П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.06.2023 року м.Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова- Мартинишин М.О., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Україна, працюючого охоронцем, проживаючого: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.139 Кодексу України про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в :

Інспектором ВБДР УПП у Львівської області ДПП ст. лейтенантом поліції Чех Н.В. 12.05.2023 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №026264 про те, що 12.05.2023 року о 14:10 год. на вул. Антоновича, 138 у м. Львові встановив обмежувачі руху у вигляді металевих конструкцій на проїзній частині вулиці, чим створив перешкоди для дорожнього руху, не вжив заходів щодо їх усунення та попередження інших учасників дорожнього руху про небезпеку, що виникла, чим порушив п.17 постанови КМУ № 198 від 30.03.1994 року та п.15.15 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.139 КУпАП.

ОСОБА_1 у суді свою вину у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 139 КУпАП не визнав та вказав, що він за два дні до складення даного протоколу працюю охоронцем у офісних приміщеннях по вул. Антоновича, 138 Б у м.Львові. Він не вчиняв дії, які зазначені у даному протоколі. Зазначає, що обмежуючі знаки на проїжджій частині не стоять, а були встановлені в дворі, де розташовані офісні центри, СТО, автомийка, два магазини та склад парфумерії, виробництво вікон та дверей, ветеринарна клініка, страхова агенції. Йому не відомо, хто коли і за яких обставин їх встановив. Більше того це міг забити будь-хто з працівників перелічених вище офісів яких є тут достатньо багато. Таким чином вважає, що його вини у даному порушенні немає, тому просив закрити провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

У суді представник ОСОБА_1 - адвокат Приндота У.Г. пояснила, що її довіритель вини у вчиненні даного правопорушення не визнає, оскільки вимоги ПДР України не порушив. Натомість ОСОБА_1 не є учасником дорожнього руху, оскільки працюю охоронцем у офісних приміщеннях по вул. Антоновича, 138 Б у м.Львові і не брав участь у процесі руху на дорозі, як пішохід, водій чи пасажир. Інших доказів у справі про адміністративне правопорушення, кваліфіковане за ч.1 ст. 139 КУпАП, щодо ОСОБА_1 співробітниками поліції до суду не надано. А протокол про адміністративне правопорушення не може бути поставлений в основу розгляду справи про адміністративне правопорушення, він не є достатнім доказом вини. Тому просить закрити справу відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Приндоти У.Г., ознайомившись з матеріалами адміністративної справи та клопотанням про закриття справи у зв`язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, оглянувши їх в сукупності, приходить до переконання, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.139 КУпАП, тому провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ч. 1 ст. 139 КУпАП передбачає відповідальність за пошкодження автомобільних доріг, вулиць, дорожніх споруд, залізничних переїздів, трамвайних колій, технічних засобів регулювання дорожнього руху, самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху, створення перешкод для дорожнього руху, в тому числі забруднення дорожнього покриття, або невжиття необхідних заходів щодо їх усунення та попередження інших учасників руху про небезпеку, що виникла, або невжиття посадовими особами, відповідальними за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, утримання автомобільних доріг та вулиць, громадянами - суб`єктами господарської діяльності заходів щодо заборони руху підвідомчих технологічних транспортних засобів, сільськогосподарської техніки і машин на гусеничному ходу автомобільними дорогами і вулицями, покриття яких може бути пошкоджене.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього та залізничного руху, а також суспільні відносини у сфері власності.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається, зокрема створенні перешкод для дорожнього руху, в тому числі забруднення дорожнього покриття.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дані про свідків події. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої Наказом МВС № 1376 від 06.11.2015 р. до протоколу додається - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

Відповідно до п. 15.15. ПДР України, на проїзній частині забороняється встановлення предметів, що перешкоджають проїзду чи паркуванню транспортних засобів, за винятком випадків: оформлення дорожньо-транспортної пригоди; виконання дорожніх робіт або робіт, пов`язаних із зайняттям проїзної частини; обмеження або заборони руху транспортних засобів та пішоходів у випадках, передбачених законодавством.

Однак, до матеріалів справи не додано доказів того, що саме ОСОБА_1 встановив перешкоду в русі, чи за своїми посадовими обов`язками несе відповідальність за відповідну територію, де була встановлена перешкода в русі.

Відтак, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП.

В той же час, відповідно до п.п.6 п.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені 139 КУпАП, до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою, в тому числі про порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій.

Форма акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі затверджена додатком №3 до Інструкції №1395.

З додатку №3 до Інструкції №1395 вбачається, що акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі повинен містити підписи осіб, які здійснили обстеження, а також підписи двох свідків.

Отже, в порушення вказаної Інструкції долучений акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 12.05.2023 року здійснено без свідків, підписів їх відсутні, та без особи на яку було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, із п.5 акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі 12.05.2023 року о 14:15 год. по вул. Антоновича, 138 у м. Львів вбачається інші недоліки в утриманні та експлуатації ділянки: обмежувачі руху у вигляді металевих конструкції.

Однак із схеми до акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі вбачається, що металеві конструкції встановлені біля будинку №134 по вул. Антоновича у м. Львові.

Водночас ОСОБА_1 , як зазначено останнім та його захисником, що ОСОБА_1 працюю охоронцем в офісних приміщеннях за адресою: м. Львів вул. Антоновича, 138 Б.

Відтак, схема, акт та протокол містять різні адреси вчинення правопорушення та суперечить один одному, а також вбачається з таких, що обстеження ділянки проводився пізніше до часу вчинення правопорушення.

А щодо долученої вимоги/припису та долучені фотографій, то суд вважає її неналежним доказами, оскільки вони не впливають на наявність в діях позивача складу правопорушення ч.1 ст.139 КУпАП.

Отже, за таких обставин вважати, що протокол, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та схеми доданої до неї та долучені фотографії є законними і безперечними доказом не представляється можливим, а оскільки всі сумніви повинні тлумачитись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Натомість у справі відсутні відеозапис, та будь-які інші докази щодо можливої події порушення на підставі, яких мого бути складено такий протокол.

Разом з тим, наявний у матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення не містить: пояснень та підписів особи, що притягається до адміністративної відповідальності; даних про його відмову від підпису; даних про свідків події, тощо.

Відтак, суддя критично оцінює протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №026264 від 12.05.2023 року, так як такий протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.139 КУпАП, оскільки відображає виключно суб`єктивні судження самого поліцейського.

Водночас інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили той факт, що ОСОБА_1 саме він вчинив дане правопорушення з вказаних обставин, матеріали справи не містять.

Отже, в порушення зазначених вимог закону, до в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення правопорушення, в розумінні статті 251 КУпАП.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04), рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Вищевказані докази суддя оцінює з урахуванням положення ст.252 КУпАП, де, зокрема, зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62Конституції України презумпції невинуватості.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Крім цього, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.09.2016 року «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не доведена поза розумним сумнівом.

Стаття 284 КУпАП містить вичерпний перелік постанов, які можуть бути прийняті судом за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення - це постанови про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП, та про закриття справи.

У відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного, з урахуванням вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, вважаю, що порушене відносно ОСОБА_1 провадження в справі про адміністративні правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 251, 221, 247, 283,284 КУпАП -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.139 КУпАП.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через районний суд.

Суддя Мартинишин М.О.