ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1078/23 Справа № 214/1910/23 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Залізняк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Кривий Ріг

12.07.2023р. суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційног о суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області Залізняк Р.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2023р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн.

за участю особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Святенка Є.Ю.

потерпілої ОСОБА_2

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн.

Із постановою суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій:

- вважає, що оскаржувана постанова є незаконною невмотивованою, та такою що підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

- зазначає, що тривалий час не проживає з потерпілою, спільного господарства вони не ведуть, заміна замків в квартирі була обумовлена захистом його особистих цінних речей, які почали пропадати;

- наголошує, що при його присутності перешкоди для перебування в квартирі ОСОБА_2 відсутні, свої речі та речі дитини ОСОБА_3 вивезла заздалегідь;

- вважає, що його дії носять цивільно-правовий характер, а склад адміністративного правопорушення відсутні;

- прохає оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та прохали її задовольнити, думку потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги буз задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 20.02.2023р. за адресою АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство економічного характеру, а саме обмежує в праві на користування сумісним житлом ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , чим вчинив економічне насильство в сім`ї, згідно ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229.

В обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції поклав:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 832576 від 01.03.2023;

- письмову заяву потерпрілої ОСОБА_2 до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області;

- письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 та сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

- рапорти від 18.01.2023;

- копію висновку ЖЄО № 1046 від 18.01.2023.

Після дослідження сукупності доказів у справі про адміністративне правопорушення суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив економічне насильство, що є формою домашнього насильства, яка включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Суд апеляційної інстанції погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його висновки правильними та обґрунтованими за таких підстав.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що від початку повномасштабного збройного вторгнення росії на територію України його дружина ОСОБА_2 виїхала за кордон, після чого їх відносини стали погіршуватися. Через нетривалий час дружина повернулася, та вони розпочали процес розлучення у судовому порядку. Судовий процес триває питання щодо розлучення не вирішено. Вони мають спільне житло, 1/2 якого належить йому особисто, 1/2 його дружині. Після повернення із-за кордону дружина не мешкала в їх спільній квартирі, свої особисті речі та речі дитини вона з помешкання вивезла. В квартирі лишалися його речі, та він помітив, що деякі речі стали зникати, внаслідок чого він змінив замки на дверях квартири, та бажав, щоб ОСОБА_2 приходила до квартири у його присутності.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що вона не проживає з чоловіком - ОСОБА_1 через погані взаємовідносини. Вони перебувають у процесі розлучення в судовому порядку. У власності мають спільну квартиру АДРЕСА_3 якої належить їй особисто, 1/2 його чоловіку. Проте чоловік змінив замки на вхідних дверях їх квартири, чим обмежує її право на користування житлом. Вона не має окремого місця мешкання та змушена тимчасово мешкати у знайомих чи в орендованих квартирах.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, за таких підстав.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 36 Сімейного Кодексу Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається з витягу Про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7274811 від 18.05.2005р. відповідно до договору купівлі продажу ВСВ № 158920 від 09.04.2005р. квартира за адресою в АДРЕСА_2 має форму власності: приватна, спільна, часткова. 1/2 частина квартири належить ОСОБА_1 , 1/2 частина квартири належить ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що на час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 право на користування квартирою за вказаною вище адресою подружжя ОСОБА_6 мало в рівних долях, та жодному з членів подружжя таке право не було обмежено у спосіб, визначений законом.

Окремо слід звернути увагу, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 24), який на момент виникнення спору є малолітньою особою.

Зміст адміністративного провадження, яке виникло між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо користування спільною квартирою, має пряме відношення до малолітньої дитини, та має окремі юридичні наслідки, які безпосередньо стосуються даного провадження.

Так, первинною умовою нормального розвитку дитини є забезпечення її житлових умов. Необхідний рівень житлових умов надає можливість дитині повноцінно розвиватися, навчатися, відпочивати та відновлювати свої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) (ч. 1 ст. 156 ЖК України).

Діти - члени сім`ї власника житлового приміщення - мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником (ч. 2 ст. 18 Закону України № 2402-Ш від 26.04.2001р. "Про охорону дитинства").

Таким чином, якщо дитина проживає в житловому будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності її батькам або одному з них, вона набуває право користування цим житлом (сервітут). Такий сервітут встановлюється законом, тому для його виникнення не потрібне укладення батьками та дітьми спеціального договору про користування житлом (ч. 1 ст. 402 ЦК України).

Таким чином, крім ОСОБА_2 право на користування спільною квартирою батьків має також і малолітня дитина ОСОБА_7 , та це її право не може бути обмежено.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції встановив, що умисними діями ОСОБА_1 , які виразилися у заміні замків в квартирі, яка є спільною власністю подружжя, створено умови внаслідок яких, особи, які мають на нього право позбавленні житла та можливості користуватися ними, тобто є елементом економічного насильства, а тому в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 173-2 КупАП.

Таким чином, доводи апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 що оскаржувана постанова є незаконною невмотивованою, та такою що підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що він тривалий час не проживає з потерпілою, спільного господарства вони не ведуть, заміна замків в квартирі була обумовлена захистом його особистих цінних речей, які почали пропадати, проте при його присутності перешкоди для перебування в квартирі ОСОБА_2 відсутні, свої речі та речі дитини ОСОБА_3 вивезла заздалегідь, тому його дії носять цивільно-правовий характер, а склад адміністративного правопорушення відсутній є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахуванням наведеного вище та керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2023р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. залишити без задоволення.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2023р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя