Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9363/22 Головуючий у 1-й інст. Костенко С. М.
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника Колупаєва Валерія Вікторовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Колупаєва Валерія Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 28 березня 2023 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 28 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. Стягнуто судовий збір в розмірі 496,2 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 16.09.2022 о 13 год. в м. Житомирі, вул. Вільський шлях, 221 керував т/з Mersedes д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України. та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Колупаєв В.В., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що він діяв в стані крайньої необхідності, йому не було оголошено ознаки сп`яніння та його не відстороняли він керування.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так з протоколу про адміністративне правопорушення від 16.09.2022 вбачається, що ОСОБА_1 16.09.2022 о 13 год. в м. Житомирі, вул. Вільський шлях, 221 керував т/з Mersedes д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України. та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9 а Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що останній керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку; постановою про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПО18 № 698290 від 16.09.2022 за ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП; направленням на медичний огляд; актом огляду на стан сп`яніння, згідно якого водій відмовився від його проходження; відеозаписом з відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського, з якої вбачається, що ОСОБА_1 керував т/з, під час керування розмовляв по мобільному телефону, у зв`язку з чим був зупинений. При перевірці документів, встановлено, що водій не отримував водійських прав, у зв`язку з цим був притягнутий до адміністративної відповідальності. Під час складання документів у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у свою чергу останній не заперечував, що вжив дві банки напою "Рево" та дві стопки самогону, у зв`язку з цим водієві запропоновано пройти огляд, на що останній категорично відмовився. Слід зауважити, що ОСОБА_1 ознайомився зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, поставивши свій підпис.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що він діяв в стані крайньої необхідності, виконуючи наказ командира про прибуття до технічних приміщень бригади військової частини з місця тимчасового розміщення, суд відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними доказами і відеозаписами з нагрудної камери поліцейського та спростовуються поясненнями ОСОБА_1 , де він визнав, що випив спиртні напої і зазначив у письмових поясненнях на протоколі, що це пов`язано із розірванням шлюбу.

Щодо посилань на обов`язковість виконання наказу командира, як крайню необхідність, слід зазначити наступне.

ОСОБА_1 посилається на те, що він є військовослужбовцем і на підставі Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний виконувати накази командира, тому він діяв в стані крайньої необхідності. Однак, відповідно до п. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

ОСОБА_1 не має посвідчення водія, тому він у розумінні п. 1.10 ПДР України («водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії»), а є особою, яка керує транспортним засобом. Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, встановлена ч. 2 ст. 126 КУпАП. Отже, керування транспортним засобом без посвідчення водія заборонено законодавством. Як зазначено вище, також заборонено керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Вжиття алкогольних напоїв їм підтверджено на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Таким чином, навіть при отриманні наказу командира, ОСОБА_1 повинен був доповісти командиру про неможливість його виконання у зв`язку із відсутністю посвідчення водія та вжиття алкогольних напоїв. Ігнорування ОСОБА_1 вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України при наявності обставин, що перешкоджають виконанню такого наказу, виключає стан крайньої необхідності.

При цьому зупинка автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», йому було оголошено про підозру у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що їм не заперечувалося, працівниками поліції ОСОБА_1 було відсторонено від керування та роз`яснено необхідність виклику іншого водія.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозаписам, як належним та допустимим доказам, та які не мають ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Колупаєва Валерія Вікторовича, подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Богунського районного суду м. Житомира від 28 березня 2023 року - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь