Справа № 643/1915/23
Провадження № 3/643/1406/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

24.02.2023 року о 16:00 год. у м. Харкові, пр. Тракторобудівників, буд. 93, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, тремтіння пальців). Від проходження огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, проте його захисником адвокатом Гончаровим С.В. подано клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав:

-з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб «Honda Civic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції за відсутності достатніх на те причин. Працівниками поліції не було задокументовано, в тому числі складанням постанови про порушення Правил дорожнього руху, та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку автомобіля;

-враховуючи розбіжності між часом вчинення правопорушення, який зазначений у протоколі, з часом, який зазначений на відеозаписі, сторона захисту вважає що матеріали справи не містять достовірних та беззаперечних відомостей щодо точного часу вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, а тому не можуть бути належним та допустимим доказом керування останнім автомобілем саме 24.02.2023 о 16:00 год., як це вказано у протоколі;

-надані працівниками поліції відеозаписи не можуть вважатися належним та допустимим доказом, оскільки вони не є безперервними та не засвідчені електронним цифровим підписом;

-працівники поліції не перевірили у свідків документи на підтвердження їх особи, а лише спитали їх прізвище, ім`я та по батькові. При цьому, один зі свідків наголошував на тому, що у нього не має при собі документів, однак незважаючи на це працівник поліції продовжив заповнювати протокол;

-свідки не були зафіксовані на відеозаписі, їх обличчя не видно, а лише їх тулуб та ноги;

-рапорт працівника поліції не може бути належним доказом у справі, оскільки він не містить реквізитів, які б давали можливість суду оцінити його з точки зору належності та допустимості як доказу у справі, зокрема рапорт не містить резолюції посадової особи, до відому якої доводилася інформація, що значиться в ньому, та не містить інформації щодо того, яким чином необхідно розпорядитися вказаним документом, а тому не уповноважує ініціатора його складання розцінювати його як доказ у справі;

-відповідно до складеного протоколу у ОСОБА_1 було зафіксовано декілька ознак наркотичного сп`яніння, проте працівниками поліції не було зафіксовано порядок перевірки виявлених ознак наркотичного сп`яніння. Натомість ОСОБА_1 поводив себе адекватно, чітко відповідав на запитання працівників поліції та висловлював їх заперечення на незаконні дії співробітників поліції, його поведінка цілком відповідала обстановці, яку створили працівники поліції;

-поліцейські, не виявивши у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння безпідставно почали пропонувати йому проходження огляду, не називаючи при цьому жодної ознаки наркотичного сп`яніння;

-у протоколі у графі «гр-ну роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП» відсутній підпис ОСОБА_1

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння передбачена ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 24.02.2023 серії ААД № 223987, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.02.2023;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

- рапортом працівника поліції;

- відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вимоги ст. ст. 256, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Посилання сторони захисту на відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону відноситься, зокрема перевірка документів та зупинка транспортного засобу.

Також суд зазначає, що вказані доводи сторони захисту жодним чином не нівелюють наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Жодних вагомих причин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто ставили суб`єктивний фактор над суспільним, матеріали справи не містять.

Доводи сторони захисту щодо відсутності беззаперечних та достовірних доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом 24.02.2023 року саме о 16:00 год., а також часом складання протоколу через наявність розбіжностей між часом, який зазначений у протоколі та часом, який зазначено на відеозаписі, суд оцінює критично, оскільки розбіжності у зазначені часу є лише технічною помилкою, яка виникла в процесі налаштування відеотехніки. Окрім того, відеозапис з місця події узгоджується і підтверджується іншими доказами у справі, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні.

Посилання сторони захисту на те, що наданий працівниками поліції відеозапис не засвідчений електронним цифровим підписом, а тому не може бути належним доказом у справі, судом до уваги не приймаються, оскільки Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» не поширюється на спірні правовідносини щодо надання працівником поліції відеозапису, здійсненого за допомогою технічного приладу (відеореєстратора) при фіксуванні адміністративного правопорушення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.

Згідно зі ст. 5 цього Закону, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що відеозапис, здійснений працівником поліції за допомогою технічного приладу при фіксуванні адміністративного правопорушення не є електронний документом, а тому положення ст. 7 наведеного вище Закону щодо необхідності електронного цифрового підпису на нього не розповсюджуються.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Оскільки вимоги до доказів, що ставляться у провадженнях за КУпАП не містять норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису, а з долученого відеозапису можливо встановити всі обставини та події, які мали місце 24.02.2023 року, суд вважає що він є належним і допустимим, а підстави для зворотного висновку відсутні.

Посилання сторони захисту з приводу того, що всупереч вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, відеозапис працівниками поліції не вівся безперервно, є безпідставними, враховуючи наступне.

Так, для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне.

Дослідивши наданий відеозапис судом встановлено, що на ньому в достатній мірі зафіксовані всі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема обставини події, поведінку ОСОБА_1 , на місці зупинки та його відмову від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аргументи сторони захисту в частині того, що згідно наявного в матеріалах справи відеозапису працівники поліції не перевірили документи, що підтверджують їх особу, обличчя цих свідків на відеозаписі не зафіксовані, суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини жодним чином не спростовують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП виходячи з того, що відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Посилання сторони захисту на безпідставність направлення особи на огляд за відсутністю ознак наркотичного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки у протоколі підписаному ОСОБА_1 , вказані ознаки наркотичного сп`яніння, які вбачали поліцейські. Наведене підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що поліцейські, спілкуючись з ОСОБА_1 візуально його оглянули, перевіривши, зокрема, зіниці його очей.

Доводи сторони захисту в частині того, що працівниками поліції ОСОБА_1 не роз`яснено його права, суд також не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 були зрозумілі, що підтверджується його підписом у відповідній графі протоколу після «Гр-ну ОСОБА_1 роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться в Московському районному суді м. Харкова». Жодних заперечень з цього приводу при складанні протоколу ОСОБА_1 висловлено не було.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було упереджене та необ`єктивне ставлення. Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, рішення суду, тощо) суду надано не було.

Інші доводи сторони захисту не спростовують зібрані у матеріалах справи докази, та не можуть слугувати підставою для закриття провадження у справі.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При визначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд, керуючись вимогами ст. ст. 33-35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, а також відомості про особу ОСОБА_1 , дійшов висновку, що достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з одночасним позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 35, 130, 251, 280, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко