Номер провадження: 33/813/895/23
Номер справи місцевого суду: 491/179/23
Головуючий у першій інстанції Бурдинюк О. С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., ОСОБА_1 , адвоката Морозова В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 25 квітня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 25 квітня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

З вказаної постанови вбачається, що 17.02.2023 року о 20 годині 11 хвилин, між населеним пунктом с. Новогеоргіївка та автодорогою Р-71, водій ОСОБА_1 , у порушення п.п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України, від 10.10.2001 року, № 1306, керував автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, не впевнена хода, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився.

Не погоджуючись з постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 25 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)судом першої інстанції не в повній мірі досліджені всі наявні докази у справі, не взято до уваги, що працівники поліції психологічно тиснули на ОСОБА_1 ;

2)у матеріалах справи не міститься відеодоказу ознак алкогольного сп`яніння, які б надали можливість зробити висновок, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Крім того, з наданого відеозапису не вбачається причини зупинки та факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а отже немає доказів, які б доводили що він дійсно керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

3)судом першої інстанції було проігноровано той факт, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права та порядок проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння;

4)під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №320760 від 12.02.2023 року відносно ОСОБА_1 , працівниками поліції не було залучено відповідних свідків;

5)працівники поліції не доставили ОСОБА_1 до медичного закладу з метою проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння у лікарні та не було виписано відповідне направлення;

6)працівники поліції не відстороняли ОСОБА_1 від керування транспортним засобом;

7)в матеріалах справи відсутня довідка про те, чи отримував ОСОБА_1 посвідчення водія

8)в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані (модель, серія і номер) засобу фіксації.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника Морозова В.Ю., які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №320760 від 17 лютого 2023 року з якого вбачається, що 17 лютого 2023 року о 20:11 год. між населеним пунктом с. Новогеоргіївка та автодорогою Р-71, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, не впевнена хода, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився. Факт вживання алкоголю заперечував;

-клопотання ОСОБА_2 з якого вбачається, що він доручає іншій особі право керувати його транспортним засобом;

-посвідчення водія;

-рапорт поліцейського з РПП СПД №1 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержанта поліції Слєсаренко О. з якого вбачається, що під час несення служби з 08:00 год 17.02.2023 року по 08:00 год. 18.02.2023 року , був зупинений автомобіль ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 порушив п/п 9.9. «б» ПДР. Під час спілкування останній мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода). ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер, чи прослідувати до медичного закладу Ананьївська ЦРЛ для встановлення ступеню спиляння на що він відмовився. Факт вживання алкоголю не заперечував, ставити підписи в адміністративних матеріалах не бажав, що підтверджується записом з нагрудної боді-камери;

-диск з відеозаписом, який було приєднано до матеріалів справи та з якого вбачається, що 17.02.2023 року о 20:11 год., працівниками поліції був зупинений транспортний засіб марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом транспортного засобу знаходився водій ОСОБА_1 . Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 , що його було зупинено на підставі того, що він їхав із увімкнутим дальнім світлом фар, чим засліпив їх. За транспортним засобом ОСОБА_1 , їхала ще одна машина, яка також зупинилась. На питання поліцейських, чому інший автомобіль зупинився, водій іншого транспортного засобу повідомив, вони їдуть за ОСОБА_1 . Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , виникла підозра, що останній знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Працівники поліції запропонували пройти ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, однак з іншого транспортного засобу повиходили люди, та почали стверджувати, що вони не вживали спиртне. Працівники поліції роз`яснили в повній мірі ОСОБА_1 його права та обов`язки, а також процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Питали декілька разів його, про те, яким чином саме він пройде огляд на стан алкогольного сп`яніння або за допомогою приладу Драгер на місці зупинки, або проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 пояснював, що він не розуміє що від нього хочуть, то просив його вибачити, то говорив, що стане на коліна та попросить вибачення, то просив вирішити все полюбовно, тобто ОСОБА_1 на протязі майже часу ніякої відповіді поліцейським не надав, а своїми діями уникав будь-яке проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджено спільним Наказом МВС України Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться закладі охорони здоров`я.

Відповідно до п. 3 наведеної Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Посилання ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі на те, що у матеріалах справи не міститься відеодоказу ознак алкогольного сп`яніння, які б надали можливість зробити висновок, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Крім того, з наданого відеозапису не вбачається причини зупинки та факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а отже немає доказів, які б доводили що він дійсно керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є хибними з огляду на таке.

З відеозапису, який було долучено до матеріалів справи, вбачається, що транспортним засобом ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , керував ОСОБА_1 , даний факт ним і не заперечувався, крім того, після того, як його було зупинено, працівники поліції відразу пояснили причину зупинки, а саме порушення п/п 9.9 «Б» ПДР.

Також є неправдивим довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права та порядок проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, оскільки майже на протязі години працівник поліції неодноразово роз`яснював ОСОБА_1 його права та обов`язки, а також процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, натомість останній або не слухав, або йому це було не цікаво і він постійно відволікався.

Довід апеляційної скарги про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №320760 від 12.02.2023 року відносно ОСОБА_1 , працівниками поліції не було залучено свідків є необгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19.12.2008 року), судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що Законом України від 16.02.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», внесено зміни, зокрема до ст. 266 КУпАП, що набрали чинності 17.03.2021 року. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що після цих змін до КУпАП з 17.03.2021 року свідки проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейський, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з відеореєстратора, діяв відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП. Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Крім того, вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейського до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Між тим, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено одночасну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівники поліції не доставили ОСОБА_1 до медичного закладу з метою проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння у лікарні та не було виписано відповідне направлення не заслуговують на увагу з огляду на те, що ОСОБА_1 під відеофіксацію відмовився їхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутня довідка про те, чи отримував він посвідчення водія не заслуговують на увагу, оскільки особу водія встановлено за посвідченням водія НОМЕР_2 від 29.12.2021 року ТСЦ 5146, копія посвідчення мається в матеріалах справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено одночасну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.

Інші твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час дослідження доказів по справі, також жодних доказів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції не було долучено і до апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 17.02.2023 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Отже, позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, внаслідок чого розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту, обраний на власний розсуд, та спроба уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 25 квітня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова