Єдиний унікальний номер 448/911/22
Провадження № 3/448/10/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.2023 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Юрій БІЛОУС, розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце праці водій ФОП « ОСОБА_2 » (дані зазначено згідно протоколу),

за частиною 1 статті 130 КУпАП,

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , не з`явився,

його захисник адвокат Олександра ТКАЧУК,(ордер серія АС №1043394, від 20.08.2022року) не з`явилась,

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

03.08.2022 року о 22:07 год., в м.Мостиська, по вул.Грушевського, 55, Яворівського району Львівської області, водій ОСОБА_4 , керував транспортним засобом автомобілем марки «MAN TGX 18.440», реєстр.номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» Alcotest 6820 / Результат позитивний 0,47 ‰.

Правова кваліфікація діяння особи, яка притягається до адміністративної відповідальності:

Такі дії водія ОСОБА_1 , автором протоколу кваліфіковано як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті130 КУпАП.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення:

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_4 , жодного разу в судові засідання не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності особисто від себе на адресу суду не скеровував.

Щодо строків розгляду даного адміністративного протоколу та процесуальної поведінки як особи так і її адвоката, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Матеріали даної адміністративної справи надійшли на адресу Мостиського районного суду Львівської області 05.08.2022року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана для розгляду судді Білоусу Ю.Б..

Перше судове засідання, в яке викликалась особа, було призначено на 23.08.2022року, об 14:10год., однак таке не відбулось, оскільки адвокатом подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Наступні судові засідання призначались на такі дати: 07.09.2022р.;22.09.2022р.; 11.10.2022р.; 31.10.2022р.; 16.11.2022р.; 05.12.2022р., однак кожного разу адвокатом були скеровані на адресу суду клопотання про неможливість прибуття в судові засідання та відкладення таких.

В судовому засіданні, яке відбулось 19.12.2022 року, адвокат особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, Олександра ТКАЧУК, прийняла участь в якому зазначила, що ОСОБА_4 , вини своєї у вчиненні інкримінованого йому адміністративному правопорушення не визнає, однак такий в подальшому надасть свої пояснення суду щодо обставин складання даного протоколу та невідповідності обставин викладеним в ньому.

Наступні дати на які призначався розгляд даного адміністративного протоколу наступні: 26.01.2023р.;13.02.2023р.;28.02.2023р.;21.03.2023р.;06.04.2023р.;21.04.2023р.;11.05.2023р; 11.05.2023р.; 29.05.2023р.; 20.06.2023р.; 12.07.2023р. Однак, протягом часу, якого призначались судові засідання, а це 11-ть місяців, по розгляду даного протоколу ні особа, ні його адвокат не з`являлися.

На зазначені судові засідання адвокатом щоразу скеровувались клопотання про відкладення розгляду справи, а від особи жодних відомостей не надходило.

Контекст клопотань був наступний: можливість надання доказів, можливість ознайомлення з матеріалами справи, а в подальшому такі базувались на незадовільному стані здоров`я адвоката та не можливості прибуття в судові засідання.

Суддя з повагою ставиться до здоров`я адвоката та співчуває такій, однак зазначає наступне.

На 12.07.2023р., було призначено судове засідання, однак до суду надійшло клопотання від адвоката про відкладення у зв`язку з поганим самопочуттям. Від особи не надходило нічого.

На офіційному сайті Мостиського районного суду Львівської області в розділі «Громадянам» у вкладці «Список судових справ, призначених до розгляду» з моменту призначення справи щодо ОСОБА_1 , до розгляду були зазначені відомості про дату, час та місце розгляду такої.

Вважаю, що ОСОБА_4 , був судом належним чином повідомлений, оскільки письмові виклики без виконання на адресу суду за будь-яких підстав повернуті не були.

Крім того до суду не надходили заяви або клопотання ОСОБА_1 , про неможливість розгляду справи за його відсутності.

Суд вважає, такі дії ОСОБА_1 , як усталену практику щодо штучного затягування часу та створення умов для спливу часу для притягнення до адміністративної відповідальності, а також намагання останнього уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, вказані дії ОСОБА_1 , як особи, на яку складено протокол про адміністративне правопорушення та яка підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, свідчать про обізнаність про розгляд справи та невжиття заходів для явки до суду, що може свідчити про усталену практику щодо штучного, свідомого затягування часу розгляду справи з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, намагання уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, вважаю, що ОСОБА_4 , не бажає з`являтись у судове засідання, що слід вважати ухиленням від явки до суду та намагання уникнути відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення, враховуючи розумні строки розгляду, а також те, що відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП його участь при розгляді справи не є обов`язковою, вважаю за можливе на підставі частини 1 статті 268 КУпАП розглядати справу у його відсутності.

Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява №8371/02, п.27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

Окрім того, суд звертає увагу, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень» за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, та стадії її розгляду.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Слід також відзначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їх судового провадження.

За вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_4 , не з`явився в судове засідання, тобто добросовісно не виконав процесуальні обов`язки, вважаю можливим розгляд справи здійснювати у його відсутність, на підставі статті 268 КУпАП.

Оцінку процесуальної поведінки адвоката Олександри ТКАЧУК суддя не вбачає за необхідне робити.

Перевіривши докази, які слугували винесенню даного протоколу, суд приходить до наступного переконання.

Правова позиція захисника:

Захисник ОСОБА_1 , - адвокат Ткачук О., подала на адресу суду письмове клопотання щодо закриття провадження у справі відносно його підзахисного за частиною 1 статті 130 КУпАП, - на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП. У вказаному клопотанні зазначила наступне: її підзахисний свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнає та вказує, що він не керував транспортним засобом автомобілем марки «MAN TGX 18.440», реєстр.номер НОМЕР_1 , також зазначає, що відео файли не місять чіткого розуміння обставин адміністративного правопорушення.

На підтвердження позиції сторони захисту, адвокат скерувала на адресу суду копію рішення Рипкінського районного суду Чернігівської області від 01.02.2023 року, яким адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5704352 від 03.08.2022р., винесену інспектором ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Козак М.Є., - скасовано, а справу - закрито.

Також на підтвердження своєї позиції захист надав суду письмове пояснення гр. ОСОБА_6 , в якому він зазначає, що саме він керував транспортним засобом - автомобілем марки «MAN TGX 18.440», реєстр.номер НОМЕР_1 , в період з 18-ї години вечора до 08-ї голини ранку.

Письмові докази:

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ№170607 від 03 серпня 2023р., як засіб процесуальної фіксації події вказує, що протокольно була зафіксована подія, а саме: на вул. Грушевського, 55, в м. Мостиська Яворівського району водій керуючи т.з. «MAN TGX 18.440», реєстр.номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6280», Тест 590 із результатом 0,47‰, із використанням відеозапису.

Чим порушив вимоги п.2.9(а) ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Пояснення надані особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення «Випив 0.5 літра пива, прошу суворо не карати.

Результатом тесту приладу «Драгер 6280» від 03.08.2022р., Тест 590, Результат 0,47‰.

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де в графі- «з результатами згоден ОСОБА_1 +підпис особи».

Копія Постанови Серія ЕАР№5704352 від 03.08.2022р., про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі на водія ОСОБА_1 , за вчинення порушення п.2.3(в) ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.5 ст.121 КУпАП.

Показання технічних засобів, що мають функції відеозапису:

Здійснений відеозапис на боді камеру поліцейськими та камерою встановленою у автомобілі екіпажу патрульної поліції, який здійснив, процесуальні дії щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відео записи: файл «МР4» 8 942 КБ; файл «МР4» 9 472 КБ; файл «МР4» 16 087 КБ, містять наступні відомості:

- запис диску DVD R: файл «МР4» 8 942 КБ містить відео руху транспортного засобу автомобіля марки «MAN TGX 18.440», реєстр.номер НОМЕР_1 ;

- запис диску DVD R: файл «МР4» 9 472 КБ, містить відео того, як поліцейські підходять до транспортного засобу - автомобіля марки «MAN TGX 18.440», реєстр.номер НОМЕР_1 , де за кермом перебуває особа, яка на вимогу працівника поліції надати документи, просить таких надати йому змогу одягти футболку;

- запис диску DVD R: ; файл «МР4» 16 087 КБ, містить відео того, як особа на ім`я ОСОБА_7 , тобто водій транспортного засобу - автомобіля марки «MAN TGX 18.440», реєстр.номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 продуває алкотест «Драгер», де результат такого 0,47‰.після чого водій пропонує поліцейським вирішити питання «по-іншому».

ІІІ. Оцінка суду:

Приймаючи до уваги думку захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 адвоката Олександри ТКАЧУК, оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує таке.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

У відповідності до статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

В статті 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Згідно зі статті 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінка доказів, відповідно до статті 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п.2.9(а) ПДР України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст.266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція).

Згідно статті 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли остання почала рухатись.

Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Щодо позиції захисту, яка побудована на твердженні, що не правопорушник керував автомобілем, а інша особа і щодо долучених доказів, то вбачаю за необхідне надати таким належну правову оцінку, а саме:

1. Щодо копії рішення Рипкінського районного суду Чернігівської області від 01.02.2023р., то зазначаю наступне.

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову серії ЕАР №5704352 від 03.08.20222р., винесену інспектором ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області Козак М.Є., та закрити провадження у справі.

Як зазначалось вище такі позовні вимоги було задоволено повністю.

Однак, не вдаючись в правову оцінку рішення, оскільки суддя не наділений такими повноваженні, хочу закцентувати уваги на такому.

Задоволення даного позову було обґрунтовано тим, що цитую « …однак, з п.7 оскаржуваної постанови вбачається, що будь-які докази до неї відсутні. Згідно з ч.ч.1.2 ст.77 Кас України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.4 ст.159 КАС країни, подання заяв по суті є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову», кінець цитати.

Тобто в основу задоволення позовних вимог було покладено тільки відсутність відзиву від ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області, не спростування керування саме позивачем транспортним засобом, не спростування законності винесення спірної постанови, з якою позивач був ознайомлений одразу на місці і жодним чином не зазначив, що не згідний з такою.

В контексті рішення відсутні будь-які покликання на ймовірне керування автомобілем гр. ОСОБА_6 , також відсутні відомості щодо можливого допиту зазначеної особи як свідка.

Задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , як наслідок мало спростування порушення ним п.2.3 ПДР України, а саме: керування транспортним засобом, при цьому не будучи пристебнутим ременем пасивної безпеки, однак не спростувало керування ним даним транспортним засобом.

Також слід зазначити, що отримавши копію оскаржуваної постанови 03.08.2022року, ОСОБА_1 , оскаржив таку, як убачається з інформації зазначеної у Рішенні Рипкінського районного суду Чернігівської області від 01.02.2023р., «Ухвалою Рипкінського районного суду Чернігівської області від 01.12.2022р., позивачу поновлено пропущений строк звернення до суду та відкрито провадження у справі», тобто після спливу 4-х місяців з моменту отримання копії постанови.

Підсумовуючи зазначене вище, поданого адвокатом, на захист свого довірителя, копію Рішення Рипкінського районного суду Чернігівської області від 01.02.2023р., суддя не може брати до уваги як доказ при розгляді адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , оскільки не містить жодного інформативного навантаження для адміністративної справи та не спростовує обставини викладені у протоколі серії ААБ № 170607 від 03.08.2022року.

2. Щодо надісланих на адресу суду пояснень та копій посвідчення особи ОСОБА_6 , то зазначаю наступне.

Відповідно до статті 272 КУпАП, свідок:

як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі;

на виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов`язаний з`явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання;

викривач є свідком у справах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією. Викривач має право на збереження конфіденційності інформації стосовно нього під час дачі пояснень по справі.

Згідно статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення:

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Положеннями статті 65 КПК визначено, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Стаття 66 КПК зазначає, що свідок зобов`язаний:

1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

2) давати правдиві показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Показання свідка можуть братися судом до уваги тільки в тому випадку, якщо вони були надані ним безпосередньо у судовому засіданні під присягою.

Стаття 67 КПК, відповідальність свідка:

за завідомо неправдиві показання слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду або за відмову від давання показань слідчому, прокурору, слідчому судді чи суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, свідок несе кримінальну відповідальність.

На адресу суд сторона захисту скерувала письмове пояснення особи, яка підписана як ОСОБА_6 , з копіє ідентифікаційних документів (пенсійного посвідчення та паспорта).

На моє розуміння ці докази мали б слугувати тому, що в подальшому сторона захисту відстоювала б свою позицію шляхом допиту даної особи у судовому засіданні, та встановленню обставин ймовірного керування ним автомобілем.

Однак, протягом часу розгляду адміністративної справи, а слід нагадати, що це 11-ть місяців, жодного разу захист не ініціював виклик в судове засідання даної особи і допит його, як свідка.

Приймаючи до уваги вимоги як КУпАП так і КПК щодо безпосередності надання показань свідком суддя критично ставиться до даних паперових носіїв, оскільки інформація подана у них не підтверджена у спосіб, як того вимагає чинне законодавство.

Також слід додати, що зміст заяви викликає сумнів щодо правдивості інформації зазначеній в такій, оскільки, як убачається із змісту такої, цитата «…03.08.2022р., з 18 годин вечора до 8 ранку 04.08.2022р., а саме, в той час коли працівники поліції склали протокол на ОСОБА_1 , я керував транспортним засобом MAN TGX18440 за державним номерами знаками НОМЕР_1 . Так як, ОСОБА_7 там у черзі на кордоні простояв вже 4-и доби, попросив дати йому відпочити і допомогти йому побути за кермом з 18 вечора до 8 ранку. І я погодився….»,кінець цитати.

Тобто, як стає зрозумілим із даного пояснення особа з особистими даними ОСОБА_6 , саме в момент зупинення поліцейськими транспортного засобу MAN TGX18440 реєстр.номер НОМЕР_1 керував таким. В такому випадку стає природнім зрозуміти наступне:

- яким чином дана особа прибула до ОСОБА_1 ;

- коли дана особа прибула до ОСОБА_1 ;

- як так трапилось, що саме тільки в момент зупинення поліцейськими він керував автомобілем;

- чи був він в подальшому з ОСОБА_9 , в транспортному засобі і перетинав з ним кордон;

- чому на відео не зафіксовано його присутність;

- чи є в нього посвідчення водія з відповідною категорією (якщо є, то чому не додано копії);

- чому тільки з спливу 4-х діб його попросив ОСОБА_4 , допомогти і приїхати до нього.

Жодної логічної відповіді на зазначені питання суддя не знаходить в поясненні, а особисто допитати ОСОБА_6 , на жаль не вдалось, з викладених вище обставин.

Підсумовуючи зазначене вище, подане адвокатом, на захист свого довірителя, письмове пояснення особи на установчі дані ОСОБА_6 , суддя не може брати до уваги як доказ при розгляді адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , оскільки таке містить ознаки м`яко кажучи недостовірності, надане з метою ввести в оману суддю та спотворити істину.

Згідно з положеннями Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суддя переконаний, що відефайли є відповідні п.5 розділу ІІ вказаної Інструкції, зокрема відеозапис є чітким, послідовним, фактично повно відтворює весь перебіг подій, всіх відповідних учасників цих подій, як і їх дії. Підстав стверджувати, що цей доказ є недопустимим доказом у справі, судом не встановлено.

Вказаний відеозапис повністю узгоджується з іншими доказами, в т.ч. з протоколом про адміністративне правопорушення, іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Слід звернути увагу на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону статті 251 КУпАП - встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані». Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Таким чином, суд, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягала адвокат в запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Мотиви надання доказам по справі змістовної, а не формальної оцінки:

Стаття 252 КУпАП встановлює на рівні закону такий критерій оцінки доказів, як правосвідомість.

Правосвідомість є іманентним явищем формується емпіричним шляхом, зокрема з суспільної думки, висновків авторитетних правників.

Доцільним є у даній справі як грань призми правосвідомості використати тези праці науковці про судовий розсуд, а саме: є переконання, що суспільство не може досягти верховенства права без певної міри розсуду суду. Право без розсуду зрештою обертається на свавілля.

Сучасне суспільство визнає судовий розсуд не лише щодо встановлення фактів, а й щодо застосування права до цих фактів. Вимога гнучкості для забезпечення індивідуалізації рішень вже припускає надання суддям права на розсуд. Тлумачення норми права завжди залишає місце для розсуду.

На думку головуючого, суд, як соціальний інститут, має відповідати запиту суспільства на справедливість. Правовий пуризм (надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом) щодо оцінки доказів та тлумачення закону шкодить інтересам правопорядку та правосуддя та є настільки ж небезпечним, як правовий нігілізм.

Змістовне, розширювальне тлумачення закону у даній справі було здійснене з дотриманням конвенційних гарантій особи, яка притягається до відповідальності. Судове провадження щодо нього було повним, всебічним, справедливим, із оцінкою всіх аргументів захисту. Висновок щодо його винуватості, на переконання суду, не залишає місця сумнівам.

Розглянуте в даній справі правопорушення у суспільній свідомості давно втратило значення дрібного адміністративного делікту роками тригером до посилення санкції за ст. 130 КУпАП були резонансні дорожньо-транспортні пригоди з постраждалими.

Однак, суворість санкції не є вирішальною для забезпечення суспільної безпеки, якщо процедурні норми не забезпечують її невідворотнє застосування до винуватця.

Позитивним конвенційним обов`язком держави є забезпечення права на життя та безпеку громадян шляхом впровадження ефективних правових процедур. Саме тому, на думку суду, діяння, передбачене наразі складом ст. 130 КУпАП підлягає криміналізації законодавцем санкції кримінального кодексу та сучасна, відпрацьована, ефективна кримінально-правова процедура матимуть позитивний вплив на безпеку дорожнього руху.

Самостійне обстоювання «стороною обвинувачення і стороною захисту» їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими законом забезпечить як інтерес суспільства щодо ефективної протидії правопорушенням так і право особи, яка притягається до відповідальності, на захист.

Суд спілкується з суспільством через свої рішення. Судові рішення можуть і мають бути предметом суспільної дискусії.

ІV. Накладення адміністративного стягнення:

Згідно ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статей 34 та 35 КУпАП, не встановлено.

Суд виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому, притягнення громадянина України ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності є виправданим, оскільки його вина є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом» як цього вимагають справжні інтереси суспільства, на охорону яких і направлені завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Ступінь вини правопорушника залежить від форми вини, з якою вчинено проступок. Вчинення правопорушення умисно відрізняється від вчинення його з необережності. В першому випадку ступінь вини порушника вищий. Деякі правопорушення може бути вчинено тільки умисно. В цих випадках для визначення ступеня вини порушника має значення вид умислу прямий чи непрямий. Якщо проступок вчинено з прямим умислом, то ступінь вини порушника може підвищити наявність корисливого або іншого низького мотиву.

Майновий стан правопорушника враховується при застосуванні адміністративних стягнень: штрафу, конфіскації, позбавлення спеціального права (в разі застосування позбавлення права керування транспортним засобом щодо професійного водія). При цьому враховується не тільки розмір заробітної плати особи, а й всі інші види її прибутку, який підлягає оподаткуванню, а також наявність або відсутність у неї утриманців.

Вирішуючи питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення, суд відповідно до статті 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, його поведінку під час та після вчинення адміністративного правопорушення, ступінь його вини, майновий стан, приймаючи до уваги відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, суд вважає за необхідне застосувати до водія ОСОБА_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, в межах санкції частиною 1 статті 130 КУпАП.

Визначений вид покарання за своєю мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, не сплили.

V. Вирішення долі судових витрат:

Згідно вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 грн.

Оскільки, особу, що притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, то вважаю за необхідне стягнути з останнього судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 грн.

Керуючись частиною 1 статті 130, статтями 33, 34, 35, 40-1, 245, 251, 283, 284, 287-289 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до вимог частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно частини першої статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід Держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя Юрій БІЛОУС