Справа № 503/774/23
Провадження №3/503/606/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від відділу поліцейської діяльності № 1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого різноробочим ТОВ «Соковий завод Кодимський», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 1732 КУпАП,

встановив:

26.06.2023 року складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 765340, згідно змісту якого24.06.2023 року близько 24.00 години ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого зареєстрованого місця проживання розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру у відношенні своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, словесно принижував її, окрім того тягнув за волосся, внаслідок чого останній могла бути завдана шкода її психічному і фізичному здоров`ю, у зв`язку з чим ОСОБА_1 своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 1732 КУпАП.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, про місце і час розгляду справи був своєчасно сповіщений належним чином, у відповідності до вимог ст. 2772 КУпАП та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчать відповідні довідки про доставку йому 13.07.2023 року судової повістки у додаток «Viber» на номер телефону зазначений у поданій ним до суду заявці. Клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило. Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема, рішення «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. З аналізу постанови Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №0870/8014/12 вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За перелічених вище обставин суд вважає, що неявка ОСОБА_1 на судовий розгляд не має поважних причин та свідчить про ухилення останнього від участі в судовому засіданні з метою створення штучних перешкод у розгляді справи, як обраний спосіб захисту. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції. У зв`язку з вище викладеним і у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Диспозицією та об`єктивною стороною правопорушення за ч.1 ст. 1732 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Сім`я, згідно з положеннями ст. 3 СК України, є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII (надалі за текстом Закон), у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.14 ч.1 ст. 1 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В свою чергу, відповідно до п.17 ч.1 ст. 1 Закону, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім іншого, ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Суд звертає увагу на те, що згідно змісту самого письмового пояснення самої потерпілої ОСОБА_2 від 25.06.2023 року (а.с.6) її співмешканець ОСОБА_1 завдав їй «удару по обличчю». При цьому, це письмове пояснення взагалі не містить зазначення таких обставин, які вказані при викладені суті порушення в протоколі про адміністративне порушення, про діяння ОСОБА_1 у відношенні ОСОБА_2 як «висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, словесно принижував її, окрім того тягнув за волосся».

В змісті письмового пояснення ОСОБА_1 від 25.06.2023 року (а.с.5) останній зазначав, що між ним і його співмешканкою ОСОБА_2 сталася суперечка з приводу того, що остання стверджувала, що Він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. В подальшому, коли вони вже перебували в будинку за місцем проживання ОСОБА_3 , то у кімнату, де перебувала мати ОСОБА_1 ОСОБА_3 разом із малолітньою дитиною ОСОБА_4 , яка є дочкою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , увійшла ОСОБА_2 та перебуваючи в агресивному стані підійшла до ОСОБА_3 і почала забирати з її рук дитину, але ОСОБА_3 не хотіла їй давати дитину намагаючись при цьому заспокоїти її. Даний факт обурив ОСОБА_1 , внаслідок чого останній підійшов до ОСОБА_2 та взявши її за волосся зігнув до підлоги з метою заспокоїти. В цей час ОСОБА_2 вкусила його за праву ногу, а Він відпустив її.

В свою чергу у письмовому поясненні свідка ОСОБА_3 відзначено про те, що ОСОБА_2 «вела себе неадекватно, агресивно» через що між ними виникла сварка. ОСОБА_2 висловлювалась в її адресу нецензурною лайкою. Коли вони вже перебували у неї в будинку, то зайшла ОСОБА_2 , одразу підбігла до неї і хотіла забрати дитину, але вона їй дитину не віддала, так як ОСОБА_2 була дуже збуджена і вона подумала, що зможе зашкодити дитині. Тому хотіла спочатку заспокоїти ОСОБА_2 , а потім повернути дитину. Однак, ОСОБА_2 зі злості порозкидала речі. Після чого її син ОСОБА_1 підійшов до ОСОБА_2 та взяв її за волосся і почав її тягнути, а остання нахилилась і вкусила його за праву ногу. При цьому, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 висловлювалися в її адресу один одного нецензурною лайкою.

Таким чином, з наведеного виходить, що словесні образи нецензурною лайкою мали у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 взаємний характер, а фізична сила ОСОБА_1 була застосована до ОСОБА_2 після вчинення останньою агресивних дій фізичного характеру у помешканні ОСОБА_3 .

В свою чергу відсутні стандарти того, які саме мають бути правомірні дії, зокрема фізичного характеру, для убезпечення від агресії іншої людини, але суд вважає, що за умов відсутності відомостей про отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, то ОСОБА_1 в умовах відповідної конфліктної ситуації не вийшов за межі допустимого.

Суд жодним чином не може виправдовувати обставини використання під час спілкування висловлювань нецензурною лайкою, але не може брати до уваги те, що отримавши від ОСОБА_2 укус ОСОБА_1 відреагував виплеском негативних емоцій, внаслідок отримання фізичного болю, що не може розглядатися як безпідставна реакція.

За таких умов суд не вважає за можливе оцінювати діяння ОСОБА_1 як домашнє насильство психологічного та/або фізичного характеру у відношенні своєї співмешканки ОСОБА_2 , а відповідає протидії агресії з боку останньої.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України.

Ураховуючи зазначене вище суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 1732 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.В. Вороненко