Провадження № 3/522/7924/23
ПОСТАНОВА

31 липня 2023 року

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренко С.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з ОРУП №1 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з Управління патрульної поліції в Одеській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 426218 від 08.06.2023 р., водій ОСОБА_1 , 08 червня 2023 року о 05 годині 10 хвилин, у м. Одесі по вул. Пантелеймонівська 27, керував автомобілем ВАЗ 2103 за державним номерним знаком: НОМЕР_1 , у порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, з явними ознаками наркотичного сп`яніння а саме: поведінка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, зіниці очей розширені та не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

За цим фактом співробітниками патрульної поліції, стосовно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 426218 від 08.06.2023 р.

Допитаний в судовому засіданні, ОСОБА_1 провину свою в інкримінованому йому правопорушенні не визнав. У своїх пояснення ОСОБА_1 розповів що, 08 червня 2023 року, між ним та співробітниками поліції стався конфлікт, а саме: співробітники поліції підїхали до ОСОБА_1 , який на тот момент був вимушений зупинитися на трамвайних колій, які проходять вздовж ринку "Привоз". Зі слів ОСОБА_1 , сівробітники поліції почали у грубій формі наполягати на тому, що він має відїхати в інше місце для стоянки. Дана вимога супроводжувалась погрозами на адресу ОСОБА_1 , про те, що вони заберуть транспортний засіб, відправлять його на нужди військовим та самого водія відправлять до лав ЗСУ. Після вищевказаних погроз, ОСОБА_1 вирішив проїхати далі та поставити автомобіль на стоянку біля магазина "Фокстрот", але на цьому співробітники поліції не зупинились, а проїхали за водієм та перевірили дані траспортного засобу та виявили вітсутність страхового полюса. Вже після того, як ОСОБА_1 поставив машину на стоянку та сидів у машині, співробітники поліції підійшли до нього та почали запис з бодікамер. Ця ситуація і зумовила таку недовірливу поведінку з боку ОСОБА_1 .

Також, у судовому засіданні був заслуханий свідок, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, проживаюча: АДРЕСА_1 , яка є невісткою ОСОБА_1 , та була присутня 08.06.2023 р. при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 , та при подіях які передували скаданню вищевказаного протоколу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила наступне: 08.06.2023 р. вона попросила ОСОБА_1 , привезти товар на ринок "Привоз" для подальшого продажу, що він і зробив. До ринку "Привоз" вони під`їхали приблизно о 05:10 годин ранку, та зупинились біля колій. Після чого сзаду підїхали співробітники поліції та почали наполягати на тому, щоб ОСОБА_1 від`їхав в інше місце, дане наполягання супроводжувалось погрозами на адресу ОСОБА_1 , а саме: нібито співробітникі поліції можуть забрати ОСОБА_1 до воєнкомату та автомобіль віддати на потреби ЗСУ. Після цього інциденту ОСОБА_1 вирішив перепаркуватися на стоянку магазину "Фокстрот" та співробітники поліції не зупинилися на цьому та під`їхали знову до вже припаркованої машини. Співробітники поліції одразу почали наполягати на тому, що у ОСОБА_1 є нібито ознаки наркотичного спяніння. ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного освідування, він чекав поки я віднесу товар та повернуся до сина, якого я залишила у машині. Після того як я прийшла ОСОБА_1 одразу звернувся до спіробіників поліції для проходження медичного освідування, але співробітники поліції не погодились везти його до медичної установи. Після складання протоколу, співробітник поліції закриваючи двері свого службового автомобіля вдарив дверцятами руку ОСОБА_1 , на що ОСОБА_1 викликав швидку допомогу для надання йому першої допомоги.

Адвокатом Пошали К.С., до суду були надані такі докази невинуватості ОСОБА_1 у інкримінованому правопорушенні, а саме: адвокатське опитування лікаря швидкої допомоги, ОСОБА_3 , яка надавала ОСОБА_1 первинну медичну допомогу. Перед наданням допомоги вона проводила первинний огляд ОСОБА_1 та не виявила у нього ознак наркотичного чи іншого спяніння.

Також, адвокат Пошали К.С., надала до суду довідку з КНП "Біляївська багатопрофільна лікарня" БМР, де вказано, що ОСОБА_1 , в карточці Біляївського наркологічного кабінету на обліку не стоїть.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , пояснення свідка ОСОБА_2 надані ними в судовому засіданні, дослідивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази відносно ОСОБА_4 в їх сукупності, суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто неможе бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожньогоруху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Відповідно до п.1.10 ПДР України водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі

Під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Судом був досліджений СД-диск з відеозаписом з нагрудної камери/відеореєстратора поліцейського, доданий до матеріалів провадження, переглядом якого встановлено, що на ньому не зафіксований факт руху автомобіля, яким керував ОСОБА_1 . Отже, слід констатувати, що відеозапис, долучений до матеріалів провадження не відображає відомостей безпосереднього керування притягуваним транспортним засобом, що також однією з невід`ємних складових для кваліфікації дій притягуваного за ст.130 КУпАП, а тому не може бути визнаний у справі належним доказом.

У наявному відео з бодікамер не зафіксовано факту виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, не зафіксовано, щоб працівники поліції світили ліхтариком в обличчя ОСОБА_1 , щоб перевірити реакцію його зіниць на світло.

Також, з відео доданого до протоколу вбачається, що співробітниками поліції не роз`яснили наслідки відмови від проходження медичного освідування.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

При цьому, огляд може проводитися не у будь-якому медичному закладі, а у закладі, який включено в Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення такого огляду. Цей перелік затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду в інших закладах заборонено законом.

Відповідно до ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із п.8 р. ІІ Інструкції №1452/735 форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, зазначені нормативні акти чітко передбачають, що у випадку відмови водія від огляду на місці зупинки чи незгоди водія із результатами огляду на місці зупинки, працівник поліції ще не має права скласти протокол за статтею 130 КУпАП. У такому випадку закон покладає обов`язок на працівника поліції запропонувати водієві пройти огляд в медичному закладі.

Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо.

І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП.

Однак в порушення зазначеної вище інструкції, співробітники поліції як вбачається з безперервного відео з бодікамер почали складати протокол за ніби-то відмову ОСОБА_1 від проходження медичного освідування, хоча повінні були спочатку написати письмове направлення на медичний огляд водія, та на відео вручити дане направлення ОСОБА_1 , що зроблено не було, а вже потім в разі відмови ОСОБА_1 від проходження медичного освідування, почати складати протокол відносно нього.

Одже, співробітники поліції нібито спочатку склали письмове направлення, як вбачається з матеріалів справи, а вже потім склали протокол, хоча насправді як можно побачити з відео з бодікамер, спочатку почали складати протокол та не вручили письмового направлення на мед освідування, а лише долучили його у матеріали справи.

Якщо ж водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за статтею 130 КУпАП відсутні.

Зазначені вимоги нормативних актів працівниками поліції дотримані не були.

Одночасно суд констатує, що в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні дані про виконання поліцейськими вимог ч.1, 7 ст. 266 КУпАП, щодо про відсторонення правопорушника від керування транспортним засобом та про передачу керування автомобілем уповноваженій ним особі, яка має посвідчення водія.

Так, аналіз вказаної норми вказує, що з метою усунення небезпеки, що виникає при знаходженні за кермом водія (судноводія) у стані сп`яніння, законодавством передбачена необхідність відсторонення зазначених осіб від керування транспортними засобами або суднами. Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що їм керує, затримання посвідчення водія і здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу.

А тому встановлений факт не відсторонення ОСОБА_1 працівниками поліції від керування транспортним засобом ставить під сумнів зібрані у справі докази.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах.

За таких обставин, з урахуванням положень вимог п./п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що дає суду підстави зробити висновок про недоведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку, що ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Керуючись ст. 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси С.М. Кічмаренко