Справа 350/1004/23
Номер провадження 3/350/344/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Бейко А.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №252264, 13.06.2023 року о 00.06 год. у смт.Брошнів-Осада, вул.Івана Франка 29, водій керував т/з марки «Nissan X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, почервоніння обличчя, не чітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Alcotester Drager» та медичному закладі водій відмовився.

Окрім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №252265, 13.06.2023 о 00.06 год. у смт.Брошнів-Осада по вул.Івана Франка 29, водій керував т/з марки «Nissan X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 на вимогу про зупинку працівників поліції завчасно подану за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольору із спеціальним звуковим сигналом, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі марки «Renault Daster», д.н.з. НОМЕР_2 по вул.І.Франка 29, в смт.Брошнів-Осада на прибудинковій території, чим порушив п.п.2.4 ПДР.

У судове засідання ОСОБА_1 не прибув. Для захисту інтересів ОСОБА_1 в судове засідання прибув його представник адвокат Родіков І.С., який просив закрити провадження в даній справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Щодо протоколу за ч.1 ст.122-2 КУпАП адвокат пояснив, що поліцейські безпідставно та незаконно зупинили транспортний засіб ОСОБА_1 , оскільки останній не порушував жодних правил дорожнього руху, а інших підстав для зупинки автомобіля не було. Окрім цього, ОСОБА_1 виконав вимогу про зупинку транспортного засобу, оскільки після того як побачив увімкнені проблискові маячки на патрульному автомобілі, через певну відстань зупинився. Причиною того, чому ОСОБА_1 не одразу зупинився, адвокат пояснив, що водій проїхав ще незначну відстань дороги, оскільки хотів зупинитись із дотриманням ПДР, а не в забороненому місці. Щодо складеного протоколу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, адвокат пояснив, що поліцейські не вели безперервної відеофіксації подій, а долучений до матеріалів справи відеозапис є фрагментованим та небезперечним, у зв`язку з чим на думку адвоката не має жодного правового та доказового значення. ОСОБА_1 будучи необізнаним про наслідки відмови від огляду на стан сп`яніння та не довіряючи поліцейським, спочатку відмовився від проходження огляду на місці зупинки та у лікарні. Однак, коли в телефонному режимі йому адвокат роз`яснив, яка санкція передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, то став неодноразово вимагати у поліцейських, щоб йому забезпечили можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікарні, втім поліцейські йому такої можливості не забезпечили, однак на відеозаписах, із невідомих йому причин, такі обставини не зафіксовані. Окрім цього адвокат ствердив, що у присутності водія не було складено протокол про адміністративне правопорушення, і відповідно він не отримував його копію, а також не міг ознайомитись із ним, у зв`язку з чим такий доказ є недопустимим.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.1 ст. 122-2 КУпАП, їх характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаних правопорушень повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Щодо інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, суд зазначає наступне.

У долученому до справи протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №252265 від 13.06.2023 зазначено про порушення ОСОБА_1 п.2.4 ПДР, у зв`язку з чим особа, яка його склала кваліфікувала такі дії за ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.122-2 КУпАП, передбачає відповідальність зокрема за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

За своєю юридичною конструкцією диспозиція ч.1 ст.122-2 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативних актів, зокрема ПДР.

Суддя не вправі вийти за межі визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення, так і його юридичну кваліфікацію.

Згідно із п.2.4 ПДР, водій повинен зупинитись на вимогу поліцейського.

Відповідно до п.8.9"б" Правил дорожнього руху, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою, зокрема, увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

Надаючи оцінку твердженням представника ОСОБА_1 про те, що 13.06.2023 приблизно о 00:06 год. поліцейські зупинили транспортний засіб марки «Nissan X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 безпідставно, тобто в порушення вимог закону, то суд вважає такі доводи слушними та такими, що не спростовуються матеріалами справи, враховуючи таке.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав, на основі яких уповноважений працівник поліції може вчинити такий превентивний захід, як зупинка транспортного засобу.

Частиною 3 цієї ж статті Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналізуючи норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, вбачається, що поліцейський має право зупинити транспортний засіб на основі однієї чи декількох із вищезазначених підстав. Дотримання вищезазначених норм буде свідчити про законність такої зупинки транспортного засобу та всіх інших подальших дій та заходів, які працівник поліції вважатиме за необхідне здійснити, в тому числі і перевірки документів особи.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що рухаючись позаду транспортного засобу марки «Nissan X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 , на службовому авто поліцейських були ввімкнені проблискові маячки синього та червоного кольорів. Однак на відеозаписах не зафіксовано факту порушення водієм Правил дорожнього руху. Також з відеозаписів вбачається, що поліцейські, в порушення вимог частини третьої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» не поінформували водія про конкретну законну причину зупинення ними транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Будь-яких інших доказів, на підставі яких суд міг би дійти висновку про законність зупинки поліцейськими 13.06.2023 приблизно о 00:06 год. транспортного засобу марки «Nissan X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено.

Оскільки суд встановив, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено без будь-яких правових підстав, так як докази про протилежне у матеріалах справи відсутні, така обставина дає підстави визнати вимогу поліцейських про зупинку вказаного вище автомобіля неправомірною, у зв`язку з чим слід прийти до висновку, що у водія не було підстав виконувати таку зупинку.

Окрім цього, з переглянутих відеозаписів вбачається, що після ввімкнення проблискових маячків синього та червоного кольорів, водій транспортного засобу «Nissan X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 рухався ще деякий час, після чого з`їхав з головної дороги на прилеглу дорогу та зупинився.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Родіков І.С. пояснив суду, що ОСОБА_1 не одразу зупинився та проїхав ще незначну відстань дороги, оскільки хотів зупинитись із дотриманням ПДР, а не в забороненому місці.

