ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/241/23 Справа № 694/425/23 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Сакун Д.І. Доповідач в апеляційній інстанції Поєдинок І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року Суддя Черкаського апеляційного суду Черкаської області Поєдинок І.А., розглянувши апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2023 року, якою -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, жителя: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000.00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 536 грн. 80 коп.

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 10.02.2023 року о 19 год. 20 хв. в м. Звенигородка по просп. Шевченка гр. ОСОБА_1 керував автомобілем «Hyundai Н-1» д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження освідування у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився під відео нагрудної бодікамери. ОСОБА_1 мав різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитку ходу, не чітку вимову, почервоніння обличчя, агресивну поведінку, яка не відповідала дійсності. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5, Правил дорожнього руху України.

У судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 з`явився, вину не визнав. Пояснив, що за кермом він не перебував, а сидів на пасажирському сидінні. У дійсності автомобілем керував його товариш. Коли автомобіль зупинився, то товариш відійшов у справах і в цей час під`їхали співробітники поліції і запропонували пройти освідування на що він відмовився.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 пояснив, що є товаришем ОСОБА_1 і у вказаний день він разом з останнім їхав на станцію технічного обслуговування на машині ОСОБА_1 перебуваючи за кермом. Вони зупинились недалеко коло аптеки і свідок пішов собі за ліками, коли повернувся то біля машини ОСОБА_1 перебували співробітники поліції і він вирішив не втручатися у конфлікт та пішов у своїх справах. Вказав, що товаришує з ОСОБА_1 близько десяти років.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції співробітники поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що під час патрулювання побачили автомобіль, який у темну пору доби рухався без освітлення і зупинили його. Одразу після зупинки водій автомобіля пересів на пасажирське сидіння і почав стверджувати, що він не рухався, а просто стояв. Вказав, що керував його товариш, який відійшов, проте оформлення протоколу тривало близько години і товариш так і не повернувся. Жодних осіб, які виходили з автомобіля не було, оскільки співробітники поліції одразу після зупинки підійшли до нього і бачили як ОСОБА_1 пересідав з водійського сидіння на пасажирське.

Постановою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2023 року, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000.00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 536 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить:

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області, від 16.03.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази скоєння ним адміністративного правопорушення, у фабулі оскаржуваної постанови відсутня об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного правопорушення, процедура складання протоколу відбулась з порушенням норм чинного законодавства.

Вказує, що свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення в судовому засіданні суду першої інстанції він не визнав, та вважає, що адміністративне стягнення, якому його було піддано відповідно до постанови суду від 16.03.2023 року не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Розглядаючи справу, суд значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду.

При розгляді справи в судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний ОСОБА_2 , який вказав, що на його прохання він сів за кермо автомобіля та допомагав перегнати автомобіль ОСОБА_1 до найближчої СТО, так як автомобіль був технічно не справний, по дорозі він зупинився, заглушив двигун став на стоянці і пішов до найближчої аптеки собі за ліками, через деякий час повертаючись до автомобіля побачив працівників поліції, при цьому злякався і стояв неподалік спостерігав що відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрутнованість апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Правопорушник ОСОБА_1 та його захисник Столяр О.А. в судове засідання суду апеляційної інстанції неодноразово не з`являвся ( 5 разів), про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином (у всіх випадках).

При цьому захисник подавав клопотання про відкладення судових засідань, у зв`язку із різними причинами не змоги з`явитись на судові засідання.

В судове засідання 21.07.2023 року ОСОБА_1 та його адвокат Столяр О.А. знову не з`явились.

20.07.2023 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від захисника в інтересах ОСОБА_1 про відкладення слухання справи за станом здоров`я та перебування ОСОБА_1 на лікуванні у «Звенигородській БЛІЛ».

При цьому, захисник взагалі не надав ніяких документів медичного характеру підтверджуючих стан здоровя ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 21.07.2023 року дане клопотання було досліджене, за результатами якого було прийнято рішення про відмову в задоволенні клопотання (без видалення до нарадчої кімнати).

Розглядаючи справу у відсутність ОСОБА_1 та захисника суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється протягом 20 днів з дня надходження справи до суду, при цьому справа надійшла до апеляційного суду 03.04.2023 року і таким чином знаходиться в суді 110 днів.

