Номер провадження: 33/813/879/23
Справа № 492/723/22
Головуючий у першій інстанції Рязанова К. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Нечитайло А.Ю.,

захисника ОСОБА_1 - адвоката Реу Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Реу Руслана Васильовича на постанову Саратського районного суду Одеської області від 25 квітня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн. на користь держави.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 15 серпня 2022 року, о 21 год. 50 хв., ОСОБА_1 в м. Арциз, по вул. Соборна, керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Саратського районного суду Одеської області від 25 квітня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.47-48).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 01.05.2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Реу Р.В. подав не неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с.50-58).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями в Одеському апеляційному судді від 25.05.2023 року було обрано головуючу суддю Бездрабко В.О. (а.с.65).

Однак, через закінчення відрядження суддів Херсонського апеляційного суду до Одеського апеляційного суду, головуюча суддя Бездрабко В.О., в проваджені якої перебувала дана справа, на підставі рішення Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31 травня 2023 року), повернулась для виконання своїх посадових обов`язків до Херсонського апеляційного суду (а.с.67).

Відповідно до п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом автоматизованого розподілу судової справи було обрано головуючого суддю Сегеду С.М. (а.с.68).

Так, судове засідання з розгляду апеляційної скарги було призначено на 20.06.2023 року, однак через надходження від представника ОСОБА_1 - адвоката Реу Р.В. заяви про відкладення судового засідання через його зайнятість в іншому судовому засіданні в Арцизькому районному суді Одеської області (а.с.73-75), заява була задоволена, судове засідання було відкладено на 27.06.2023 року на 12 год. 30 хв. (а.с.76-77).

У судове засідання призначене на 27.06.2023 року прибув особисто правопорушник ОСОБА_1 , представник ОСОБА_1 - адвокат Реу Р.В., дали свої пояснення по справі, з переглядом в судовому засіданні відеозапису події скоєного правопорушення ОСОБА_1 , однак, через необхідність додаткового дослідження матеріалів справи було оголошено перерву до 18.07.2023 року (а.с.81-84).

У судове засідання призначене на 18.07.2023 року, на 11 год. 00 хв. з`явився представник ОСОБА_1 - адвокат Реу Р.В., який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити (а.с.85-88).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те,що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, при винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №168535 від 15.08.2022 року, з якого вбачається, що 15.08.2022 року о 21 год. 50 хв., ОСОБА_1 , в м. Арциз по вул. Соборна, керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с.5);

- відеозаписом з відеореєстратора, з якого чітко вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою приладу алкотест Драгер (на відеозаписі 03:56 хв.) так і в медичному закладі (на відеозаписі 04:02 хв.) (а.с.8).

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкції), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 12 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ч.2 ст.266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчать про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням порядку його проведення.

Отже, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння належним чином зафіксована, підтверджується сукупністю доказів та отримана працівниками поліції від ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.266 КУпАП та Інструкції.

Стосовно доводів представника ОСОБА_1 - адвоката Реу Р.В. щодо небезперервності відеозапису, та порушення правил зйомки, є безпідставними, так як досліджені відеозаписи, достеменно відображають всі необхідні обставини огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

Так, із вказаних відеозаписів вбачається, зокрема, що сам ОСОБА_1 факту керування не спростував, крім того, працівники поліції пояснили, що зупинили його мопед, оскільки на ньому відсутній номерний знак (на відео 03:15 хв.), більше того, ОСОБА_1 на запитання чи буде проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі відмовився (на відео 03:56 хв., та 04:02 хв.).

Разом з тим з відеозапису вбачається, що працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, на що останній відповів, що все зрозумів (на відео 04:23 хв.).

Отже, сам відеозапис є чітким, має гарну якість та звук, що дає можливість відтворити всі обставини правопорушення, що є їх основною функцією.

Виходячи з вищевикладеного, підстав визнавати відеозапис недопустимим доказом, як про це в апеляції вказує адвокат, не вбачається, крім того відеозапис не є єдиним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки, вина останнього підтверджується й іншими - письмовими доказами, з якими узгоджується відеозапис.

Більше того, апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що підстав вважати що ОСОБА_1 не перебував за кермом мопеду немає, оскільки з відеозапису вбачається, що саме ОСОБА_1 відходить від мопеду та до нього підходять працівники поліції із пропозицією надати документи та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, зокрема, працівник поліції зазначає: «Ми Вас зупинили через те, що у Вас не має державного номерного знака та не має мотошолому», - при цьому ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та ним зазначено про те, що він є власником мопеду, від надання будь-яких документів, а також пояснень відмовився.

Будь-яких об`єктивних даних про те, що транспортним засобом керувала інша особа, в матеріалах немає.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 27.06.2023 року правопорушник ОСОБА_1 пояснив, що він зустрів свого товариша, з яким на станції випив пива, при цьому, його мопед був припарковий і він ним не керував в стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з цими показаннями в судовому засіданні було переглянуто відеозапис скоєного ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, із якого чітко вбачається, що ОСОБА_1 не говорив працівникам поліції, що він вживав пиво зі своїм товаришем, а наполягав на тому, що він алкогольних напоїв не виживав, ні про якого товариша не говорив. Також ОСОБА_1 не зазначав працівникам поліції, що він не керував транспортним засобом.

На питання головуючого у справі, чому він дає такі суперечливі показання, ОСОБА_1 , відповісти не зміг.

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідально не за керування транспортним засобів в стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження перевірки на стан алкогольного сп`яніння

Таким чином, жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, ні правопорушником ОСОБА_1 ні його захисником не надано, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Посилання щодо сумнівів правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_1 та його захисника, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо діяльності правоохоронних органів, звинуваченнях органів поліції та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні закону, що не можна визнати допустимими доказами.

Крім того, правопорушником ОСОБА_1 або його захисником, не було наведено жодних даних, які б викликали сумніви у належності даних матеріалів справи та об`єктивності органів поліції при їх складанні.

При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів того, щоб ОСОБА_1 чи його захисник зверталися із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за органами поліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, у суду немає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо твердження позиції захисту правопорушника ОСОБА_1 про неналежність доказів, долучених до матеріалів справи, на що у своїй скарзі посилається апелянт, то такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_1 яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що довідка з місця роботи ОСОБА_1 , а також позитивна характеристика на нього, які за клопотанням адвоката Реу Р.В. були приєднані до матеріалів справи (а.с.85 86), не можуть свідчити про відсутність вини ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на чому наполягав як ОСОБА_1 , так і його захисник - адвокат Реу Р.В.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Реу Руслана Васильовича залишити без задоволення.

Постанову Саратського районного суду Одеської області від 25 квітня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21.07.2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда