Справа №443/929/23
Провадження №3/443/376/23
ПОСТАНОВА

іменем України

31 липня 2023 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за частиною 5 статті 126 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №016607 від 03.05.2023 ОСОБА_1 03.05.2023 о 15 год 33 хв у с. П`ятничани, а/д Н09 404 км, здійснював рух транспортним засобом «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги пункту 2.1. «а» ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на виклик суду не з`явився, хоч про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в належний спосіб, про причини неявки суд не повідомив.

Вирішуючи питання щодо можливості проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім цього, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд зауважує, що ОСОБА_1 не подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 31.07.2023 та не повідомляв суд про причини неприбуття на виклик суду, а також не подавав інші клопотання щодо вжиття судом певних процесуальних дій, зокрема: про витребування доказів, виклик свідків тощо. Крім цього, матеріали справи не містять фактичних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 висловлював усно або у письмовій формі аргументи щодо незаконності дій працівників поліції та складеного на нього протоколу.

З огляду на викладене, беручи до уваги час вчинення адміністративного правопорушення, належне і своєчасне повідомлення особи про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд, вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього документи, доходить такого висновку.

Згідно з диспозицією частини 5 статті 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті.

Диспозицією частини 2 статті 126 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до приписів пункту 2.1. «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001р. №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, суду надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №016607 від 03.05.2023, згідно з яким ОСОБА_1 03.05.2023 о 15 год 33 хв у с. П`ятничани, а/д Н09 404 км, здійснював рух транспортним засобом ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування транспортним засобом (а.с.2).

Проаналізувавши вищевказаний протокол, суд доходить переконання, що він є доказом у розумінні статті 251 КУпАП, який відповідає критеріям належності і допустимості.

Крім цього, відповідно до довідки ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 26.07.2023 встановлено, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 11.05.2023 і відносно нього 11.09.2022 та 03.05.2023 складено протоколи за частиною 2 статті 126 КУпАП (а.с.).

Однак, суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №016607 від 03.05.2023 хоч і є доказом у розумінні статті 251 КУпАП, але, сам по собі, не є достатнім доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП. Інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, матеріали справи не містять.

Згідно з вимогами частини 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також, суд звертає увагу на справу «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), у якій ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Таким чином, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, оскільки наслідком цього буде порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що матеріали справи не містять достатніх доказів наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, що породжує обґрунтовані сумніві у його винуватості.

Статтею 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з приписами статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що уповноваженою особою на складання протоколу про адміністративне правопорушення не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, відтак суд доходить переконання, що провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 245, 247, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 5 статті 126 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.І. Павлів