Процесуальну поведінку ОСОБА_1 та захисника з приводу постійного, неодноразового відкладення справи, суд апеляційної інстанції розцінює, як зловживання своїми правами, з метою затягнути судовий розгляд на невизначений час.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Таким чином аналіз даної норми Закону, дозволяє апеляційному суду зробити висновок, що у даному випадку явка ОСОБА_1 та захисника в суді апеляційної інстанції при розгляді його скарги не є обов`язковою, не перешкоджає розгляду справи та ухваленню судового рішення і в даному випадку його права не порушені.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обгрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необгрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно положення ст. 33 КУпАП, суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вважаю, що зазначена постанова судді є законною та обґрунтованою.

Суддя районного суду вірно встановив фактичні обставини справи, та прийняв обґрунтоване рішення щодо доведеності вини гр. ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, 10.02.2023 року о 19 год. 20 хв. в м. Звенигородка по просп. Шевченка гр. ОСОБА_1 керував автомобілем «Hyundai Н-1» д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження освідування у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився під відео нагрудної бодікамери. ОСОБА_1 мав різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитку ходу, не чітку вимову, почервоніння обличчя, агресивну поведінку, яка не відповідала дійсності. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5, Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень підтверджується наступними доказами:

- даними протоколу про адміністративне порушення серії ААБ № 156646 від 10.02.2023 року, де зазначено, що 10.02.2023 року о 19 год. 20 хв. в м. Звенигородка по просп. Шевченка гр. ОСОБА_1 керував автомобілем «Hyundai Н-1» д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження освідування у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився під відео нагрудної бодікамери. ОСОБА_1 мав різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитку ходу, не чітку вимову, почервоніння обличчя, агресивну поведінку, яка не відповідала дійсності. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5, Правил дорожнього руху України.(а.с.1);

- даними пояснень допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції свідків співробітників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що під час патрулювання побачили автомобіль, який у темну пору доби рухався без освітлення і зупинили його. Одразу після зупинки водій автомобіля пересів на пасажирське сидіння і почав стверджувати, що він не рухався, а просто стояв. Вказав, що керував його товариш, який відійшов, проте оформлення протоколу тривало близько години і товариш так і не повернувся. Жодних осіб, які виходили з автомобіля не було, оскільки співробітники поліції одразу після зупинки підійшли до нього і бачили як ОСОБА_1 пересідав з водійського сидіння на пасажирське.(а.с.27);

- даними відеоматеріалів патрульних поліцейських, якими підтверджуються обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.(а.с.9).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положеннями п. 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під м лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини розцінюю як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини викладені в апеляційній скарзі не спростовують факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, відмови від проходження освідування у встановленому законом порядку та не звільняють його від відповідальності за скоєне.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків судді фактичним обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права., є необґрунтованим та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи вина ОСОБА_1 повністю доведена доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 156646 від 10.02.2023 року, даними пояснень свідків співробітників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , даними відеоматеріалів патрульних поліцейських, якими підтверджуються обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а знаходився на пасажирському сидінні, а керувала транспортним засобом інша особа, є необґрунтованим.

Так, з відеоматеріалів вбачається, що 10.02.2023 року, що 10.02.2023 року о 19 год. 20 хв. в м. Звенигородка по просп. Шевченка гр. ОСОБА_1 керував автомобілем «Hyundai Н-1» д.н.з НОМЕР_1 . Наздогнавши та зупинивши даний автомобіль, працівники поліції підходять до транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , останній почав пересідати з водійського крісла на пасажирське, тим самим намагаючись ввести працівників поліції в оману, що він не керував вищевказаним транспортним засобом. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

При цьому тривалість відеозапису тривала близько години і жодна особа, яка за твердженням ОСОБА_1 могла керувати транспортним засобом до автомобіля не підходила.

Так, суд апеляційної інстанції критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_2 , допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки з місця розташування автомобіля вбачається, що поблизу не розташована жодна аптека, крім того вказаний свідок не зміг пояснити причину по якій не повернувся до автомобіля. Необґрунтованими є і ті пояснення, щодо необхідності їхати на станцію технічного обслуговування на справному автомобілі у вечірній час доби.

Разом з тим, покази свідків співробітників поліції повністю підтверджуються оглянутими відео файлами, які містяться в матеріалах справи.

Приймаючи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції виніс обґрунтовану постанову та прийняв правильне рішення, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин матеріалами справи підтверджується наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції у відповідності до статей 33-35 КУпАП, вірно врахував всі обставини справи, врахував порушення ПДР України останнім, ступінь його вини, майновий стан, та призначив ОСОБА_1 стягнення у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000.00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права тупання транспортними засобами на строк один рік та стягненням судового збору на користь держави в розмірі 536 грн. 80 коп.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає, а апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 - слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Поєдинок