Справа № 756/7713/23
Провадження № 3/756/4283/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Згідно із протоколу про вчинення адміністративного правопорушення №18 від 14.06.2023, 11.06.2023 близько 12:00-12:20 год мало місце порушення правил несення вартової служби старшим солдатом ОСОБА_2 та капітаном ОСОБА_1 . Капітан ОСОБА_1 під час виконання обов`язків начальника варти, 11.06.2023 у період часу, але не пізніше 12.00-12.20год належним чином не здійснював контроль за правильним несенням служби підлеглим особовим складом та крім того, отримавши інформацію від вартового, який контролював вхід до вартового приміщення ОСОБА_3 про повернення до вартового приміщення помічника начальника варти старшого солдата ОСОБА_2 не з`ясував причин, не усунув його від виконання службових обов`язків та в порушення вимог ст. 206 Статуту не здійснив особисту зміну чатових, що призвело до порушення правил зміни чатових на постах. Таким чином, будучи військовослужбовцем військової служби капітан ОСОБА_1 , нехтуючи своїми службовими обов`язками 11.06.2023 в період часу, але не пізніше 12.00-12.20год недбало поставився до військової служби в умовах особливого періоду, що виразилось в порушенні ним правил несення вартової служби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні прокурор Київської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Валевич М.М. зазначила, що в діях ОСОБА_1 наявний склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. Підтримала обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. 3 урахуванням викладеного просила суд визнати ОСОБА_1 виннуватим у вчиненні адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у скоєному правопорушенні не визнав та суду пояснив, що проходить службу у ЗСУ з 2022 і з 01.11.2022 його було призначено на посаду командира взводу військової частини НОМЕР_1 . Так, 11.06.2023, виконуючи обов`язки начальника варти, приблизно о 12:00 год він, відповідно до своєї посадової інструкції, провів заряджання зброї заступаючої зміни, впевнився, що заступаюча зміна в складі: солдата ОСОБА_4 та солдата ОСОБА_5 , в супроводі помічника начальника варти готові висунутися на зміну з вартового приміщення, після цього прослідував до їдальні для прийому їжі. Приблизно о 12:10 год до вартового приміщення зайшов солдат ОСОБА_4 і доповів, що під час руху був зупинений командиром в/ч НОМЕР_1 полковником ОСОБА_6 з приводу того, що він рухається самостійно без супроводу розвідного або помічника начальника варти, доповів, що він отримав зауваження. На його запитання помічнику начальника варти старшому солдату ОСОБА_2 , останній відповів, що під час розводу йому стало зле і йому терміново потрібно було до вбиральні. А зміну відповідно відправив до постів самостійно, про що йому не доповів. Він вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 - Ткачук В.П. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, серед іншого з огляду на те, що відсутні належні докази недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, не зазначено у чому полягають негативні наслідки.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, прокурора та захисника, дослідивши докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 18.08.2023.

Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут) кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними законами, посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Загалом питання адміністративної відповідальності військовослужбовців Збройних Сил України регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення та Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Кодекс України про адміністративні правопорушення містить норму про адміністративну відповідальність військовослужбовців за правопорушення на загальних підставах та норму, яка відсилає до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони, правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою, службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (через хворобу, у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.

З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те, що він мала місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.

Між вказаними протиправними діями та наслідками має бути наявний причинний зв`язок, який за своїм змістом може бути прямим або опосередкованим.

Таким чином, правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього. Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Згідно зі ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп 2010 зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й презумпції невинуватості, закріпленій в ст.62 Конституції України.

Зі змісту ст.62 КонституціїУкраїни вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Всупереч вимог зазначених норм, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не підтверджений жодними фактичними даними, на основі яких у визначеному законом порядку встановлено наявність адміністративного правопорушення, не надано належної оцінки і не вжито всіх заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин вчинення адміністративного правопорушення, та не враховано його пояснення щодо відсутності умислу на вчинення даного порушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, інші матеріали, жодних інших доказів матеріали справи не містять (висновок службового розслідування відносно події, зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно дій (бездіяльності) ОСОБА_1 при виконанні ним службових обов`язків, тощо). Крім того, з матеріалів не вбачається, що відповідальною особою взагалі приймалось рішення про проведення службового розслідування.

При цьому, ані в самому протоколі, ані в доданих до нього матеріалах немає відомостей про суспільно небезпечні та шкідливі наслідки, що являється обов`язковою умовою вчинення даного правопорушення.

Інші зібрані докази самі по собі та у взаємозв`язку не свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Тож, із суті адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, випливає, що за відсутності в матеріалах справи у достатньому обсязі належних та допустимих доказів на підтвердження обставин правопорушення, не доведено наявності недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби.

Між тим, уточнювати, редагувати протокол суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про недоведеність у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ознак складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 172-15, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.М.Ткач