Суд позбавлений можливості спростувати такі доводи адвоката, оскільки з відеозаписів не вбачається дорожньої розмітки та дорожніх знаків, які б свідчили про необхідність здійснити водієм негайну зупинку у передбаченому для цього місці. При цьому суд звертає увагу, що відстань, яку проїхав ОСОБА_1 після ввімкнення проблискових була незначною, після чого водій з`їхавши з головної дороги на прилеглу одразу ж зупинився. З відеозаписів також не вбачається, що поліцейські здійснювали переслідування автомобіля «Nissan X-TRAIL», як про це зазначено в протоколі, оскільки на відеозаписах не зафіксовано, чи подавали вони вимогу про зупинку за допомогою спеціального звукового сигналу та/або гучномовного пристрою.

Отже, жодних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 при обставинах, викладених у складеному щодо нього протоколі не виконав вимогу працівника поліції про зупинку до матеріалів справи не долучено.

У підсумку, беручи до уваги вище встановлені обставини, суд приходить до висновку, що працівники поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП не довели наявність в діях водія складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Щодо інкриміновано ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд зазначає таке.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у :

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом п.1.10 ПДР України, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно з п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №252264 зазначено відомості про посадову особу, яка склала даний протокол та особу, відносно якої він складений, обставини та суть вчиненого адміністративного правопорушення та стаття, якою воно регламентоване, зокрема зазначено, що 13.06.2023 року о 00 год. 06 хв. у смт. Брошнів-Осада, вул.Івана Франка 29, водій керував т/з марки «Nissan X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, почервоніння обличчя, не чітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Alcotester Drager» та медичному закладі водій відмовився.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі за текстом - Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі за текстом - Порядок).

Таким чином законодавство чітко регламентує огляд водія на визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Тобто, працівники поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинні запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я.

При цьому, п.9 розділу ІІ Інструкції встановлено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Представник ОСОБА_1 стосовно відомостей, зазначених у протоколі серії ААД №252264 суду пояснив, що ОСОБА_1 будучи необізнаним про наслідки відмови від огляду на стан сп`яніння та не довіряючи поліцейським, спочатку відмовився від проходження огляду на місці зупинки та у лікарні. Однак, коли в телефонному режимі йому адвокат роз`яснив, яка санкція передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, то став неодноразово вимагати у поліцейських, щоб йому забезпечили можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікарні, втім поліцейські йому такої можливості не забезпечили, однак на відеозаписах, із невідомих йому причин, такі обставини не зафіксовані.

З долучених до справи відеозаписів суд встановив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі.

Однак суд вважає за необхідне зазначити, що відеофіксація зазначених в протоколах обставин, здійснювалась переривчасто, а не безперервно, як того вимагає Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У зв`язку з цим, суд позбавлений можливості спростувати доводи представника ОСОБА_1 про те, що останній спочатку відмовився від проходження огляду на місці зупинки та у лікарні, однак, коли йому стало відомо про відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП, то неодноразово вимагав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікарні, втім поліцейські йому такої можливості не забезпечили.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що з аналізу приписів чинного законодавства України, в тому числі ст. 266 КУпАП, вбачається, що працівники поліції, встановивши, що водій має бажання пройти огляд на стан сп`яніння, з метою довести свою невинуватість або почувши від водія найменший сумнів щодо достовірності проведеного відносно нього огляду на стан сп`яніння, повинні були забезпечити його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин.

Згідно з ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вищезазначені порушення при проведенні процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння та процедури ведення відеофіксації унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про винуватість ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо тверджень адвоката про те, що у присутності ОСОБА_1 не було складено протокол про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим такий доказ є недопустимим, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 (далі за текстом - Інструкція), у разі вчинення адміністративного правопорушення особами, які досягли віку, з якого настає адміністративна відповідальність, уповноважені на те посадові особи органів поліції складають протокол про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію та номер.

За змістом чинного законодавства України вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення є основоположним офіційним документом, при відсутності якого, особу не може бути притягнено до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.8 розділу ІІ Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до ч.4 ст.256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до п.2.5 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, має бути ознайомлена з її правами i обов`язками, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 63 Конституції України, про що зазначається у протоколі.

Згідно з ч.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п.2 ч.1 розділу VII вищезазначеної Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняється примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

З відеозаписів вбачається, що відеофіксація зазначених в протоколах обставин була зупинена до закінчення проведення процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та до того як було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно, аргументи представника ОСОБА_1 про те, що у присутності водія не було складено протокол про адміністративне правопорушення і відповідно він не отримував його копію, а також не міг ознайомитись із ним, з огляду на принцип презумпції невинуватості, не знаходять свого спростування, оскільки на переглянутих відеозаписах такі факти не зафіксовані.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вищезазначені доводи адвоката не спростовуються належними та допустимими доказами наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про недотримання працівниками поліції ч.2 ст.254, ч.1 ст.256 КУпАП, а також п.8 розділу ІІ Інструкції.

Без належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення неможливо здійснити повний та всебічний розгляд справи про адміністративне правопорушення і прийняти законне рішення.

Іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення не підтверджується в повній мірі існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно події, часу, місця, способу та інших обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_1 протиправного діяння, що ставиться йому у провину складеним відносно нього протоколом, оскільки саме протокол є основоположним документом, на підставі якого, особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вищезазначені істотні порушення норм чинного законодавства при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції вимог чинного законодавства при проведенні процедури огляду особи на стан алкогольного сп`яніння та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях, а тому суд визнає проведений відносно огляд на стан алкогольного сп`яніння недійсним, а докази, які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення неналежними.

В силу вимог ч. 4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»). Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 130 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять, поза розумним сумнівом, вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначених адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днiв до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя А.М.Бейко