Справа № 366/2260/23
Провадження № 3/366/1614/23

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2023 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (смт. Іванків) про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

28.07.2023 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали зазначеної справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно ст. 278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно положень ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно з п.п. 1, 12 та 15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376 (далі Інструкція № 1376), складання протоколів про адміністративні правопорушення, протоколів про адміністративні затримання, протоколів про вилучення речей і документів, протоколів про огляд речей та особистий огляд, а також отримання пояснення від осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків здійснюють уповноважені на те посадові особи органів поліції. Протокол про адміністративне правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

З матеріалів справи слідує, що поліцейськими вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП не дотримані, зокрема, до протоколу про адміністративне правопорушення долучені лише письмова заява та пояснення потерпілої особи, та не долучено інших доказів, зокрема пояснень свідків, а також в справі відсутні відомості про те, що свідки цього правопорушення відсутні.

Це є недотримання уповноваженою особою на складання протоколу про адміністративне правопорушення принципу доказування «поза розумним сумнівом», а також свідчить про упередженість прийнятого рішення, що не відповідає «всебічному» завданню провадження у справах про адміністративні правопорушення, визначеному у ст. 245 КУпАП.

Крім цього, відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема, у графі «чи притягався (лася) до адміністративної відповідальності» - інформація щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності впродовж року.

У графі «чи притягався (лася) до адміністративної відповідальності» зазначено, що ОСОБА_1 притягався до відповідальності за ст. 187 КУпАП, проте, жодних підтверджуючих про це документів до справи не долучено.

З цього неможливо зрозуміти, коли саме ОСОБА_1 притягався до відповідальності та чи є він особо, яка протягом року вчиняє правопорушення не зважаючи на попередні накладені на нього адміністративні стягнення (у разі їх накладення).

Такі відомості є необхідними та враховуються суддею (у разі доведеності винуватості особи) при визначенні виду і міри адміністративного стягнення. Вважати особу такою, яка раніше притягалась до відповідальності без наявного рішення уповноваженого органу (у випадку ст. 187 КУпАП постанови судді), яке набрало законної сили, є лише припущенням та не може прийматись до уваги.

Зазначені недоліки позбавляють суддю можливості своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи та вирішити її в точній відповідності із законом.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Хоча зазначена постанова пленуму ВС України приймалась у сфері правопорушень на транспорті, її застосування є доцільним та правомірним при виявлені недоліків в інших матеріалах справ про адміністративні правопорушення, що визначені КУпАП.

Керуючись вимогами ст.ст. 251, 256, 280 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,

повернути до відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул. Київська, 25) для належного оформлення та усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Слободян