виклав в протоколі обставини на підставі лише показів законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 . З незрозумілих причин при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 не було враховано та не відображено позиції самої ОСОБА_3 , яка в той же час 14.06.2023 надала письмові пояснення.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В даній справі судом встановлено, що прийшовши на домовлену зустріч з дитиною в присутності батька дитини, ОСОБА_3 не мала будь-яких переваг у своїх можливостях, оскільки таке спілкування відбувається виключно за волевиявлення ОСОБА_2 , а бажання матері в такому спілкуванні не є наміром завдати шкоди правам та інтересам дитини, при цьому рішення про відмову в такому спілкуванні 14.06.2023 було прийнято також ОСОБА_2 .

Суд враховує, що ОСОБА_2 , згідно його позиції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, з наданих суду документів та пояснень в суді, заявляючи про відсутність перешкод в спілкуванні матері з дитиною, одночасно вважає недоцільним подальше спілкування дитини з матір`ю та має намір вимагати встановлення обмежувального припису щодо спілкування матері з дитиною, при тому, що між ними існує незавершений спір щодо визначення місця проживання дитини, оскільки ОСОБА_3 має намір оскаржувати рішення суду в касаційному порядку, з чим не погоджується ОСОБА_2 .

Тому вчинення ОСОБА_3 спроби поспілкуватися з сином за попереднього дозволу батька дитини, з яким він проживає, та заперечення ним такого законного права матері та дитини на спілкування з особистих переконань, як то наявність в матері мобільного телефону, а тому наявність підозри, що вона знімає події на відео, а також присутність в громадському місці інших осіб, негативний вплив яких на дитину не доведено, враховуючи вищевикладене, не може бути визнано судом домашнім насильством.

За таких обставин сторонам конфлікту, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , слід врахувати, що інтереси їхнього малолітнього сина ОСОБА_1 , який має право на участь в його житті не лише батька, а й матері, переважають їх міжособистісні відносини, які призводять до нетерпимості один до одного, нерозуміння одне одного та ставлення особистих інтересів вище інтересів їхнього сина.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, розглянувши справу в межах висунутого обвинувачення, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не доведено належними і допустимими доказами, поза розумним сумнівом, що 14.06.2023 відбулося домашнє насильство відносно потерпілого, вчинене ОСОБА_3 , а отже не доведено, що ОСОБА_3 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, п. 1 ст. 247, 173-2, 280, 283, 284, 294 КпАП України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_3 про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: