"01" серпня 2023 р. Справа № 363/3519/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 6 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 319691 від 24.06.2023 року вбачається, що 24 червня 2023 року о 07 год. 51 хв. у с. Пилява Київської області, на річці Тетерів, ОСОБА_1 , керуючи малим водним судом марки Kolibri KM-360 DSL, без номерного знаку, за допомогою двигуна Mercuri 9.9 к.с., був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук.

З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції під відеозапис запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. Однак від проходження зазначеного огляду ОСОБА_1 під відеозапис відмовився.

Крім того, працівниками поліції було встановлено, що ОСОБА_1 не має права керування річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами.

Таким чином, ОСОБА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує водним судном, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчинене особою, яка немає права керування відповідними водними суднами.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення SMS-повідомлення про дату, час і місце судового засідання на його номер телефону, що вказаний у матеріалах справи про адміністративне правопорушення. До судового розгляду на офіційну електронну адресу Вишгородського районного суду Київської області, а також через засоби поштового зв`язку від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення щодо складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 130 КУпАП. У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що дійсно 24 червня 2023 року на річці Тетерів він керував малим судном марки Kolibri RM360DS4, який оснащений механічним двигуном «Mercuri 9,9 кінських сил», однак при цьому вказане мале водне судно довжиною не перевищує 4 метри та має двигун потужністю 9,9 кінських сил, що в еквіваленті на кіловати дорівнює приблизно 7,28 кіловат.

Зважаючи на вищевикладене, з посиланням на положення ЗУ «Про внутрішній водний транспорт», Порядок підготовки та підтвердження кваліфікації судноводіїв малих суден і водних мотоциклів, а також видачі міжнародного посвідчення на право управління прогулянковим судном, ОСОБА_1 зазначив, що вказане мале водне судно не підлягає обов`язковій реєстрації в Судновій книзі України, а може бути зареєстровано лише за згодою власника такого малого водного судна. Оскільки вказане мале водне судно не підлягає обов`язковій реєстрації в Судновій книзі України, то відповідно до положень чинного законодавства особи, які здійснюють керування ним, не зобов`язані отримувати посвідчення на право управління прогулянковим судном, що свідчить про можливість здійснення керування ним за відсутності права керування відповідними транспортом. На додаток до цього у своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 додатково висловив заперечення щодо своєї відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У кінцевому підсумку ОСОБА_1 , враховуючи відсутність обов`язку реєстрації малого водного судна, що передбачає відсутність обов`язку отримувати права керування ним, зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 130 КУпАП, а тому провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Також у своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 просив розгляд справи про адміністративне правопорушення проводити за його відсутності у зв`язку зі значним територіальним віддаленням суду від місця його проживання.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини встановлено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У Постанові ВП ВС від 12.01.2023 року у справі № 9901/278/21 було встановлено, що реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 надсилалися SMS-повідомлення про дату, час і місце судового засідання, що були доставлені на його номер телефону, який був вказаний у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема, у заявці про отримання судової повістки в електронній формі, зважаючи на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що його повідомлено про те, що розгляд його справи буде здійснюватися Вишгородським районним судом Київської області за викликом, а також зважаючи на те, що подавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, ОСОБА_1 тим самим засвідчив свою обізнаність про перебування його справи у провадженні конкретного суду, то з урахуванням обов`язку сторін з розумним інтервалом часу самостійно цікавитися провадженням у їх справи, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та обов`язками, зважаючи на те, що суд обмежений принципами розумних строків, належної правової процедури, строками розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, то суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду його справи.

Оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, подав клопотання про проведення судового розгляду за його відсутності, а справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 130 КУпАП, відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП не належать до переліку справ, що розглядаються за обов`язкової присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, то суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Частиною 5 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У свою чергу у ч. 6 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною п`ятою цієї статті, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами.

Аналіз складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 130 КУпАП, дає можливість зробити висновок, що об`єктивна сторона вказаного правопорушення передбачає відповідальність за декілька альтернативно визначених діянь: 1) керування водним судном у стані сп`яніння; 2) передача керування водним судном особі, яка перебуває у стані сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує водним судном, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан сп`яніння. На додаток до цього вказаний склад адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує відповідним водним транспортом, однак при цьому не має права керування ним.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 130 КУпАП може мати місце тоді і лише тоді, коли в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення у встановленому законодавством порядку на підставі належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів судом можуть бути зроблені категоричні висновки щодо наявності у діях конкретної особи ознак одного з діянь, передбачених ч. 5 ст. 130 КУпАП, зокрема, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також висновки щодо того, що вказана особа, яка здійснювала керування водним судном, не має права керування відповідним водним судном.

Нормативно-правовим актом, що визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування внутрішнього водного транспорту є ЗУ «Про внутрішній водний транспорт».

У п. 13 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону зазначається, що внутрішній водний транспорт - вид транспорту, до якого належать судна, суб`єкти господарювання, що здійснюють та забезпечують перевезення переважно внутрішніми водними шляхами вантажів, пасажирів, багажу і пошти, використовуються для рибогосподарської діяльності, надають інші послуги з використанням суден внутрішнього плавання, забезпечують судноплавство на внутрішніх водних шляхах, утримують об`єкти інфраструктури внутрішніх водних шляхів, здійснюють навігаційно-гідрографічне забезпечення судноплавства.

Аналіз диспозиції ч. 5 та ч. 6 ст. 130 КУпАП дає можливість зробити висновок, що адміністративна відповідальність за вказаними нормативними приписами настає лише для осіб, які здійснюють керування конкретними видами внутрішнього водного транспорту, а саме - річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами.

У свою чергу зі спірного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 319691 від 24.06.2023 року вбачається, що фабула обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення передбачає здійснення ОСОБА_1 керування саме малим водним судном марки Kolibri KM360DS4.

Відповідно до п. 35 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт» встановлюється, що мале судно - будь-яке судно довжиною до 20 метрів (крім пасажирських суден, буксирів та штовхачів, призначених для ведення складу суден, які не є малими, плавучого обладнання, криголамів, поромів, плавучого обладнання суднових шлюпок і плотів, спортивних суден, а також водних мотоциклів і засобів для розваг на воді).

Особливості правового регулювання здійснення керування малими водними суднами визначаються у Розділі VI ЗУ «Про внутрішній водний транспорт».

У ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт» зазначається, що малі судна та водні мотоцикли допускаються до плавання за умови їх відповідності вимогам безпеки судноплавства, охорони навколишнього природного середовища, відповідної кваліфікації судноводіїв, дотримання безпечних умов для життя та здоров`я людей, а також за наявності необхідних суднових документів.

У свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт» до керування малими суднами, що підлягають обов`язковій реєстрації у Судновій книзі України, та водними мотоциклами допускаються особи, які: 1) досягли 18-річного віку; 2) мають кваліфікацію, підтверджену безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном, посвідченням судноводія малого судна/водного мотоцикла, виданим до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 цього ж Закону порядок підготовки та підтвердження кваліфікації судноводіїв малих суден, водних мотоциклів, зокрема видачі міжнародного посвідчення на право управління прогулянковим судном, а також порядок навчання керуванню такими суднами встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері внутрішнього водного транспорту, з урахуванням вимог законодавства Європейського Союзу.

Відповідні вимоги дублюються в положеннях ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт», у п. 2 та 5 якої зазначається, що судноводію малого, спортивного судна, водного мотоцикла забороняється керувати судном без підтвердження кваліфікації безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном або посвідченням судноводія малого судна/водного мотоцикла, виданим до набрання чинності цим Законом; керувати судном у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, втоми або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оскільки відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт» встановлюється, що прогулянкове судно - судно довжиною до 24 метрів, призначене для занять спортом або відпочинку, яке не є пасажирським судном, то суд з урахуванням вищенаведених положень приходить до висновку, що мале водне судне може відноситися до категорії прогулянкового судна.

Аналіз вищенаведених положень чинного законодавства у своєму системному зв`язку дає можливість зробити висновок, що допуск особи до керування малим водним судном здійснюється при одночасному дотриманні двох умов: 1) досягнення встановленого законодавством віку, а також 2) отримання кваліфікації, що підтверджена безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном. Порядок отримання вказаного міжнародного посвідчення на право управління прогулянкового судна визначається окремим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 2 Розділу І Порядку підготовки та підтвердження кваліфікації судноводіїв малих суден і водних мотоциклів, а також видачі міжнародного посвідчення на право управління прогулянковим судном від 07.01.2023 року № 8 зазначається, що дія цього Порядку поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які проходять підготовку та підтвердження кваліфікації з метою отримання Посвідчення та мають намір експлуатувати прогулянкові/малі судна, а також на посадових осіб Адміністрації судноплавства.

У той же час положеннями цього ж пункту зазначається, що дія цього Порядку не поширюється на осіб, які керують: суднами, що плавають під військово-морським прапором України; суднами, які не підлягають обов`язковій реєстрації у Судновій книзі України; спортивними суднами; весловими суднами.

З наведеного слідує, що вимога щодо необхідності отримання кваліфікації, що підтверджується безстроковим міжнародним посвідченням на право управління прогулянковим судном, тобто вимога щодо отримання права керування відповідним судном, не стосується осіб, які здійснюють керування суднами, що плавають під військово-морським прапором України, суднами, які не підлягають обов`язковій реєстрації у Судновій книзі України, а також спортивними та весловими суднами.

Зазначені положення узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт», в яких встановлюються вимоги лише щодо допуску особи до керування малим водним судном, яке підлягає обов`язковій реєстрації в Судновій книзі України.

Вищезазначене у своїй сукупності дає суду можливість констатувати, що чинним законодавством визначається диференційований порядок допуску осіб до керування малим водним судном. Особливості розрізнення вказаного порядку полягають у тому, що необхідність отримання права на керування малим водним судном, передбачається лише для окремих категорій осіб, зокрема, тих, які здійснюють керування малим водним судном, яке підлягає обов`язковій реєстрації в Судновій книзі України. І, навпаки, якщо особа здійснює керування конкретними категоріями водних суден, зокрема, спортивними чи малими водними суднами, що не підлягають обов`язковій реєстрації, то на неї не поширюється вимога щодо необхідності отримання права на керування таким судном.

Зазначені особливості мають враховуватися при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 130 КУпАП, оскільки до вищезазначеного предмету доказування додається необхідність визначення наявності у особи обов`язку отримання права керування малим водним судном. Відсутність обов`язку отримання права керування малим водним судном свідчить про відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 130 КУпАП, а відповідно свідчить про неможливість притягнення особи до відповідальності за порушення заборони (керувати малим водним судном за відсутності права керування ним), яка на неї не покладається.

У ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт» зазначається, що реєстрація малих і спортивних суден та водних мотоциклів здійснюється у Судновій книзі України і засвідчується судновим білетом, який видається безстроково (крім випадків тимчасової реєстрації).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 35 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт» встановлено, що обов`язковій реєстрації в Судновій книзі України підлягають: 1) малі моторні судна, оснащені механічним двигуном (двигунами) загальною максимальною потужністю 10 кіловатів і більше; 2) малі судна довжиною більше 4 метрів незалежно від наявності механічного двигуна (крім веслових байдарок (каяків), каное, гондол, катамаранів (водних велосипедів) та копій історичних суден); 3) малі судна, що використовуються для рибогосподарської діяльності, перевезення вантажів та/або пасажирів з метою здійснення підприємницької діяльності (крім веслових байдарок (каяків), каное, гондол, катамаранів (водних велосипедів) та копій історичних суден); 4) водні мотоцикли, прогулянкові вітрильні судна довжиною від 4 до 20 метрів.

Реєстрація інших малих суден, спортивних суден, історичних копій суден, інших суден, що не підлягають обов`язковій реєстрації, здійснюється у Судновій книзі України за бажанням судновласника.

Засоби для розваг на воді реєстрації у Судновій книзі України не підлягають.

З протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень ОСОБА_1 судом встановлено, що мале водне судно, керування яким здійснював ОСОБА_1 , оснащено механічним двигуном «Mercuri», потужність якого становить 9,9 кінських сил. Аналіз відкритих відомостей мережі Інтернет дає можливість констатувати, що 9,9 кінських сил в еквіваленті на кіловати становить 7,3824 кіловати, про що, зокрема, зазначається виробником вказаного двигуна у характеристиці до нього.

У свою чергу аналіз відкритих відомостей мережі Інтернет за відсутності доказів зворотного дає можливість підтвердити, що довжина малого водного судна марки Kolibri RM360DS4 дійсно становить 360 сантиметрів, тобто 3,6 метри.

Таким чином, у співставленні з положеннями ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт» судом встановлено, що мале водне судно, керування яким здійснював ОСОБА_1 , оснащено механічним двигуном загальною максимальною потужністю менше 10 кіловатів, довжиною становить не більше 4 метрів. У свою чергу аналіз наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення також не дає можливість зробити висновок, що вказане мале водне судно підпадає під ознаки суден, які визначені у п. 3 ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт».

У свою чергу у п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про внутрішній водний транспорт» зазначено, що водний мотоцикл - вид самохідного прогулянкового судна, персональний плавучий засіб довжиною до 4 метрів включно, призначений для занять спортом або відпочинку, що приводиться в рух водометом і управляється особою, яка перебуває на корпусі, а не всередині засобу, а у п. 54 вказаного нормативного припису встановлюється, що прогулянкове вітрильне судно - судно, що рухається виключно за допомогою вітрила, у тому числі судно, обладнане силовою установкою, яке не використовує її під час руху.

Зазначені положення дають можливість також зробити висновок, що мале водне судно, керування яким здійснював ОСОБА_1 , не належить до категорії водного мотоцикла, оскільки не рухається за допомогою водомету, а також не належить до прогулянкового вітрильного судна, оскільки рухається за допомогою механічного двигуна, а не вітрила.

Таким чином, мале водне судно Kolibri KM 360DS4 не відноситься до передбачених законодавством категорій малих водних суден, що підлягають обов`язковій реєстрації в Судновій книзі України. Це дає можливість констатувати відсутність у осіб, які здійснюють керування ним, обов`язку отримання права керування таким судном.

Зважаючи на вищевикладене, особа, яка не зобов`язана здійснювати реєстрацію малого водного судна, що свідчить про відсутність у неї обов`язку отримання права керування таким судном, не може нести відповідальність за невиконання/неналежне виконання такого обов`язку чи порушення супутньої заборони керування малим водним судном за відсутності права керування ним.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на орган влади (посадову особу), що уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення. У даному випадку такими уповноваженими особами є працівники поліції.

Суд в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення, навіть на виконання вимог ст. 280 КУпАП, не може вдаватися до процесуальних заходів, що призводять до збирання ним доказів як на підтвердження винуватості, так і на підтвердження невинуватості особи, яка притягається до відповідальності. У противному випадку суд перебирає на себе функції органу обвинувачення, що є несумісним з призначенням та правовою природою суду в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На додаток до цього суд звертає увагу, що складаючи протокол про адміністративне правопорушення, уповноважені органи обвинувачення не тільки визначають фабулу обвинувачення, опис інкримінованого правопорушення, але і визначають подальші межі судового розгляду, якими обмежений суд при здійсненні провадження у справі про адміністративне правопорушення. Положеннями чинного КУпАП не передбачено повноважень суду щодо зміни суті обвинувачення, опису інкримінованого правопорушення, формули правової кваліфікації як в бік покращення стану особи, яка притягається до відповідальності, так і в бік погіршення її стану. Зазначеними повноваженнями володіють лише особи, які уповноважені на складання такого протоколу.

У зв`язку з виявленими недоліками в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме наявність суперечності у формулі правової кваліфікації дій особи, постановою суду від 12.07.2023 року справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 130 КУпАП, було повернуто органу поліції на доопрацювання з метою надання остаточної, безальтернативної та безумовної кваліфікації дій ОСОБА_1 .

За результатами доопрацювання до матеріалів справи було долучено акт про телефонну розмову, з якого вбачається, що з метою надання нової копії протоколу серії ААД № 319691 від 24.06.2023 року було здійснено телефонний дзвінок на номер ОСОБА_1 , під час якого останній повідомив, що отримати нову копію протоколу він не має можливості. Також в цьому акті зазначено, що дії ОСОБА_1 помилково були кваліфіковані за ч. 6 ст. 130 КУпАП, натомість правильною кваліфікацією його дій є ч. 5 ст. 130 КУпАП.

Натомість в основному протоколі про адміністративне правопорушення кваліфікація дій ОСОБА_1 зазначена саме за ч. 6 ст. 130 КУпАП, будь-яких змін щодо формули правової кваліфікації у встановленому законодавством порядку не було внесено, внаслідок чого межі судового розгляду не змінилися. На додаток до цього суд звертає увагу, що внесення змін до протоколу про адміністративне правопорушення після його складання та підписання є протиправним та не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з цим зміна формули правової кваліфікації може відбуватися шляхом складання нового протоколу у встановленому законодавством порядку. Акт про телефонну розмову може вказувати на відмову особи отримати копію нового протоколу, однак не може бути документом, на підставі якого змінюється формула правової кваліфікації та межі судового розгляду.

Враховуючи, що межі даного провадження у справі про адміністративне правопорушення обмежуються саме положеннями ч. 6 ст. 130 КУпАП, а не ч. 5 ст. 130 КУпАП, зважаючи на те, що суд позбавлений можливості самостійно змінювати кваліфікацію дій осіб, то суд приходить до висновку, що уповноваженими на те особами, не доведено наявність спеціального суб`єкта в межах даного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 130 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 є особою, яка здійснювала керування малим водним судном, не маючи при цьому права керування ним та маючи при цьому обов`язок отримання права на керування таким судном.

Відсутність суб`єкта складу адміністративного правопорушення позбавляє процесуального сенсу дослідження інших обставин та фактів, що, зокрема, стосуються керування малим водним судном, а також відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 130 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас