СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/5602/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Кравець В.М., за участю ОСОБА_1 та представника потерпілої - адвоката Трегубенко С.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Святошинського УП ГУНП у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 260111 від 02.07.2023 р., 02.07.2023 р. близько 01:20 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно ОСОБА_2 , а саме: перешкоджав, не допускав у спільну квартиру, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що з його колишньою дружиною - ОСОБА_2 мають спільних дітей, зокрема, неповнолітнього сина, якому наразі 16 років. Син проживав разом з ним, проте у червні поїхав до матері на канікули. Так, 02.07.2023 р. до квартири, де він наразі проживає зі своєю дружиною, приїхала ОСОБА_2 та почала кричати з приводу того, що вона не знає, де знаходиться їх спільний син, тому щоб уникнути конфлікту між ОСОБА_2 та його дружиною він її не впустив до квартири. Крім того, ОСОБА_2 приїхала вночі, коли була комендантська година.

Від адвоката Трегубенко С.В. надійшли письмові пояснення, у яких вона просить визнати ОСОБА_1 винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та направити ОСОБА_1 на проходження програми для кривдиків, посилаючись на те, що у червні 2023 р. син поїхав до матері. В ніч з 01.07.2023 р. на 02.07.2023 р. син не прийшов ночувати, тому ОСОБА_2 зателефонувала ОСОБА_1 , щоб запитати, де знаходиться син, на що ОСОБА_1 відповів, що син у нього, але на прохання надати сину трубку відключився. Тому ОСОБА_2 вирішила поїхати до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щоб перевірити, де знаходиться син, однак ОСОБА_1 не впустив її до квартири. ОСОБА_2 після приїзду поліцейських разом з ними увійшла до квартири, однак сина не було.

В судовому засіданні адвокат Трегубенко С.В. підтримала вищезазначені пояснення та просила ОСОБА_1 визнати винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи адвоката Трегубенко С.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Ч. 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ч. 1 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом досліджені докази, які містяться в матеріалах справи, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 260111 від 02.07.2023 р.;

- рапорт від 02.07.2023 р. поліцейського УПП в м. Києві Кісліцина О.І.;

- письмові пояснення від 02.07.2023 р. ОСОБА_2 ;

- довідка від 01.07.2023 р. інспектора СПДН Святошинського УП ГУНП у м. Києві Гавриленка М.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 260111 від 02.07.2023 р. вказано, що 02.07.2023 р. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно ОСОБА_2 , а саме: перешкоджав, не допускав у спільну квартиру.

Як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 прийшла до місця проживання свого колишнього чоловіка - ОСОБА_1 з метою з`ясувати, чи знаходиться там їхній син. Водночас, ОСОБА_1 вирішив не відчиняти двері, щоб уникнути загострення конфлікту, так як між ними існують неприязні стосунки.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» саме по собі спричинення конфлікту не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого вказаною нормою, в матеріалах справи відсутні будь-які докази завдання ОСОБА_1 шкоди фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 , а також того, що остання була умисно позбавлена житла.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016р.), як і у кримінальному провадженні, суд у справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18.01.1978 р., "Коробов проти України" від 21.10.2011 р. Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд, застосовує критерій доведення вини "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, "поза розумним сумнівом" не знайшла своє підтвердження.

Зважаючи на наведене, суд, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 23, 24, 27,173-2, 221, 245, 251 - 252, 276, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд міста Києва до Київського апеляційного суду.

Суддя В.М. Кравець