Справа № 301/3277/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
29.06.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою АДРЕСА_1 , не працюючу,
визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
З постанови убачається, що ОСОБА_1 , за місцем проживання в АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованням своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до самовільного залишення донькою місця проживання. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративне правопорушення,.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. Стверджує, що місцевим судом ОСОБА_1 не було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, розгляд справи відбувся за її відсутності, копію оскаржуваної постанови їй надіслано поштовим зв`язком 24.12.2022, що підтверджується конвертом Укрпошти. Апелянтка вважає, що її право на захист було порушено. Зазначає, що зміст складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про неналежне виконання нею батьківських обов`язків, що не кореспондується із диспозицією ст. 184 КУпАП. Будь-яких доказів, які би підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків у матеріалах справи немає. Апелянтка просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження постанови необхідно поновити, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка була належним чином повідомлена про розгляд справи 29.06.2023, однак до суду не з`явилась, жодних заяв або клопотань про відкладення судового засідання на інший день не надсилала; також береться до уваги те, що розгляд справи відкладався (а. с. 25), тому, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не перешкоджає її розгляду.
Вирішуючи питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд бере до уваги те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яку місцевий суд належним чином повідомляв про розгляд справи 23 листопада 2022 року, крім того, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 було надіслано у передбачений законом триденний строк. Водночас, апеляційним судом береться до уваги те, що у матеріалах справи наявні відомості про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови поштовим зв`язком лише 24.12.2022, що підтверджується конвертом «Укрпошти». Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки такий пропущено через поважні причини.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №095155 підтверджується, що 09.10.2022, приблизно о 15 год 00 хв, ОСОБА_1 , за місцем проживання в АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованням своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до самовільного залишення донькою місця проживання. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП. З протоколом ОСОБА_1 ознайомилась, копію його отримала, у графі «Пояснення особи» зазначила, що: «…з протоколом згідна».
У рапорті інспекторки СЮП ВП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Горзов Я., вказано, що 10.10.2022 до поліцейських звернулась ОСОБА_1 , яка повідомила, що її неповнолітня донька ОСОБА_2 самовільно залишила місце проживання, а саме пішла до свого знайомого ОСОБА_3 , при цьому неповнолітня ОСОБА_2 відмовляється повертатись додому. У зв`язку з наведеним, поліцейськими здійснено виїзд до місця проживання ОСОБА_3 , де виявлено неповнолітню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 4).
Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_1 убачається, що її донька ОСОБА_2 зустрічається з ОСОБА_3 , однак ці стосунки ОСОБА_1 не підтримує, оскільки вони є неповнолітніми. У поясненнях ОСОБА_1 підтвердила, що викладені у протоколі обставини мали місце 09.10.2022, приблизно о 15 год 00 хв. При цьому стверджує, що донька постійно залишає місце проживання, на зауваження ОСОБА_2 не реагує (а. с. 5).
Письмовими поясненнями доньки ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , підтверджується, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення за її участі та участі її матері ОСОБА_1 мали місце (а. с. 6).
Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують те, що вказані у протоколі обставини про те, що ОСОБА_1 , за місцем проживання в АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованням своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до самовільного залишення донькою місця проживання, свідчать про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої доньки, складено на її матір, - ОСОБА_1 , не безпідставно.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_1 не брала участі у розгляді справи у місцевому суді, тому її право на захист було порушено, апеляційний суд вважає, що такі не можуть бути підставою для скасування судового рішення. Права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання їй можливості відстоювати свою позицію у суді апеляційної інстанції.
Доводи апелянтки про те. що доказів, які би підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків у матеріалах справи немає, апеляційний суд такі відхиляє і вважає їх безпідставними з огляду на те, що сукупність доказів, які досліджені та перевірені апеляційним судом на предмет належності, достатності та допустимості свідчить про зворотне.
Такими, що не знайшли свого підтвердження є доводи апелянтки про те, що зміст складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення свідчить про неналежне виконання батьківських обов`язків, що не кореспондується із диспозицією ст. 184 КУпАП.
Відхиляючи твердження в цій частині, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.184 КУпАП настає у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням їхнього належного виховання, навчання та створення необхідних умов життя.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст.184 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх. А об`єктивна сторона за ч.1 ст.184 КУпАП проявляється саме у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі ст. 150 Сімейного Кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей являє собою бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.
Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.
Отже, апеляційний суд, дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, у якому чітко вказано, що 09.10.2022 приблизно о 15 год 00 хв, ОСОБА_1 , за місцем проживання в АДРЕСА_1 , ухилилася від виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованням своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до самовільного залишення донькою місця проживання, дійшов висновку про те, що обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення викладені у протоколі про адміністративне правопорушення чітко та коректно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.
З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП; що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.
Накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не суперечить приписам ст. ст. 33- 35 КУпАП, та даним про особу правопорушниці, визнається належним чином вмотивованим, справедливим.
Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушниці у дусі додержання законів України.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавила себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН