Справа № 698/428/23
Провадження № 3/698/308/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 р. суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області Баранов О.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Звенигородського РВ ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , військовослужбовця, старшого солдата в/ч НОМЕР_1 НГУ, за ст. 174 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу ОСОБА_1 20.05.2023 року у період часу з 12 до 18 години в лісі поблизу селища Катеринопіль, Звенигородського району, Черкаської області з метою пристрілювання, здійснював постріли з власної мисливської нарізної зброї марки «SCAR-16S», № НОМЕР_2 , калібру 223, яка належить йому на підставі дозволу на зберігання та носіння зброї № НОМЕР_3 , виданого ГУНП м. Києв.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив викладені у протоколі обставини та пояснив, що постріли з вказаної зброї здійснював не він, а іншій військовослужбовець військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_2 . При цьому пояснив, що його ( ОСОБА_1 ) нарізна зброя перебувала у автомобілі ОСОБА_2 , яким вони разом з ОСОБА_2 прибули з м. Київ до селища ОСОБА_3 . Також пояснив, що він ( ОСОБА_1 ) легковажно розраховував, що без його дозволу ОСОБА_2 не візьме належну йому зброю, оскільки разом з останнім проходив військову службу у лавах ЗС України під час відсічі збройної агресії росії проти України та зарекомендував себе як відповідальний військовослужбовець.. Всупереч його розрахункам, ОСОБА_2 заволодів належною йому ( ОСОБА_1 ) нарізною зброєю без його дозволу та здійснив постріли в лісі поруч з селищем Катеринопіль, в той час, як він ( ОСОБА_1 ) перебував у самому селищі. Обґрунтування повідомлення працівникам поліції недостовірних відомостей для складення протоколу пояснив, що останні роз`яснили йому про те, що дії ОСОБА_2 з незаконного заволодіння його ( ОСОБА_1 ) нарізною зброєю можуть бути підставою для притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності. При цьому працівники поліції роз`яснили йому, що наслідкомпритягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 174 КУпАП буде лише штраф на що він і погодився, не бажаючи притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.

Суддею встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так, з наявних у матеріалах справи про адміністративне правопорушення пояснень громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що працівники поліції розшукували саме ОСОБА_2 як особу причетну до здійснення пострілів у лісі поблизу селища ОСОБА_3 . З пояснень громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що останні лише чули постріли в лісі і він не відомого хто саме міг їх здійснити.

Отже, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що особа, яка здійснила постріли у лісі не була затримана під час вчинення вказаного вище правопорушення і єдиним доказом винуватості ОСОБА_1 є його письмові пояснення в яких останній визнав свою причетність до вказаного правопорушення.

Таким чином інші докази на підстави яких суддя міг би достовірно встановити винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, останній поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

У справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суддя визнає, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Дослідивши сукупність, встановлених обставин, суддя дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні відомості, які б достовірно підтверджували факт стрільби ОСОБА_1 з вогнепальної нарізної зброї в не відведених для цього місцях. При цьому будь-яких інших, ніж досліджені судом, даних, які б об`єктивно підтверджували вказаний вище факт, крім спростованих ОСОБА_1 власних пояснень судді не надано.

Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суддя дійшов висновку про відсутність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки визнає, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводили факт вчинення правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП вказаною особою. Отже, суддя визнає, що зазначені вище твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення є неспростованими.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП. При цьому, враховуючи не виконання працівниками поліції, передбачених ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язків щодо збирання доказів у справі, суддя визнає, що за наявності істотних розбіжностей між запереченнями особи, яка стверджує про власну невинуватість та наявними у матеріалах справи доказами, які містять наведені вище недоліки, стороною обвинувачення не надано інших належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували вказані вище заперечення особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 , суд тлумачить на його користь та за наведених вище обставин, визнає, що у даній справі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 174, 283, 284, 245, 247 ч. 1 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 провадженням закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП.

Після набрання постановою законної сили повернути ОСОБА_1 мисливської нарізний карабін марки «SCAR-16S», № НОМЕР_2 , калібру 223, який перебуває на зберіганні у Звенигородському РВП ГУНП в Черкаській області згідно квитанції від 20.05.2023 року № 1846 та належить ОСОБА_1 на підставі дозволу на зберігання та носіння зброї № НОМЕР_3 , виданого ГУНП м. Києв

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Катеринопільський районний суд Черкаської області.

Суддя: Баранов О.І.