МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 473/407/23 Головуючий у місцевому судді Дробинський О.Е.
Провадження № 33/812/243/23 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.
Провадження № 33/812/245/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Темнікової В.І.,

за участю секретаря - Біляєвої В.М.

особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Могили С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, освіта базова вища, працюючого пожежним

рятувальником ДПРЧ 14 ДСНС України, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року, 28 січня 2023року о 06:30 год. в місті Вознесенську Миколаївської області по вулиці Матросова водій ОСОБА_1 керував легковим автомобілем моделі «Mitsubishi Lancer» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження медичного освідування водій ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, з метою встановлення факту алкогольного сп`яніння на місці дорожньо-транспортної пригоди, за допомогою алкотестера «Драгер» та проїхати до лікарні міста Вознесенська відмовився під відеофіксацію, яка велась за допомогою нагрудного відеореєстратора моделі «Teksar» та відеореєстратора моделі «YI реєстратор», встановленого на службовому автомобілі поліції, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп. на рахунок держави.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, особа, притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Могила С.М. звернулися до суду з апеляційним скаргами, в яких посилаючись на порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, просили скасувати постанову суду від 12 травня 2023 року та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складено не правильно, а досліджені в судовому засіданні відеозаписи не спростовують його доводів та не доводять факту керування ним транспортним засобом, а лише факт складання щодо нього протоколу. В судовому засіданні він вину не визнавав та відмовився надавати пояснення.

Зазначає, що зі змісту постанови суду першої інстанції, факт керування ним транспортним засобом, підтверджено постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за ст. 124 КУпАП, а також відеозаписом, на якому він повідомляє працівника Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції Лісового Е.В., що саме ним відбувалось керування транспортним засобом.

Проте судом першої інстанції не враховано, що постанова Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за ст. 124 КУпАП у справі № 473/408/23 не набрала законної сили, а відповідно зроблені в ній висновки не можуть бути покладені в основу іншої постанови, адже у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю вона оскаржена його представником до Миколаївського апеляційного суду.

Пояснення ОСОБА_1 , що зафіксовані відеозйомкою процесу складання протоколу, не можуть бути покладеними в основу обвинувачення, так як це протирічить вимогами Конституції України.

Інші матеріали справи, крім протоколу про адміністративне правопорушення, судом в постанові не аналізувалися та суд на них не посилається, адже такі фактично відсутні.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та відеозаписи не містить даних, на основі яких у визначеному законом порядку суд міг встановити наявність адміністративного правопорушення в його діях, винність в його вчиненні, що виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності, що суд першої інстанції в порушення вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, належним чином не з`ясував обставини справи та проігнорував його права, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах, а також безпідставно відхилив докази, на які він посилався, та висловлені ним доводи.

Постанова суду, як така, що стосується сфери забезпечення безпеки дорожнього руху, не містить опису встановлених судом об`єктивних обставин справи, фактично установлених під час розгляду справи, а також відомостей про: дійсний час і місце вчинення адміністративного правопорушення, так як час вказано приблизний, а конкретне місце не вказано взагалі; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), адже така фіксація не здійснювалася; технічний засіб, яким здійснено відеозапис, хоча такий запис здійснювався, а містить лише цитування змісту протоколу про адміністративне правопорушення, що ним розглядався, посилання на відео, походження якого не встановлено та відповідні документи щодо технічного засобу яким воно здійснювалося не досліджено.

Дії поліцейського, який склав протокол про адміністративне правопорушення щодо нього, на думку апелянта, не відповідали вимогам законодавства, а протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складено неправильно та з чисельними порушеннями вимог законодавства, на що він звертав увагу суду першої інстанції, але суд залишив його доводи поза увагою, стисло зазначивши в постанові, що усі зібрані по справі та досліджені докази повністю підтверджують вину.

Проте, з відеозапису нагрудної камери поліцейського, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що запис розпочинається з 06 год. 54 хв. 43 сек. Тобто технічний запис поліцейським здійснювався, проте факт керування певним транспортним засобом (марка, модель, номерний знак), саме: ОСОБА_1 о 06.30 год. 28.01.2023 на вулиці Матросова в місті Вознесенськ (як вказано у протоколі), працівником поліції не зафіксовано. Не зафіксовано в протоколі і сам технічний засіб, яким здійснено відеозапис. В той же час останнім не обґрунтовано та безпідставно внесено до протоколу дані про: керування конкретним транспортним засобом ОСОБА_1 об 6.30 год. 28.01.2023 в певному місці (номер будинку чи частина відповідної вулиці відповідного міста, району, області), що залишилося поза увагою суду.

Таким чином, оскільки факт зупинки а/м «Mitsubishi Lancer» н/з НОМЕР_2 , місце його зупинки вказане відео та інші наявні у справі докази не підтверджують, адже автомобіль фактично не зупинявся працівниками поліції, то відповідно усі подальші дії щодо нього, зокрема проведення огляду на стан сп`яніння та складення протоколу про адміністративне правопорушення не можна вважати законними, що судом першої інстанції не враховано.

Також вважає, що з відео не вбачається жодної з ознак, передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності яких поліцейський міг проводити огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, а головне запаху алкоголю з порожнини рота як вказано у протоколі, а відповідно поліцейський не мав підстав проводити такий огляд. Тим більше, що таких ознак поліцейський не міг встановити під час руху транспортного засобу, якого крім іншого і не спостерігав.

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським ОСОБА_3 не складався, а складався лише протокол, з результатом огляду він не погоджувався та як наслідок його не підписував, а також один з його примірників йому поліцейським не вручався. Вказаний акт не складався й іншим поліцейським, що був на місці та здійснював відеофіксацію.

Крім того ОСОБА_1 вказує, що оскільки транспортний засіб працівниками поліції не зупинявся, відеозйомка в момент зупинки транспортного засобу не здійснювалася, то в протоколі про адміністративне правопорушення час вказано приблизний. Таким чином, зазначений у протоколі час 6-30 год. вказано працівником поліції безпідставно.

Також в протоколі не вказано місце вчинення правопорушення, а саме назва області, номер будинку по вулиці Матросова та частина дороги, де безпосередньо було вчинене правопорушення, хоча на відео чітко видно, де перебуває транспортний засіб, якщо освідування проводилося дійсно в місці його зупинки.

З огляду на вказане, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно нього та відповідне відео не можуть бути покладені в основу обвинувачення та доведення його вини.

Також вказує, що з відео видно, що працівником поліції повідомлено про те, що ведеться відеофіксація розмови, а не проведення огляду, проте, при цьому права йому не роз`яснювалися.

Крім того, всупереч вимогам п.1 ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію», п. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1206 відеозйомка не велася з моменту початку виконання службових обов`язків і безперервно до її завершення, а велася вибірково, та не містить таких важливих етапів провадження в адміністративній справі про порушення правил дорожнього руху, як зупинка транспортного засобу, роз`яснення його водієві прав, суті порушення, ознайомлення особи зі змістом протоколу тощо.

Окремо зазначає, що освідування на стан сп`яніння проведено з порушеннями вимог законодавства, хоча сам по собі факт перебування в такому стані (що є не доведеним), не свідчить про наявність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого саме ст.130 КУпАП.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП вважається недійсним (ч.5 ст.266 КУпАП).

В той же час, огляд проводився з порушенням п.1, 3,4,6 Інструкції , так як до проведення огляду працівниками поліції свідки не залучалися, ознака алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини роту, працівником поліції теж не зафіксована і не підтверджується жодним доказом, адже з відео, яке судом першої інстанції досліджувалося в судовому засіданні таких ознак не видно.

Вважає, що вказану ознаку працівник поліції на відео назвав безпідставно, лише для обґрунтування підстав проведення огляду на стан сп`яніння.

При цьому працівник поліції запитав чи згоден він пройти освідування за допомогою алкотестера або проїхати для освідування до медичного закладу. Але через те, що працівники поліції факт керування ним транспортним засобом не встановили, транспортний засіб не зупиняли, в транспортному засобі він не знаходився, не перебував у стані алкогольного сп`яніння, тілесні ушкодження будь-які особи в результаті ДТП не отримали, тому він не погодився пройти вказаний огляд на місці та у відповідному медичному закладі.

Крім того, вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння відносно нього, здійснювався поліцейськими, які мають спеціальні звання. Судом в своєму рішення вказана обставина взагалі не аналізувалася та відповідні докази не досліджувалися.

