Номер провадження: 33/813/890/23
Номер справи місцевого суду: 521/7128/21
Головуючий у першій інстанції Портна О. П.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Вінжановської К.С.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Онищук Г.А.,

потерпілого ОСОБА_2 ,

представника потерпілого адвоката Гайдай Я.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 травня 2023 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 01 травня 2023 року закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку із спливом строків накладення стягнення, встановлених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 11 травня 2023 року звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити постанову шляхом виключення з постанови абзац 3 (три) сторінки 11 (одинадцять).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 062019 складений з порушенням вимог ст. 254, 256 КУпАП.

Вказує, що водієм автомобіля марки «AUDI Q7» державний номерний знак НОМЕР_1 насправді була ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 перебував на пасажирському місці.

Водій ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_2 перебували в стані алкогольного сп`яніння, однак на вимогу ОСОБА_1 працівники поліції відмовили в проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння учасників ДТП.

Також вказує, що схема місця ДТП сфальсифікована та складена з грубими порушеннями вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом № 1395 від 07.11.2015 Міністерства внутрішніх справ України, тому не може бути доказом його вини.

Суд першої інстанції залишив поза увагою посилання ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції були порушені вимоги чинного законодавства щодо введення відеофіксації.

ОСОБА_1 також не погоджується із наявним в матеріалах справи висновком експерта та вказує, що висновок не підтвердив розміщення транспортних засобів на схемі ДТП, а після отримання додаткових матеріалів зазначив, що для водія автобусу момент безпеки буде момент наближення автомобіля на небезпечну позаду відстань, з якої при обраній водіями швидкості руху наступило б зіткнення; але такий момент з експертної точки зору водієм автобуса міг не контролюватися, бо небезпека створювалася позаду нього, тому розгляд технічної можливості уникнення зіткнення для цього водія безпідставний.

Судом не досліджувалися повні відеозаписи з нагрудних камер відеоспостереження та камер патрульного автомобіля з часу прибуття поліцейських на місце ДТП до часу закінчення оформлення адміністративних матеріалів, що є грубим порушенням ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію України», Наказу МВС України № 1026 від 18.12.2018 відповідно до розділу 1 пункту 5 Інструкції застосування працівниками поліції технічних приладів, що мають функції фото- та кінозйомки.

Суд залишив поза увагою покази свідка ОСОБА_4 та водія ОСОБА_1 , що за кермом автомобіля «AUDI Q7» під час ДТП була водійка ОСОБА_5 , Підлубні є подружжям, тому вони зацікавлені на відміну від свідка.

Судом не розглянуто клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження по справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, натомість суд продовжував розгляд справи та доводити вину ОСОБА_1 .

Поєднання закриття справи з одночасним визначенням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, прийняття яких в одній постанові свідчить по порушення ст. 6 Конвенції, і у зв`язку із закриттям провадження по справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП питання щодо доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, судом не вирішується.

07 червня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшли письмові пояснення адвоката Гайдай Яніни Федорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , в якій просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 травня 2023 року. Посилається на правильність застосування судом ст. 38 КУпАП, і хоча нормами КУпАП прямо не передбачена необхідність визнання вини особи у вчиненні адмінправопорушення у випадку закриття провадження у справі, однак законодавець не зробив виключень щодо загальних вимог до постанови, передбачених ч. 2 ст. 283 КУпАП, а аналіз диспозиції та санкції ст. 124 КУпАП дає підстави стверджувати, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків як злочин у розумінні правової практики Європейського суду з прав людини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги.

Потерпіла особа ОСОБА_2 та його представник просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КпАП України оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначених вимог закону у цій справі суд першої інстанції дотримався.

Відповідно до п. 10.3 Правил дорожнього руху у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у випадку порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Встановлюючи в мотивувальній частині постанови наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції правильно виходив із пояснень учасників справи, протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 062019 від 08 травня 2021 року, складеного відносно ОСОБА_1 , додатних до нього схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 08 травня 2021 року, двох пояснень як учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , портативного відео реєстратора 001303, 17 лютого 2022 року.

В протоколі, зокрема, зазначено, що водій ОСОБА_1 керував автобусом марки «MERCEDES-BENS 814», державний номерний знак НОМЕР_2 , в м. Одеса по вулиці Київське шосе 10/1, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю марки «AUDI Q7» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив з ним зіткнення. В результаті ДТП автомобіль та автобус отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.3, ПДР.

Апеляційний суд звертає увагу, що будучи незгодним з протоколом, ОСОБА_1 зазначив в ньому про свою незгоду, натомість підписувати схему ДТП відмовився.

Довід про неврахування судом наданих ОСОБА_1 письмових пояснень є власним тлумаченням заявником такої процесуальної дії суду як оцінка наданих доказів, що судом зроблено та вірно не покладено пояснення ОСОБА_1 в основу свого рішення.

Так, із доданого до матеріалу відеозапису чітко вбачається, що схема ДТП та пояснення двох осіб, запис відеореєстратора вже вписані в протокол, який підписував ОСОБА_2 як потерпіла особа.

Зауважень від ОСОБА_1 під час оголошення йому працівником поліції в повному обсязі відомостей, внесених в протокол про адміністративне правопорушення, про відсутність схеми ДТП та того, що не ОСОБА_2 , а інша особа керувала транспортним засобом «AUDI Q7» під час ДТП, не надходило.

Протокол підписаний ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_1 , він же зазначений в протоколі як особа, яка керувала автомобілем «AUDI Q7».

Отже, неспроможним є довід апеляційної скарги про залишення судом поза увагою показів свідка ОСОБА_4 та водія ОСОБА_1 , що за кермом автомобіля «AUDI Q7» під час ДТП була водійка ОСОБА_5 , Підлубні є подружжям, тому вони зацікавлені на відміну від свідка.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на недослідження судом повних відеозаписів з нагрудних камер відеоспостереження та камер патрульного автомобіля з часу прибуття поліцейських на місце ДТП до часу закінчення оформлення адміністративних матеріалів, оскільки така фіксація передбачена законодавцем як обов`язкова лише у разі проведення поліцейським огляду особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Заперечуючи проти наявного у справі висновку експерта, ОСОБА_1 також не надає жодного доказу на його спростування.

Будь-яка протиправність та незаконність дій поліцейських під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та схеми ДТП до нього не підтверджена висновками компетентних органів, а до ТУ ДБР у м. Миколаєві Скарецький В.Ф. звернувся лише наприкінці 2022 року (а.с. 126), тобто через 1 рік і 7 місяців після складення щодо нього протоколу.

Отже, апеляційним судом враховується, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо відсутності його вини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Встановивши, що адміністративне правопорушення скоєно ОСОБА_1 08 травня 2021 року, а отже строки накладення адміністративного стягнення закінчилися, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження в справі щодо нього.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, встановивши, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП, мав закрити провадження в справі, не роблячи висновків щодо наявності чи відсутності вини в діях ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні.

При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.

За змістом статті 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження.

Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись у кожній конкретній справі в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст. 247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.

Зокрема, якщо особа заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та доводить свою невинуватість, то закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з урахуванням вимог ст. 280 КУпАП, без з`ясування питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення є процесуально неприпустимим.

Отже, оскільки сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, тоді як за приписами п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, то за таких обставин, хоча на особу не накладається адміністративне стягнення, але її вина у вчиненні адміністративного правопорушення при спливі строку накладення адміністративного стягнення презюмується, саме з тих причин, що це нереабілітуюча підстава закриття справи про адміністративне правопорушення і у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення або відсутня подія, вона не позбавлена процесуальної можливості ставити саме такі апеляційні вимоги і відповідно просити закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а не на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Отже, встановлюючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при закритті провадження в справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до вимог законодавства та керуючись засадами верховенства права.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині посилання на рішення ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, оскільки правовідносини у цій справі відрізняються від справи, що переглядається, зокрема у п. 44 рішення «Грабчук проти України» ЄСПЛ встановив, що справу заявниці було закрито слідчими органами на досудовій стадії частково через відсутність доказів у вчиненні злочину та частково з підстав закінчення строків давності притягнення заявниці до відповідальності за халатність, та у п. 45 рішення дійшов висновку, що національним судом та слідчим органом порушено презумпцію невинуватості.

Висновки суду першої інстанції наведеному рішенню ЄСПЛ не суперечать і не є підставою для скасування або зміни законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції.

Постанова судді Біляївського районного суду Одеської області від 01 травня 2023 року, в мотивувальній частині якої, зокрема у абзаці третьому сторінки одинадцятої встановлено вину ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження в справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 01 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова