Номер провадження: 33/813/1200/23
Номер справи місцевого суду: 512/831/22
Головуючий у першій інстанції БРЮХОВЕЦЬКИЙ О. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Сінько А.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Савранського районного суду Одеської області від 08.06.2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 166415 від 10.11.2022 зазначено, що ОСОБА_1 10.11.2022 близько 22 години 00 хвилини в с. Дубинове по вулиці Покотила керував автомобілем ВАЗ-2109 з державним номерним знаком НОМЕР_1 в з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей). Від проходження огляду на виявлення стані сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою Drager та від проведення такого огляду в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

Мотивуючи таку постанову суд першої інстанції виходив з того, що з письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що під час чергування ними на блок посту в селі Дубинове 10.11.2022 близько 22 години був зупинений автомобіль ВАЗ-2109 з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою Drager або в приміщенні медичного закладу відмовився. Крім того, на місце події було викликано військову прокуратуру (а.с.3,4).В судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили в суді свої пояснення та додатково зазначили, що особисто спостерігали відмову ОСОБА_1 пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою Drager або в приміщенні медичного закладу. Відповідно до вищевикладеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що працівниками поліції було встановлено факт відмови водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою особа, що притягається до адміністративної відповідальності подала апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що 22.12.2022 ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак 21.12.2022 подав заяву про ознайомлення із матеріалами справи в електронному вигляді. У зв?язку з цим в судове засідання було відкладене на 26.01.2023. Крім того, 03.01.2023 на електронну пошту ОСОБА_1 судом були надіслані скановані матеріали справи про притягнення його адміністративної відповідальності про що свідчить наявний в матеріалах справи звіт. 23.01.2023 ОСОБА_1 до канцелярії суду подав клопотання про ознайомлення із матеріалами справи. суду та зробив необхідні фотокопії про що свідчить його власний підпис на заяві. Того ж дня, 23.01.2023 ОСОБА_4 ознайомився із матеріалами с па заяв, приміщенні 26.01.2023 в судове засідання ОСОБА_4 не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений нележним чином та своечасно, про що свідчить рекомендоване повідомления про вручення поштового відравлення (а.с. 10), однак до суду надійшло його клопотання, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщения суду за допомогою власних технічних засобів. В обгрунтування вказаного клопотания ОСОБА_1 посилався на військову агресію Російської Федерації проти України та запровадження, у зв?язку з цим в Україні, воснного стану. Також ОСОБА_4 зазначив, що на даний час він вступив до лав ЗСУ та виконуе бойові завдання. Постановою Савранського районного суду Одеської області від 26.01.2023 клопотання задоволене та надано можливість ОСОБА_1 взяти участь у судовому засіданні, призначеному на 11 годину 00 хвилин 09.02.2023 в режимі відеоконференції поза використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв 'язку (модуль системи «Електоронний суд»). 09.02.2023 в судове засіданні ОСОБА_1 не з?явився однак до суду надійшло його клопотання про зупинення провадження у справі. В обгрунтування вказаного клопотання ОСОБА_1 посилався на те, що з 01.02.2023 режим несення ним служби в лавах ЗСУ змінився і на даний час він перебуває в польових умовах де доступ до мережі інтернет відсутній. У зв?язку з цим у ОСОБА_1 немає можливості прийняти участь в судовому засіданні 09.02.2023 в режимі відеоконференції. Крім того, у вказаному клопотанні ОСОБА_1 зазначив, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною і статті 130 КУпАП він не визнає. Постановою Савранського районного суду Одеської області від 09.02.2023 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовлено та призначено судове засідання на 09.03.2023 (а.с.24). 09.03.2023 ОСОБА_1 в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений нелажним чином та своєчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак 08.03.2023 подав повторне клопотання про зупинення провадження у справі. В обгрунтування вказаного клопотання ОСОБА_1 посилався на те, що у зв?язку з виконанням бойового завдання, його та бійців його військової частини передислоковано в один з лісів області на невизначений строк. Тривалий час ОСОБА_1 перебуває в польових умовах, що позбавляє його можливості як прибути в судове засідання так прийняти участь в судовому засідання в режимі відеоконференції. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП він не визнає. Постановою Савранського районного суду Одеської області від 09.03.2023 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовлено та призначено судове засідання на 06.04.2023. Крім того, постановою Савранського районного суду Одеської області витребувано з Сектору поліцейської діяльності № 2 Відділу поліції № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області усі наявні відеозаписи, які стосуються протоколу серії ДПР 18 № 166415 від 10.11.2022 складеного стосовно ОСОБА_1 за частиноюі статті 130 КУПАП. 14.03.2023 на виконання постанови суду про витребування доказів з Сектору поліцейської діяльності № 2 Відділу поліції Ле 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області надійшов лист, з якого вбачається, що відеозапис до протоколу серії ДПР 18 №166415 від 10.11.2022 складеного стосовно ОСОБА_1 не зберігся через технічні несправності відеореєстратора. 06.04.2023 ОСОБА_4 в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений нелажним чином та своєчасно, про що свідчить рекомендоване повідомления про вручення поштового відправлення, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв?язку з передислокуванням його та інших бійців військової частини в один із лісів Одеської області, перебуванням у польових умовах та неможливістю взяти участь в режимі відеоконференції навість в режимі відеоконференції. У зв?язку з цим в судове засідання було відкладене на 11.05.2023. 11.05.2023 ОСОБА_1 в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений нелажним чином та своєчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з передислокуванням його та інших бійців військової частини в один із лісів Одеської області, перебуванням у польових умовах та неможливістю взяти участь в режимі відеоконференції. У зв?язку з цим в судове засідання було відкладене на 08.06.2023. 08.06.2023 ОСОБА_4 в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений нелажним чином та своєчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з передислокуванням його та інших бійців військової частини в один із лісів Одеської області, перебуванням у польових умовах та неможливістю взяти участь в режимі відеоконференції . Також, інформація про час та місце розгляду вказаної справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Суд наголосив, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У пункті 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (заява Ле 3236/03) від 03 квітня 2008 року, Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов?язком добросовісно користуватися наланими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07 липня 1989 року). Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов?язана слідкувати за перебігом розгляду своєї справи. При цьому суд критично оцінив клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, у зв?язку з передислокуванням його та інших бійців військової частини в один із лісів Одеської області, перебуванням у польових умовах та неможливістю взяти участь в режимі відеоконференції, оскільки повістки про виклик в судові засідання направлялись судом за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1 , та неодноразово отримувались особисто ОСОБА_1 .. До того ж неодноразові клопотання ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи, забезпечення участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. зупинення провадження у справі, відкладення розгляду справи були сформовані особисто ОСОБА_5 в системі "Електронний суд", вочевидь, за допомогою комп?ютера, який мав доступ до мережі інтернет, що також спростовує неможливість напротязі більше чотирьох місяців взяти участь в судовому засіданні за допомогою відеоконференції, враховуючи раніше подану ним заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. У пунктах 66 - 69 рішення у справі «Смірнова проти України» (заявал 36655/02) від 08 листопала 2005 року Європейський суд з прав людини повторює, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставии справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів а також предмет спору. Нездатність державних органів ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням статті 6 параграфа 1 даної Конвенції, оскільки обов?язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу черго на відповідні державні органи. За таких обставин, враховуючи, що статтею 268 КУпАП не передбачена обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП. ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу без участі ОСОБА_1 . З висновками суду погодитись не можна, вважав що судом не в повному обсязі встановлені обставини даної події та із грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, прийнято постанову про визнання мене винним у скоєнні даного адміністративного правопорушення та накладено зазначене вище адміністративне стягнення. Так, у відповідності до оскаржуваної постанови вважається встановленими наступні факти, які вказують на наявність в моїх діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння. 3 такими висновками суду погодитись не можна. Так як він зазначав, що у стані алкогольного сп?яніння не перебував, а його відмова від проходження огляду на стан сп?яніння пов?язана з тим, що у поліцейського на місці зупинки транспортного засобу не було при собі самого алкотестера, вони вимагали для проходження огляду на стан сп?яніння проїхати до місцевого відділу поліції, на що він своєї згоди не надав, а вимагав щоб огляд на стан сп?яніння проводився саме на місці зупинки транспортного засобу як це передбачено пунктом 6, розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року., але працівники поліції на такі мої вимоги відповіли відмовою та продовжували наполягати проїхати з ними до відділу поліції для проходження там огляду на стан сп?яніння, а він притримувався своєї позиції, заявивши що бажає проходити огляд на стан сп?яніння на місці. Не бажаючи привезти на місце зупинки мого транспортного засобу алкотестер, працівники поліції запропонували йому проїхати до місцевої лікарні для проведення огляду мене на стан сп?яніння у даному закладі охорони здоров?я. Будучи переконаним в тому, що він не вживав спиртних напоїв, ніякого правопорушення не вчиняв, він не розумів чому він мав кудись їхати (до райвідділу поліції, чи до лікарні) щоб поліцейські змогли переконатися в тому що він тверезий, тим більше що він чітко розумів що такі вимоги працівників поліції є не законними, що насамперед огляд на стан сп?яніння має бути проведено поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, а не везти водія до відділу поліції. Відмова скаржника виконувати такі незаконні вимоги працівників поліції також була ще пов?язана із тим, що він уже в той час перебував на службі у ЗСУ та їхав за дорученням керівництва у службових секретних справах. Такі мої дії працівники поліції сприйняли як відмову від проходження огляду на стан сп?яніння, в результаті чого склали стосовно мене протокол про адміністративне правопорушення по ст.130 ч.1 КУпАП., підписувати який він відмовився так як весь цей час наголошував на тому що дії працівників поліції с не законними так як ними було порушено порядок проведення огляду на стан сп?яніння, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп?яніння, а лише просив працівників поліції провести його в порядку і у спосіб, визначеному Законом, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Всі ці дії працівники поліції фіксували на портативну бодікамеру, про що мені перед початком спілкування одразу повідомили, однак в подальшому, в порушення вимог ч.2 ст.266 КУпАП, даний відеозапис разом із протоколом про адміністративне правопорушення до суду надано не було, через що стало неможливим об?єктивно та у повному обсязі дослідити всі обставини справи та прийняти обґрунтоване та законне рішення. Крім того, на незаконність дій працівників поліції також вказує той факт, що до участі у оформленні протоколу про адміністративне правопорушення були залучені свідки військовослужбовці, які знаходились разом із працівниками поліції на блокпосту де мене зупинили та перебувають у близьких дружніх відносинах з самими працівниками поліції, а тому до них слід ставитися критично так як їх свідчення є не повними і упередженими. Вважаю що відеозапис з бодікамери працівника поліції, на якому зафіксовано всі обставини мого спілкування з ними відображає факт неправомірних дій працівників поліції, а тому він умисно і не був долучений до матеріалів справи, хоча відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП це є обов?язковим. Приймаючи до розгляду даний протокол Савранський районний суд Одеської області не звернув на це уваги та навіть не повернув даний адміністративний матеріал до відділу поліції для доопрацювання, а в подальшому прийняв явно необґрунтовану та не законну постанову. Докази обставин, викладених у даному протоколі, на які посилається суд е не належними і не допустимими доказами у справі та такими, що не дають можливість однозначно, за принципом «Позарозумним сумнівом» стверджувати про наявність у мене вини у скоєнні даного правопорушення. Вважаю що обставини, викладені у даному протоколі не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому провадження у справі підлягає закриттю. Вважав, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В даному випадку справу було розглянуто за моєї відсутності, а рішення прийнято на підставі документів - доказів, які містяться в матеріалах справи без перевірки їх достовірності в судовому засіданні. Підставою для розгляду адміністративної справи за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, мають бути встановлені у сукупності дві вищевказані обставини, а саме: що є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В даному випадку має місце встановлення обох обставин-умов для вирішення питання щодо можливості розгляду справи за моєї відсутності. Так, судом було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що судові засідання по справі відкладалися на іншу дату на підставі моїх клопотань у зв?язку із тим, що я 21.06.2022 року, в порядку загальної мобілізації вступив до лав Збройних Сил України для захисту територіальної цілісності України під час війни з російською федерацією і що у зв?язку із цим виконую відповідні бойові завдання. Подане мною в рамках даної справи клопотання про зупинення провадження у справі судом було відхилено. Таким чином військові ЗСУ, у тому числі і скаржник вважав, що він виконуючи відповідні бойові завдання по захисту територіальної цілісності України під час війни з російською федерацією, перебуваючи у польових умовах, ризикуючи кожного дня своїм життям заради миру в Україні, для захисту цивільного населення (у тому числі і працівників суду) не можуть з?явитися до суду і реалізувати своє право на захист, а суд ігнорує такі факти, відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи, про зупинення провадження у справі та накладає на мене - воїна ЗСУ адміністративне стягнення.

Явка в судове засідання

Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Суд задовольнив клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак ОСОБА_1 не зявився на звязку. Суд враховую попередню процесуальну поведінку ОСОБА_1 який неодноразово подавав клопотання про його участь у режимі відеоконференцзв`язку та повідомлявся належним чином, неодноразово, про судові засідання, але ж не приймав участі у жодному, що суд апеляційної інстанції сприймає як затягування судового процесу з метою уникнення від відповідальності.

Позиція апеляційного суду

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 166415 від 10.11.2022 зазначено, що ОСОБА_1 10.11.2022 близько 22 години 00 хвилини в с. Дубинове по вулиці Покотила керував автомобілем ВАЗ-2109 з державним номерним знаком НОМЕР_1 в з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей). Від проходження огляду на виявлення стані сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою Drager та від проведення такого огляду в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до наданих суду першої інстанції заперечень особи що притягається до адміністративної відповідальності., яким судом дана належна та аргументована оцінка, цих правильних висновків не спростовують.

Судом першої вірно враховано, що Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно п. 3, 4, 7 розд. ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду - огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, доведена та підтверджується наступними доказами.

З письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що під час чергування ними на блок посту в селі Дубинове 10.11.2022 близько 22 години був зупинений автомобіль ВАЗ-2109 з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою Drager або в приміщенні медичного закладу відмовився. Крім того, на місце події було викликано військову прокуратуру (а.с.3, 4).

Викликані в судове засідання свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили в суді свої пояснення та додатково зазначили, що особисто спостерігали відмову ОСОБА_1 пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою Drager або в приміщенні медичного закладу.

Суд апеляційної інстанції вивчивши матеріали справи погоджується з доводами суду першої інстанції, що у поліцейських були всі підстави вважати, що особа може перебувати у стані сп`яніння, оскільки ознаки зазначені у протоколі знайшли своє підтвердження у ході дослідження матеріалів справи.

Відсутність відеозапису на місці складення протоколу, згідно із вимогами КУпАП не є порушенням, адже усі події які мають значення для встановлення винуватості ОСОБА_1 були підтвердженні поясненням свідків, а тому посилання скаржника про те, що відсутній відеозапис є порушення вимог Інструкції, є необгрунтованими.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що поліцейські належним чином роз`яснили і повідомили зміст та фабулу правопорушення, місце судового розгляду, про що особа і ставить підпис. Те, що особі не роз`яснили вимог ст. 268 КУпАП не може бути підставою для закриття провадження по справі за відсутності складу правопорушення, адже суддя, розглядаючи таку справу, самостійно роз`яснює особі усі передбачені законом та Конституцією права.

Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви з яких виходив суд першої інстанції, вважав їх належними, достатніми та доведеними допустимими доказами, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки він від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовилася.

При цьому судом також враховується, що невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд оцінює критично та вважає це способом захисту від складеного відносно нього адміністративного протоколу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів у суду та підтверджують вину ОСОБА_1 .. Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд приймав оскаржувану постанову у відсутності ОСОБА_1 , то апеляційний суд зазначає наступне, відповідно до матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово подавав клопотання про його участь у режимі відеоконференцзв`язку та повідомлявся належним чином, неодноразово, про судові засідання, але ж не приймав участі у жодному, що суд апеляційної інстанції сприймає як затягування судового процесу з метою уникнення від відповідальності.

Щодо клопотання про зупинення провадження у справі, то суд першої інстанції вирішив його вірно, так як такі підстави зазначені у клопотанні не передбачені законом. Суд з метою справедливості, може зупинити провадження на час перебування притягуваної особи у випадках, коли є обґрунтовані докази перебування такої особи у зоні проведення військових дій, а не такі які зазначав скаржник, та до того ж не підтверджував їх доказами.

Щодо сукупності доводів апеляційної скарги по суті, апеляційний суд зазначає, що вони викладені на припущеннях скаржника та належними доказами необґрунтовуються, до того ж, як скаржник сам підтверджує факт відмови від проходження процедури на встановлення його стану сп`яніння.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зведенні до цитування правових позиції ВС, ЄСПЛ, положень Конвенції з прав людини, Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України, але ж скаржником такі положення трактуються виходячи з його суб`єктивного ставлення до вирішення питання, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та визнаються апеляційним судом такими, що направленні невизнання своєї вини ОСОБА_1 і не погодженням з законною позицією суду, що наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, суддя дійшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд зазначає, що формальний підхід до розгляду справи, із урахуванням категорії справи, може призвести не лише до підриву авторитету судової влади у суспільстві, а і до погодження можливості вчинення особами суспільно небезпечних діянь.

До доводу апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, суд також ставиться критично, оскільки виявлені ознаки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення: різкий запах алкоголю з порожнини рота, повідінка яка не відповідає обстановці. У той же час, саме до компетенції органів поліції відноситься оцінка таких ознак, згідно п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв.Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008р.).

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, що працівники поліції обмежували права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (зокрема на право надати пояснення), порушували свої службові обов`язки та порушували положення Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 або Конституцію чи закони України, ОСОБА_1 , суду не надано.

Суд виходить із того, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Стандарт доказування «вірогідність доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають учасники справи. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини. Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення. Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

Суд наголошує, що для наявності складу такого адміністративного правопорушення достатнім є саме відмова особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тощо. Вказане кореспондується із визначеним п. 2.5. Правил дорожнього руху обов`язком такої особи на вимогу поліцейського пройти вказаний огляд безумовно, і жодним чином не пов`язане із наявністю або відсутністю будь-яких зовнішніх ознак у водія.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Савранського районного суду Одеської області від 08.06.2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 28 липня 2023 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький