ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/498/23Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 33/817/287/23 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2023 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 536 грн. 80 коп.

Згідно постанови, 20.03.2023 о 08 год 01 хв. в с.Іванівка, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя) продувати алкотест Драгер 6810 та їхати в лікарню для визначення степені сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії АББ № 181645 від 20.03.2023.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:

сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не дає підстав стверджувати про порушення ОСОБА_1 ПДР України в той день та час;

в матеріалах справи відсутній відеозапис працівників поліції, який би підтвердив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як і факт зупинки;

у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про тимчасове затримання транспортного засобу або відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем;

постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД№341447 від 20 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, ОСОБА_1 оскаржено в порядку адміністративного судочинства шляхом подачі позовної заяви і станом на 04 травня 2023 року вона знаходиться на розгляді, рішення по ній не було прийнято;

суд першої інстанції значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду та порушив вимоги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за №14.

В судове засідання апеляційного суду 06 липня 2023 року ОСОБА_1 не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце апеляційного розгляду. Про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не подав.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року, то воно підлягає поновленню, виходячи з наступного.

Так, згідно з постановою судді, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута без його участі. Як вбачається з матеріалів справи, апелянту копію постанови судом першої інстанції надіслано 09 травня 2023 року. Дану постанову ОСОБА_1 отримав 17 травня 2023 року, а апеляційну скаргу подав 23 травня 2023 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянту слід поновити, так як він пропущений з поважних причин.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії АББ №181645 від 20 березня 2023 року; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД№341447 від 20 березня 2023 року; відеозаписі із відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери поліцейського, записаним на CD-R диск, який додано до протоколу.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не дає підстав стверджувати про порушення ОСОБА_1 ПДР України в той день та час, суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Твердження захисника про те, що в матеріалах справи відсутній відеозапис працівників поліції, який би підтвердив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як і факт зупинки, суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АББ №181645 від 20 березня 2023 року, який ОСОБА_1 підписаний без зауважень; письмовими поясненнями останнього зазначених у протоколі, згідно яких ОСОБА_1 визнав той факт, що він керував транспортним засобом.

Також, даними відеозапису (файл NO1846-089207F.MP4 з 08:01:29 год) зафіксовано як транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 , зупиняється на лівому узбіччі дороги після того, як до нього під`їхав автомобіль патрульної поліції. Окрім вищевказаного, даними відеозапису (файл NO1846-089207F.MP4 з 08:02:05 год.) зафіксовано, що безпосередньо після зупинки транспортного засобу марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_1 на місці водія працівниками поліції було виявлено ОСОБА_1 , якого детально поінформовано про підставу зупинки його транспортного засобу, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про керування ОСОБА_1 вищевказаним транспортним засобом. Крім того, із відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень з приводу факту керування ним транспортним засобом.

Окрім того, факт порушення ним ПДР України підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД№341447 від 20 березня 2023 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП і яку останній підписав без зауважень.

Відомостей про скасування вказаної постанови в апеляційній скарзі не вказано і в ході апеляційного розгляду не надано, отже на даний час вона не скасована і набрала законної сили.

Факт незастосування працівниками поліції заходів забезпечення провадження в ході оформлення матеріалів справ про адміністративні правопорушення у зв`язку з вчиненням правопорушення не спростовує факту його вчинення, а тому доводи апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про тимчасове затримання транспортного засобу або відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем, суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Зі змісту оскарженої постанови вбачається, що судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, а тому є безпідставними твердження апелянта про те, що суд першої інстанції значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду та порушив вимоги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за №14.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року відносно нього без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя