Справа № 953/860/23
Провадження № 3/953/700/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м.Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Юрлагіна Т.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ХНМУ, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2023 о 18:30 год. на перехрестях вул. Пушкінська та вул. Весніна, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «HYNDAI ACCENT RB» д.н.з. НОМЕР_1 не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «TOYOTA AYRIS» д.н.з. НОМЕР_2 не виконав вимоги п. 13.1 ПДР України, внаслідок чого відбулося ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.

У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Постановою суду від 22.02.2023 було призначено по справі судову авто технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ННЦ «Інституту судових експертиз ім. засл. проф.Бокаріуса М.С.».

З висновку експерта № 9754 від 30.06.2023 за результатами проведення судової авто технічної експертизи вбачається:

1-й варіант - по поясненням свідка ОСОБА_2 .

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Хюндай ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Хюндай ОСОБА_1 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Хюндай ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Тойота ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання про те, чи мав водій автомобіля Тойота ОСОБА_3 технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів та чи маються в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходились би в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, - експертним шляхом на даному етапі дослідження неможливо.

2-й варіант - згідно клопотання водія ОСОБА_1 про призначення автотехнічної експертизи.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Хюндай ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання про те, чи мав водій автомобіля Хюндай ОСОБА_1 технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів та чи маються в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходились би в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, - експертним шляхом на даному етапі дослідження неможливо.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Тойота ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Тойота ОСОБА_3 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Тойота ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно вимог ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - три місяці з дня його виявлення. У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи правопорушення мало місце 28.01.2023, строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закінчився 28.04.2023 р. До суду справа про адміністративне правопорушення після проведення експертизи надійшла лише 06.07.2023, тобто із пропуском строку накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, суд був позбавлений можливості своєчасно розглянути справу, з`ясувати обставини справи та притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у своїй постанові від 11 липня 2018 року (справа № 308/8763/15-а провадження № К/9901/12342/18) зауважив, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Строк накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративні правопорушення це певний період часу, протягом якого дія чи подія мають юридичне значення. Цей строк не поновлюється і не продовжується і є гарантією того, що будь-які дії щодо притягнення особи до відповідальності після його закінчення мають бути припинені.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи буде свідчити про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст.ст.38, п. 7 ст. 247, ст.ст.283,284,287 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя Т.В. Юрлагіна