ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2023 Справа №607/12611/23

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк В.М.,

за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає по АДРЕСА_1 , пенсіонер,

за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №200788 від 02 липня 2023 року, ОСОБА_2 02.07.2023 в АДРЕСА_1 умисно висловлював погрози в сторону сина ОСОБА_3 , що проживає разом з ним, сим спричинив психологічне насильство, правопорушення вчинено повторно протягом року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 173-2 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_2 заперечив факт вчинення адміністративного правопорушення.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази.

Так з заяви та пояснень ОСОБА_4 вбачається, що його батько вчинив відносно нього психічне насильство, а саме, намагався вигнати з дому та ображав нецензурними словами.

Дослідивши докази, суддя доходить таких висновків.

Частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення передбачає наявність обов`язкових складових: діяння - вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного, економічного характеру та наслідків у вигляді настання (або можливості настання) шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

На думку судді, матеріалами справи не підтверджено факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 . Так, на підтвердження факту насильства надані тільки письмові пояснення потерпілого, які особа, яка притягується до адміністративної відповідальності заперечив. Отже, наявні тільки суперечливі пояснення потерпілого та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, наявні докази не свідчать про те, що дії та умисел ОСОБА_2 були спрямовані саме на вчинення домашнього насильства, а саме, для того, щоби у постраждалого були побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди фізичному психічному здоров`ю особи.

Сам факт наявності суперечки з приводу тих чи інших питань не свідчить про наявність в діях особи психологічного насильства, оскільки суду не доведено, дій які свідчать про вчинення сімейного насильства а саме погрози, приниження, переслідування, залякування, які були спрямовані на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 та такі дії викликали у постраждалої побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в статті 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, вважаю, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною першою статті 173-2 КУпАП слід закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

СуддяВ. М. Позняк