Також судом першої інстанції не встановлено чи проводилася спеціальна поліцейська операція 28.01.2023, час її проведення, осіб, що були уповноважені її проводити та були задіяні в ній. Не встановлено коли розпочалася така операція, причини нездійснення запису технічним засобом поліцейськими з початку виконання службових обов`язків, а якщо такі здійснювався, то причини не долучення останніх до матеріалів справи. Причини долучення до справи суду та дослідження судом неповного відео, в судовому рішенні не відображено.

За таких обставин, вважає що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена у передбаченому законом порядку, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують факт керування транспортним засобом, а також факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Відсутність вини, як обов`язкової ознаки складу адміністративного правопорушення, свідчить про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Поряд з цим, за вимогами ч.2 ст. 266 КУпАП встановлення поліцейським ознак сп`яніння в особи, що керує транспортним засобом є правовою підставою для огляду на стан сп`яніння та/або направлення такої особи для огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до вищеперерахованих вимог, працівниками поліції не здійснено всіх необхідних дій для встановлення, з`ясування та фіксування обставин адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а протокол про адміністративне правопорушення складено з численними порушеннями вимог КУпАП, тому не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Також ОСОБА_1 зазначив, що вину в скоєнні адміністративного правопорушення не визнав та не визнає, адже транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння не керував.

Таким чином, оскільки будь-яких належних, допустимих доказів того, що працівником поліції було виконано вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції №1452/735, а також інших нормативно-правових актів, слід вважати, що в такому випадку, через порушення положень зазначених нормативно-правових актів, які регулюють процедуру проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, відсутнє порушення вимог ПДР України, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Апеляційна скарга захисника Могили С.М. містить доводи аналогічного змісту.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно пункту 2.9-А Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно диспозиції якої адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно постанови судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до частин 1-3 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Аналогічні вимоги містить Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 (далі - Інструкція).

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме - відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 104196 від 28 січня 2023 року та доданими до протоколу відеозаписами.

Так, згідно положень ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвище, адреса свідків і потерпілих, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інше. Протокол підписується особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідками та потерпілими. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 104196 від 28 січня 2023 року, дані, відображені в якому, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом, 28 січня 2023 року о 06 год. 30 хв. в м. Вознесенськ по вул. Матросова, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» номерний знак НОМЕР_2 явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження освідування у встановленому законом порядку з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці ДТП за допомогою Драгер алкотестеру та проїхати до лікарні Вознесенська, відмовився під відео фіксацію, яка велась за допомогою нагрудного реєстратора Teksar та авто реєстратору «YI-реєстратор». Вказаними діями, порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність.

Отже, в протоколі зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Також протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 таким правом не скористався та відмовився від надання письмового пояснення по суті порушення, а також відмовився від підпису та отримання копії протоколу, що зафіксовано на відео та про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Також в протоколі зазначено, що у водія ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія НОМЕР_3 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом DT 287611.

Таким чином, складений працівником поліції щодо ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Щодо необхідності присутності свідків при проведенні огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, слід зауважити, що з 17.03.2021року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» №1231-IX від 16.02.2021 року, яким частина 2 статті 266 КУпАП викладена у новій редакції, згідно якого на час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення законом передбачалося проведення поліцейським огляду водія на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів із застосуванням технічних засобів відеозапису і тільки у разі неможливості застосування таких засобів закон вимагає проведення огляду у присутності двох свідків.

Такі ж зміни були внесені в п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 808 від 05.11.2021р.

В п.3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103, зміни про те, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів внесені постановою КМУ № 57 від 20.01.2023р., яка набрала чинності 25 січня 2023 року.

При цьому, логічне тлумачення положень ч. 2 ст. 266 КУпАП дає підстави вважати, що застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису є належним та допустимим доказом під час провадження у справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП, незалежно від того, чи технічними засобами відеозапису зафіксовано сам огляд особи на стан сп`яніння, що проводився на місці, чи такими засобами зафіксовано відмову особи від огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Залучення свідків до огляду на стан сп`яніння, а так само фіксації відмови водія від огляду, є обов`язковим лише у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису.

Отже, враховуючи те, що огляд ОСОБА_1 проводився з використанням спеціальних технічних засобів відеозапису, участь свідків не була обов`язковою.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції в повній мірі дотримано вимоги Інструкції, приписами якої встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів.

Так, відповідно до пунктів 2, 3 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння. Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису поліцейським у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини. Крім того, згідно відеозапису поведінка ОСОБА_1 була вкрай збудженою.

За такого, поліцейським обґрунтовано було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Факт відмови ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі підтверджений дослідженим судом відеозаписом, проведеним працівниками поліції, на якому зафіксовано як працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі, на що він відповів відмовою.

Так, на долученому до протоколу відеодиску міститься 14 відеофайлів, відзнятих за допомогою відеореєстратора моделі «YI реєстратор», встановленого на службовому автомобілі поліції, а також 6 відеофайлів, відзнятих за допомогою нагрудного відеореєстратора моделі «Teksar».

З відеозапису вбачається, що працівником поліції під час спілкування з ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП було виявлено запах алкоголю з порожнини рота, про що він повідомив ОСОБА_1 . ОСОБА_1 вказане заперечував. Працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» на місці, на що ОСОБА_1 відповів: «ні», також йому було запропоновано проїхати до лікарні для освідування, на що останній спочатку погодився, а потім також відповів відмовою. Після чого працівником поліції було роз`яснено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення згідно п. 2.5 ПДР за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Слід також зазначити, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує сам факт відмови від проходження огляду, а тільки пояснює чому він відмовився від проходження огляду, а саме через те, що працівники поліції факт керування ним транспортним засобом не встановили, транспортний засіб не зупиняли, в транспортному засобі він не знаходився, не перебував у стані алкогольного сп`яніння, тілесні ушкодження будь-які особи в результаті ДТП не отримали.

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення та зафіксовані відеозйомкою обставини узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими судом, а саме, відмовою ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку. При цьому відеозапис підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію". Відеозапис події відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, відповідно до вимог якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність наявних в матеріалах справи та досліджених судом доказів свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки ними доведено порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху щодо обов`язку водія на вимогу працівника поліції пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зазначені вище докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі щодо ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу від 28 січня 2023 року не було дотримано вимог ст. 256 КУпАП через відсутність у ньому даних про отримання протоколу ОСОБА_1 або про відмову від його отримання, а також не роз`яснення останньому його прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що робить його, на думку апелянтів, недопустимим доказом, оскільки як убачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 104196 було складено в присутності ОСОБА_1 , на пропозицію його підписати останній відповів відмовою, при цьому вів себе зухвало та агресивно та не дослухавши зміст протоколу, який зачитував поліцейський, пішов в невідомому напрямку, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису та отримання копії протоколу.

Саме по собі посилання в апеляційних скаргах на те, що п. 3 розділу 2 Інструкції № 1452/735 передбачає, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, не є достатньою підставою для скасування постанови суду, так як дійсно перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський повинен проінформувати особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Тому Інструкцією передбачено надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки безпосередньо перед проведенням огляду та на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння. Стаття 266 КУпАП не містить застережень щодо надання особі, яка проходить огляд на стан сп`яніння, зазначених документів.

Разом з тим, з наявного у справі відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу взагалі відмовився та не вимагав надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (протилежного не встановлено). Тобто у поліцейського були відсутні підстави для роз`яснення порядку застосування спеціального технічного засобу та надання даних щодо спеціального технічного засобу, яким планувалось проводити такий огляд, та документів на нього. При цьому свою відмову від проходження огляду ОСОБА_1 не пов`язував з не наданням йому сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Отже, сама поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури огляду, повністю усвідомлював вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився, а його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння мала свідомий та категоричний характер.

Не висловлював ОСОБА_1 також сумнівів в тому, що поліцейський, який запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не має спеціальних знань для цього. Не посилався він на дані обставини також в направлених на адресу суду першої інстанції письмових поясненнях, а в судовому засіданні взагалі відмовився надавати будь-які пояснення.

За такого, у суду першої інстанції не було підстав обговорювати дані обставини та надавати їм аналіз в постанові суду.

Щодо відсутності у справі акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що звертають увагу апелянти, слід зазначити, що згідно розділу ІІ Інструкції № 1452/735, в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів зазначаються результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським. Тобто, його складання передбачено за наслідками проведеного огляду. У разі наявності підстав для його складання, він складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Пунктом 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду № 1103 також передбачено, що саме результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

Проте, в даному випадку ОСОБА_1 огляд не проходив через відмову від його проходження. Відносно нього був складений протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння з зазначенням в протоколі встановленого результату огляду. Отже складання акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та долучення його до протоколу про адміністративне правопорушення було не обов`язковим.

