Справа №461/4415/23
Провадження №3/461/1579/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, тимчасово непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №141411, 25.05.2023 року о 10 годині 30 хвилин у м. Львові на вул. Митрополита Андрея, 38, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, під час перестроювання не дала дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, на яку мав намір перелаштуватися, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

ОСОБА_2 подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, у якому просила врахувати її письмові пояснення, які долучені до протоколу.

Потерпілий ОСОБА_1 в судовому засіданні протокол підтримав. Наполягав на тому, що ДТП відбулося саме з вини ОСОБА_2 , яка під час перестроювання не дала дорогу його автомобілю, який рухався у попутному напрямку, по тій смузі, на яку ОСОБА_1 мала намір перестроїтися. Також, потерпілий вказав на те, що саме він, а не ОСОБА_2 запропонував викликати на місце ДТП єврокомісара, але остання на це не погодилась.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до п. 10.3 Правил дорожнього руху України, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , остання рухалась власним автомобілем другою смугою руху, раптово з права, обганяючи її автомобіль, водій автомобіля Renault д.н.з. НОМЕР_1 почав перестроюватися у її смугу руху безпосередньо перед її автомобілем, внаслідок чого відбулося зіткнення. Після зіткнення водій автомобіля Renault д.н.з. НОМЕР_1 з`їхав з місця ДТП і зупинився у тій смузі по якій вона ( ОСОБА_2 ) рухалася, позаду її автомобіля.

З вищенаведених пояснень вбачається, що ОСОБА_2 заперечує сам факт правопорушення, у тому числі її перестроювання у іншу смугу руху або ненадання дороги транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку, що могло призвести до ДТП.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю, що в діях громадянина ОСОБА_2 не доведено наявності складу вказаного вище адміністративного правопорушення, оскільки, при розгляді даної справи не встановлено достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів наявності у діянні останньої об`єктивної та суб`єктивної сторони складу правопорушення, а протокол та долучені до нього матеріали не містять беззаперечних доказів того, що ОСОБА_2 здійснювала перестроювання не давши дорогу автомобілю, що рухався у попутному напрямку, по тій смузі на яку вона мала намір перестроїтися.

При цьому, суд виходить з наступного.

При оцінці доказів суд керується принципом "поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Розділом ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 року №1395визначено особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124КУпАП.

Так, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Доказами, якими працівники поліції обґрунтовують вчинення ОСОБА_2 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, є письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , протокол та схема ДТП.

Органом уповноваженим на складання протоколу не встановлено жодного очевидця подій наведених у ньому, окрім названих осіб, не долучено до протоколу відеозаписів з камер відеоспостереження які могли зафіксувати факт перестроювання ОСОБА_2 , хоча, згідно протоколу, подія мала місце у денний період доби у центральній частині міста.

При цьому долучені до справи протокол містить фактично лише формулювання правопорушення, а у протоколі ОСОБА_2 вказала, що не згідна із ним.

Крім того, відповідно до вимог вищевказаної Інструкції, на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти: 1) ділянка дороги, на якій сталась ДТП; 2) сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; 3)транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; 4) сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; 5) інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; 6) координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; 7) ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; 8) ширина тротуарів, узбіччя; 9) розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; 10) розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; 11) розташування дорожньої розмітки; 12) розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; 13) розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду.

В обов`язковому порядку на схемі місця ДТП заповнюється таблиця дорожніх умов та зазначаються назви об`єктів, зображених на схемі.

Разом з тим, судом встановлено, що складена схема місця ДТП не відповідає вищенаведеним вимогам, оскільки не містить інформації щодо усіх необхідних об`єктів, зокрема, у ній не зазначено жодних замірів, в тому числі ширини проїжджої частини разом з роздільними смугами, ширину тротуарів, узбіччя, сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів; їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів, інші сліди та предмети, що стосуються пригоди; розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту. Схема ДТП фактично відображає розташування транспортних засобів після події та не містить посилання на механізм зіткнення.

Таким чином, наведена схема не може вважатися належним та допустимим доказом.

Отже, оскільки схема місця ДТП, як один з важливих та основних документів, на якому об`єктивно повинні бути зафіксовані обставини ДТП, складена без зазначення основних даних, на підставі яких можна зробити висновок про винуватість або невинуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зважаючи на відсутності інших доказів, встановити порушення ОСОБА_2 п. 10.3 Правил дорожнього руху поза розумним сумнівом не представляється можливим.

Також, суд враховує долучений до матеріалів справи лист Управління патрульної поліції у Львівській області адресований ОСОБА_2 від 19.06.2023 року, згідно якого за результатами проведеної перевірки встановлено факт неналежного складення вищевказаної схеми ДТП. Відтак, у діях працівників УПП у Львівській області ДПП встановлено ознаки дисциплінарного проступку, що є підставою для проведення службового розслідування.

Позиція ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_1 є протилежною, оскільки потерпілий вказує на допущення саме ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху, а остання цей факт заперечує. До матеріалів справи та протоколу працівниками поліції не долучено жодного доказу за допомогою якого можна було б перевірити зазначені пояснення даних учасників процесу, а даних про те, чому працівники поліції прийшли до висновку, що саме ОСОБА_2 порушила ПДР, окрім пояснень потрепілого, матеріали справи не містять. Отже, матеріали справи не містять доказів які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення.

Наведене вище вказує на відсутність у матеріалах справи достатніх, достовірних, допустимих та належних доказів, які поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ухвалюючи рішення у даній справі, враховую, що в ході судового розгляду дотримано принцип повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення у провадженні, а також здобуто достатню сукупність доказів, яка обґрунтовує зроблені у даному судовому рішенні висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, а також того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу доведення вини «поза розумним сумнівом», доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

В даному випадку обов`язок доведення вини покладається на орган уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи якій інкриміноване вчинення такого порушення. Зокрема, такий обов`язок реалізується органом уповноваженим на складання протоколу за допомогою виготовлення відповідних процесуальних документів (протоколу) та збирання достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, для їх скерування на розгляд до суду.

Пункт 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив протиправне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні ( в даному випадку органі який склав протокол про адміністративне правопорушення) та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Суд виходить з того, що Закон не покладає на нього функції щодо збирання з власної ініціативи доказів вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адже збирання доказів на користь тієї чи іншої сторони судом з власної ініціативи порушить принцип неупередженості суду. В цій ситуації суд, зберігаючи неупередженість, повинен дослідити та оцінити у встановленому Законом порядку надані йому докази та ухвалити відповідне процесуальне рішення.

Виходячи з положень ст. 8,62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Оскільки судом встановлено, що у справі відсутні достатні, достовірні, належні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення ОСОБА_2 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, приходжу до висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький