Справа № 359/5562/23
Провадження № 3/359/2807/2023
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши у закритому судовому засіданні з технічною фіксацією, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її представника та прокурора Діденко Ю.О., адміністративний матеріал що надійшов від Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального Регіону, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , командира взводу охорони 126 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , штаб-сержанта, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовий квиток НОМЕР_2 , посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3 , реєстраційний номер картки платника податків фізичної особи НОМЕР_4 , -

в с т а н о в и в:

05.04.2023 року та 20.04.2023 року ОСОБА_1 , в умовах особливого періоду, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 під час перебування на території військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимогам посадових обов`язків командира взводу охорони 126 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , ст. 11, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не виконав наказ щодо отримання тепловійного прицілу на опорний пункт «Бориспіль», чим вчинив дії, які свідчать про недбале ставлення до військової служби, в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Зазначені обставини підтвердив і прокурор, що приймав участь в ході судового розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначивши, що відмовився отримати тепловізійний приціл, оскільки за характером своєї посади він не є матеріально-відповідальною особою, тому не може отримувати на зберігання або тимчасове користування військове майно, яке передається в користування військовослужбовцям підрозділу, в тому числі те, що передається для виконання поставлених завдань на опорний пункт «Бориспіль» для взводу охорони 126 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , це є обов`язком командира підрозділу.

В судовому засіданні представник особи, яка притягується до відповідальності - адвокат Черних Тетяна Сергіївна підтримала пояснення ОСОБА_1 та пояснила, що згідно ч.11 п.2 розділу 1 «Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністерства оборони від 17.08.2017р. № 440 (далі - Інструкція) матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно. Згідно ч. 14 п.2. розділу 1 Інструкції підрозділ - рота, батарея, батальйон (дивізіон), окремий взвод, бойові частини корабля та інші рівні їм підрозділи, що ведуть військове (корабельне) господарство. Згідно п.10 розділу 5 Інструкції облік наявності, руху і якісного (технічного) стану військового майна в підрозділі організовує командир підрозділу. У підрозділі ведуться облікові документи відповідно до переліку облікових документів, що ведуться в підрозділі. Військове майно, яке видане в користування військовослужбовцям підрозділу ставиться на облік у книзі обліку військового майна, виданого військовослужбовцям. Взвод охорони 126 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , командиром якого 25 лютого 2022 року ОСОБА_1 було призначено наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 43 не є окремим взводом, а є частиною НОМЕР_5 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , тому не вважається підрозділом в розумінні ч. 14 п.2. розділу 1 Інструкції. З цих підстав ОСОБА_1 не може отримувати на зберігання або тимчасове користування військове майно, яке передається в користування військовослужбовцям підрозділу, в тому числі те, що передається для виконання поставлених завдань на опорний пункт «Бориспіль» для взводу охорони 126 роти охорони військової частини НОМЕР_1 . Указане вище свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП., у зв`язку з чим, справа підлягає закриттю.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення, відповідно до яких зазначив, що була задача отримати тепловізори на підрозділ. ОСОБА_1 є командиром у своєму взводі, тому він поставив останньому задачу отримати на взвод тепловізійний приціл. ОСОБА_1 відмовився та сказав, що є сержант з матеріального забезпечення і нехай він отримає на себе по актах приціл, а йому вже передадуть по книзі тимчасової видачі. Штаб-сержант Поляруш, як матеріально-відповідальна особа, отримав зі складу по акту прийому-передачі тепловізійний приціл, з усіма документами та комплектуючими, які були. Оскільки ОСОБА_1 був командиром взводу охорони 126 роти охорони, а тепловізійний приціл надавався у користування саме військовим опорного пункту, то саме він повинен був його отримати. В той же час, 20.04.2023 року тепловізійний приціл штаб-сержант ОСОБА_1 отримати по книзі обліку матеріальних засобів виданих у тимчасове користування 126 роти охорони також відмовився. Не мотивував свою відмову. Оскільки його наказ був цілком законним та відповідав інструкції, тому ОСОБА_1 був зобов`язаний його виконати. Коли останній відмовився перший раз, то збиралася Рада сержантів, за результатом засідання Рада сержантів звернулась до командира в/ч НОМЕР_1 з пропозиціями: Зауваження від командира частини за низьку виконавчу дисципліну та неналежне виконання функціональних обов`язків. За рішенням командира частини на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення «пониження в посаді». На даний час, пристрій знаходиться в опорному пункті і використовується взводом охорони 126 роти охорони.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що йому також надавався раніше усний наказ про отримання такого тепловізійного прицілу ОСОБА_2 , однак він його не виконав з тих самих причин, що і ОСОБА_1 , однак з ним не вчинили так само, і він не ніс відповідальності за невиконання такого наказу.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її представника, покази свідків, ознайомившись з матеріалами справи приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 підтверджується даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення № 22 від 08.06.2023 року (а.с.1-8), копією акту службового розслідування в/ч НОМЕР_1 від 02.06.2023 року (а.с. 28-39), копією рапорту командира 126 роти охорони капітана ОСОБА_2 від 20.04.2023 року (а.с.40), копією письмових пояснень командира 126 роти охорони в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 15.05.2023 року (а.с.48-51), копією письмових пояснень заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення 126 роти охорони в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 17.05.2023 року (а.с.52-53), копією акту про відмову надавати пояснення від 22.05.2023 року (а.с.54), копією письмових пояснень сержанта з матеріального забезпечення 126 роти охорони в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 16.05.2023 року (а.с.55-56), копією письмових пояснень командира взводу 126 роти охорони в/ч НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_6 від 23.05.2023 року (а.с.57-58), копією письмових пояснень головного сержанта 126 роти охорони в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 16.05.2023 року (а.с.61-62) та іншими матеріалами справи.

Вирішуючи питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби. Частиною другою статті 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

Отже, статтею 172-15 КУпАП встановлено спеціальний суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення військова службова особа.

Визначення терміну «військова службова особа» розкрито у примітці до статті 172-13 КУпАП це військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період регламентується Законами України «Про оборону України» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період, а 24 лютого 2022 року Указом Президента України N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено і діє до сьогодні.

Відповідно до Глави 13-Б КУпАП військове правопорушення - правопорушення, вчинене військовослужбовцем, що тягне за собою адміністративну відповідальність. Військовослужбовець - особа, яка проходить військову службу.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у вчиненні таких дій, як недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду.

Недбалість - це відсутність належної поведінки в конкретній ситуації. Недбалою людиною вважається людина, від якої у конкретній ситуації очікується певна поведінка, а її немає.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Невиконання обов`язків означає невиконання дій, які входять до кола службових обов`язків. Неналежне виконання означає нечітке, формальне або неповне здійснення обов`язків.

Так, відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 43 від 25.02.2022 року, відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, прапорщика ОСОБА_1 призначено до військової частини НОМЕР_1 командиром взводу охорони 126 роти охорони. (а.с.9)

В Статуті внутрішньої служби Збройних Сил України п. 16 зазначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціям.

Згідно з ст. 11 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінню і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; сприяти командирам (начальникам) у підтриманні порядку і дисципліни, тощо.

Відповідно до ст. 119 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ - командир взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті).

Командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Відповідно до ст. 120 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ - командир взводу (групи, башти) зобов`язаний: підтримувати особовий склад взводу (групи, башти), озброєння і техніку в постійній бойовій готовності; проводити з особовим складом взводу (групи, башти) заняття з бойової підготовки і керувати навчанням рядового складу, що проводять командири відділень (старшини команд), вести облік бойової підготовки взводу (групи, башти); знати тактику дій взводу в різних видах бою, управляти взводом (групою, баштою) під час виконання бойових завдань; досконало знати й володіти всіма видами озброєння і техніки взводу (групи, башти), правильно зберігати, експлуатувати, обслуговувати та особисто перевіряти їх бойову готовність, тощо.

Наказ ? обов`язкова вимога начальника/командира про виконання або невиконання підлеглим певних службових дій.

Командир ? це особа, якій військовослужбовець підпорядковується за службою, тобто тимчасово або постійно є підлеглим.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 під час перебування на території військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимогам посадових обов`язків командира взводу охорони 126 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , ст. 11, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій не виконав наказ щодо отримання тепловійного прицілу на опорний пункт «Бориспіль» в умовах особливого періоду, чим недбало поставився до військової служби.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, суд вважає, що дії останнього правильно кваліфіковані як недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за що він повинен нести адміністративну відповідальність.

Так, згідно копії Акту службового розслідування від 02.06.2023 року, встановлено, що 05.04.2023 року капітан ОСОБА_2 поставив завдання штаб-сержанту ОСОБА_1 отримати тепловізійний приціл на ОП «БОРИСПІЛЬ». Це завдання ОСОБА_1 не виконав, пояснивши це тим, що він хоче, щоб тепловізійний приціл отримав на себе штаб-сержант ОСОБА_5 , оскільки останній є матеріально-відповідальною особою, а вже потім передасть йому по книзі обліку матеріальних засобів виданих у тимчасове користування.

В подальшому, зранку 20.04.2023 року капітан ОСОБА_2 віддав наказ ОСОБА_1 отримати тепловізійний приціл по книзі обліку матеріальних засобів, виданих у тимчасове користування, тобто вже після того, як матеріально-відповідальна особа, а саме штаб-сержант ОСОБА_5 отримав вказане майно. В той же час, ОСОБА_1 також відмовився отримати по книзі обліку матеріальних засобів виданих у тимчасове користування 126 роти охорони тепловізійний приціл. Отримати пояснення від командира взводу 126 роти охорони штаб-сержанта ОСОБА_1 протягом строку проведення службового розслідування не вдалося. Свідками відмови ОСОБА_1 від виконання поставлених командиром роти завдань були військовослужбовці: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , письмові пояснення яких долучені до матеріалів службового розслідування та які дійсно підтверджують даний факт.

На думку суду, такі дії ОСОБА_1 свідчать про невиконання останнім своїх службових обов`язків, які визначають обсяг його завдань, доручених йому за посадою, що повністю узгоджується з наведеними вище нормативно-правовими актами.

Завдання командира роти ставились ОСОБА_1 з метою підвищення бойової готовності опорного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де останній був старшим, для забезпечення належного виконання завдань військовослужбовцями опорного пункту в нічний час, де даний тепловізійний приціл відіграє одну з ключових ролей в спостереженні, своєчасному виявленні ворожих БПЛА та ДРГ на довіреному секторі охорони і оборони.

З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

В даному випадку недбале ставлення до військової служби ОСОБА_1 полягає в невиконанні військовою службовою особою обов`язків, визначених військовими статутами, положеннями, тощо. Невиконання штаб-сержантом ОСОБА_1 вимог наказу стосовно отримання тепловізійного прицілу могло спричинити зрив покладених на ОП «Бориспіль» та військову частину НОМЕР_1 завдань, виникнення загрози загибелі особового складу, підрив авторитету керівного складу 126 роти та призвести до підбурювання щодо невиконання наказів та завдань іншими військовослужбовцями підрозділу.

Таким чином, ОСОБА_1 , як командир взводу, який зобов`язаний забезпечувати військову дисципліну, створювати умови, що забезпечать зразковий внутрішній порядок, бойову підготовку, виховання та успішне виконання бойових завдань особового складу, за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявив до них байдужість та несумлінність.

В той же час, ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що від виконання вимог командира не відмовлявся, а не мав можливості їх виконати, бо вони явно злочинні.

Такі пояснення ОСОБА_1 суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки накази йому були віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечили чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Так, відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України право командира ? віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого ? їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження.

Порядок віддання й виконання наказів передбачено статтями 35-38 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Так, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові, який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові, а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Явно злочинним слід вважати наказ, злочинний характер якого очевидний, зрозумілий як для того, хто його віддає, так і для того, кому він адресований, а також для інших осіб. Тобто злочинність такого наказу повинна бути очевидною і не викликати сумнівів.

Під час судового розгляду будь-яких належних та допустимих доказів того, що накази віддані штаб-сержанту ОСОБА_1 невідповідною особою, в неналежному порядку, чи виходили за межі повноважень командира (начальника), за своїм змістом суперечили чинному законодавству, чи були пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, ні особою, яка притягується до відповідальності, а ні її захисникам, не надано. У зв`язку з чим, суд критично оцінює такі доводи останніх.

Окрім того, зазначені захисником в судовому засіданні підстави відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не мають значення для кваліфікації діяння особи за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки дане правопорушення є правопорушенням з формальним складом, тобто для кваліфікації діяння достатньо неналежного, недбалого виконання особою своїх посадових обов`язків, не залежно від того чи настали від такого недбалого ставлення шкідливі наслідки.

З огляду на вищевикладене, аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, доведена повністю.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, характер вчиненого правопорушення, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, відсутність обтяжуючих обставин вчинення правопорушення, вважаю, що адміністративним стягненням, необхідним для виховання ОСОБА_1 повинна бути міра відповідальності у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з ОСОБА_1 , на якого накладено адміністративне стягнення судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

У відповідності до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до положень ст.ст. 298, 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями посадовими особами і громадянами. Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 301 КУпАП відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне розстрочити виконання постанови суду в частині сплати штрафу на десять місяців, що буде достатнім строком для виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 23, 33, ч. 2 ст.172-15, ст.ст. 301, 304, КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в :

Визнати винним ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - у скоєні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., що слід стягнути на користь Держави України (отримувач коштів: ГУК у Київській області; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA0010103; код класифікації доходів: 21081100).

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106; призначення платежу: судовий збір) судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Розстрочити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року по справі №359/5562/23 (провадження №3/359/2807/2023) в частині сплати штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. на строк 10 місяців з виплатою штрафу рівними частинами по 1700 (одній тисячі сімсот) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання постановою законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розмір штрафу має бути сплачений в повному обсязі не пізніше як через десять місяців з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Після сплину строку, на який відстрочено виконання постанови, у разі несплати штрафу особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності, постанову звернути до примусового виконання у загальному порядку.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя С.М. Вознюк