Щодо доводів апеляційних скарг, що працівниками поліції не зафіксований в установленому законом порядку факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так як його ніхто не зупиняв, а постанова Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №473/408/23 за ст. 124 КУпАП не є належним та допустим доказом у справі, а тому не підтверджує факт керування, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, коли особі інкремінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст.12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

За пунктом 1.10 ПДР водієм визнається особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Втім, заперечення факту керування ОСОБА_1 автомобілем за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення спростовуються матеріалами даної справи.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 104196 складеного 0 08 год. 40 хв. 28 січня 2023 року та відеозаписів доданих до протоколу, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці ДТП.

Згідно ст.3 Закону України « Про доступ до судових рішень», який визначає порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Доступ суддів до державної таємниці, що міститься в судових рішеннях, забезпечується відповідно до Закону України "Про державну таємницю" ( ст.4 Закону).

Відповідно до ч.3 ст. 6 цього Закону суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Оскільки суд в постанові посилався на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року, як на доказ, а апелянти в апеляційних скаргах заперечували можливість її використання та посилалися на її оскарження в апеляційному порядку, однак до матеріалів справи ні постанова суду першої інстанції, ні постанова апеляційної інстанції долучені не були, апеляційний суд з метою перевірки доводів апеляційної скарги вважає можливим скористатися даними Єдиного державного реєстру судових рішень.

Як убачається з постанови Миколаївського апеляційного суду від 22 травня 2023 року, яка знаходиться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень та оприлюднена 24.05.2023, 28 січня 2023 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 104195 від 28 січня 2023 року, відповідно до якого він 28 січня 2023 року в м. Вознесенськ по вул. Матросова, керував транспортним засобом «MITSUBISHI LANCER», з державним номерним знаком НОМЕР_2 , був не уважний, не обрав безпечну швидкість руху, втративши керування транспортним засобом, допустив виїзд на ліве по ходу руху узбіччя з послідуючим наїздом на перешкоду-електроопору №53. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічне пошкодження, пошкоджено електроопору №53 та лінії електропередач. Водій тілесних ушкоджень не отримав. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 травня 2023 року за результатами розгляду апеляційної скарги захисника Луценка А.А., постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 104195 від 28 січня 2023 року, та передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850 грн залишено без змін. Вказана постанова набрала законної сили, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Вказаною постановою встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 28 січня 2023 року за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ по вул. Матросова безпосередньо перед скоєнням ДТП.

Крім того, як вбачається із постанови Миколаївського апеляційного суду від 22 травня 2023 року під час розгляду справи як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом «MITSUBISHI LANCER», але вказував, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало те, що попереду автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , рухався автобус, який зненацька «взяв вліво», а тому він вимушений був зреагувати на таку перешкоду, але в його транспортному засобі, відмовили гальма, внаслідок чого він з`їхав на узбіччя та допустив зіткнення з опорою.

Факт керування транспортним засобом безпосередньо перед зіткнення з опорою підтверджується також відеозаписом, на якому ОСОБА_1 пояснював працівнику поліції, що він їхав додому, що в його автомобіля відмовили гальма, він не хотів в`їхати в зупинку, а оскільки посередині дороги стояв автобус, він прийняв вліво та в`їхав в стовп.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 автомобілем під час здійснення ДТП, результатом якого стало зіткнення автомобіля під його керуванням з електроопору №53 підтверджено наявними в справі доказами.

З відеозапису вбачається, що працівником поліції під час спілкування з ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ст. 124 КУпАП було виявлено запах алкоголю з порожнини рота, про що він повідомив ОСОБА_1 та запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» на місці, на що ОСОБА_1 відповів відмовою, а також відмовився від проходження огляду у медичному закладі.

За такого доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем на час приїзду працівників поліції на місце ДТП, тобто не виконував функції водія на цей час, а тому у працівників поліції не було підстав пропонувати йому як водію, який керує транспортним засобом, проходження огляду на стан сп`яніння, не мають у даному випадку вирішального правового значення, так як він притягується до відповідальності за події, які сталися о 6-30 год. 28 січня 2023 року, а факт керування ним транспортним засобом у цей час встановлено переліченими вище доказами у справі та не заперечується самим правопорушником. Слід також зазначити, що складання протоколу о 08-40год. 28 січня 2023р. про події, які відбулися о 06-30 год. узгоджуються з положеннями ч.2 ст.254 КУпАП, згідно якої протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Отже, аналіз зазначених вище доказів у їх сукупності підтверджує висновки суду про те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а працівники патрульної поліції зафіксували у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також повідомили його про складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП за порушення п.2.5 ПДР.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не є належним доказом у справі, так як не передбачена ст. 251 КУпАП, так як згідно даної норми права доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а наведений в її тексті перелік засобів доказування, як-то протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновки експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо не є вичерпним, про що прямо зазначено в тексті даної норми права, а саме про те, що вказані обставини можуть підтверджуватися також іншими документами.

Відхиляє апеляційний суд також доводи апеляційних скарг про те, що надані під час складання протоколу про адміністративне правопорушення пояснення ОСОБА_1 , не можуть бути покладені в основу обвинувачення, так як, на думку апелянтів, це протирічить вимогами ст.ст.62,63 Конституції України.

Так, відповідно до положень ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. А згідно ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Особа, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення (за аналогією з КПК України, як найбільш наближеної галузі права), має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання правопорушника (обвинуваченого) є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду.

Визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє правоохоронні органи та суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо, та всієї доказової бази у сукупності.

Водночас регламентований ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо правопорушник (обвинувачений) посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання правопорушника (обвинуваченого) підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах адміністративного чи кримінального провадження.

У даній справі показання ОСОБА_1 , надані під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджуються іншими наведеними вище належними та допустимими доказами у справі, а тому можуть бути використані як доказ у сукупності з іншими доказами у справі. Доказів, які б спростовували пояснення ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Доводи апеляційних скарг про неналежність та недопустимість як доказу у справі відеозапису, оскільки відеозапис не вівся безперервно, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки на дослідженому відеозаписі зафіксовані всі події щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та, власне, обставин складання протоколу. Отже, зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами. Так, вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію".

Посилання в апеляційних скаргах на порушення Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і відео і кінозйомки, затвердженої наказом №1026 від 18 грудня 2018 року, а саме - наявність окремих відеозаписів, різні формати запису не спростовує належність фіксації факту правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою виявлення або фіксування правопорушення.

Норми законодавства про адміністративні правопорушення (КУпАП) не містять вимог щодо порядку фіксації факту керування порушником транспортними засобами або наслідків відхилення від вимог внутрішньовідомчих інструкцій, а тому ця обставина має доводитись за загальними вимогами щодо доказів (стаття 251 КУпАП).

Відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом.

З відеозапису, який доданий до протоколу, також вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі. Проте ОСОБА_1 відмовився від проходження зазначеного огляду і такі обставини ним не заперечувались. За такого працівник поліції обґрунтовано розцінив таку поведінку як відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції та вважає можливим при прийнятті рішення керуватися відео, наданим разом з протоколом про адміністративне правопорушення, якому суд першої інстанції надав детальний майже щосекундний аналіз.

Приймаючи рішення у справі апеляційний суд вважає необхідним врахувати також практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Хан проти Сполученого Королівства», ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то навіть отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними.

Не відповідають матеріалам справи також доводи апеляційної скарги про те, що судом в постанові, що є предметом апеляційного перегляду, наведений аналіз тільки протоколу про адміністративне правопорушення, аналіз іншим матеріалам справи судом не зроблений, та суд на них не посилається, що постанова суду не містить опис обставин, фактично установлених під час розгляду справи, а також відомостей про: дійсний час і місце вчинення адміністративного правопорушення, конкретне місце, засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено відеозапис, так як постанова містить дані про час і місце скоєння правопорушення, транспортний засіб, особу, яка скоїла правопорушення, детальний опис об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, аналіз всіх наявних доказів у справі та доводів сторони захисту, підстави їх відхилення тощо.

Інші доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та його захисника, з урахуванням конкретних обставин справи, не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційних скарг щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 за правопорушення, вчинене 28 січня 2023 року, визначенні його виду та розміру, судом першої інстанції дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені ст. 33 КУпАП.

Враховує апеляційний суд також те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху. А у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд вірно оцінив наявні в даній справі докази відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 130 КУпАП як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тому підстав для скасування постанови судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Могили Сергія Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова