ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,

за участю секретарів Козленко Ю.В., Пшеняк М.В.,

особи, притягнутої до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

(в режимі відеоконференції)

захисника Дулдієра О.А.

потерпілої ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 20.06.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , пенсіонера,

- визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 170 грн.

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №537248 від 10 квітня 2023 року, ОСОБА_1 10 квітня 2023 року о 12.00 год., перебуваючи за місцем свого проживання, вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_2 , виражався в її адресу нецензурною лайкою та виганяв з будинку.

Постановою судді ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1ст.173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді.

На думку апелянта, постанова суду є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що суддею неналежно оцінено докази по справі та не враховано його пояснення стосовно ситуації, що відбулася 10.04.2023 року.

Стверджує, що не вчиняв психологічного насильства стосовно дочки, не виражався на її адресу нецензурною лайкою.

Також вказує, що крім протоколу про адміністративне правопорушення, будь-які докази його вини відсутні. Також зазначає, що відсутні свідки конфлікту, який начебто стався у нього з дочкою.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 виконані в повному обсязі.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , 09.04.2023 року близько 12.00 год. перебуваючи за місцем свого проживання, вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_2 , виражався в її адресу нецензурною лайкою та виганяв з будинку.

Судом першої інстанції було допитано ОСОБА_1 , який в судовому засіданні свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що не виражався на адресу доньки нецензурною лайкою та не виганяв її з будинку, а навпаки донька виражалася на його адресу нецензурною лайкою та закривала двері в будинку на замки.

Також судом першої інстанції було допитано потерпілу ОСОБА_2 , яка в судовому засідання пояснила, що 09.04.2023 року, батько, близько 12.00 год. виганяв її з будинку та виражався на її адресу нецензурною лайкою. Зазначила, що раніше у неї з батьком були добрі стосунки поки він не вирішив вдруге одруживтися, після цього у них стосунки зіпсувалися.

Окрім допиту ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 та дослідження протоколу серії ВАВ № 537248 від 10.04.2023 року, судом першої інстанції також була досліджені заява ОСОБА_2 від 10.04.2023 року в якій вона зазначає, що батько виражався на її адресу нецензурною лайкою та виганяв з будинку та письмові пояснення від 10.04.2023 року, в яких зазначено, що вона дійсно проживає разом з батьком на одному домогосподарстві за адресою АДРЕСА_1 та що батько не віддає її речі та систематично виганяє з будинку.

Також судом було досліджені пояснення ОСОБА_1 в яких він зазначає, що дійсно проживає в одному будинку разом з донькою, що дійсно 09.04.2023 року між ним та донькою виникла розмова стосовно речей, які знаходяться за їх місцем проживання, але нецензурною лайкою на адресу доньки він не виражався та не виганяв її з будинку, а навпаки донька виражалась на його адресу нецензурною лайкою, що вона ні фінансово, ні фізично йому не допомагає, сховала чи продала автомобіль, який він відремонтував. Також зазначив, що поки донька пів року перебувала за кордоном, він доглядав за її сином.

З письмових пояснень, заяви ОСОБА_2 досліджених районним судом вбачається, що вони відповідають за змістом адміністративному протоколу, наданому суду першої інстанції, є послідовними та взаємоузгодженими, а отже твердження апелянта, щодо їх хибності є безпідставними.

За такого, посилання апелянта на необґрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.

Так, відповідно положень частини 1 статті 173-2 КУпАП вчинення насильства в сім`ї полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Пунктом 3 частини 1статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п.14 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи наявні достатні докази об`єктивного характеру, які підтверджують в діях ОСОБА_1 наявність обставин, передбачених диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Твердження апелянта стосовно того, що суд першої інстанції послався лише на протоколи про адміністративне правопорушення та пояснення потерпілої, при цьому не дослідивши інших доказів, не знайшли свого підтвердження.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Інших доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції, в апеляційній скарзі наведено не було.

Істотних порушень судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.

За наведеного, підстав для скасування оскаржуваної постанови судді, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 20.06.2023 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 170 грн - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.