ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
13 липня 2023 рокуСправа №: 695/1591/23
Номер провадження 3/695/1135/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середа Л.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №158099 від 27.04.2023р., ОСОБА_1 27.04.2023р. о 23 год. 10 хв. по вул.. Новоселівській в м. Золотоноша керував мотоциклом Mustang 1258, д.н.з. НОМЕР_1 згідно результату тестування алкотестера «Драгер-6810» №3608 2.10%, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 (а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Під час розгляду матеріалів справи захисник ОСОБА_1 , адвокат Брус С.М. просив провадження по справі закрити за відсутністю складу правопорушення, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення складені з суттєвим порушенням норм законодавства.

Згідно письмових заперечень на протокол у справі про адміністративне правопорушення, наданих захисником ОСОБА_1 , адвокатом Брусом С.М., 27.04.2023р. зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення мотоциклом керував ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 лише знаходився на задньому сидінні мотоцикла. Мотоцикл був у несправному стані, а ОСОБА_2 пішов шукати загублену деталь. Якраз в цей час приїхали працівники поліції, без з`ясування усіх обставин змусили ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та склали вказаний протокол. Разом з тим матеріали справи не містять достатніх доказів керування ОСОБА_1 вказаним мотоциклом, порушення правил дорожнього руху, що призвело до зупинки транспортного засобу, направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я та відмови останнього від такого направлення, відсутні підтвердження відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та вилучення транспортного засобу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно вживав спиртні напої та його додому відвозив ОСОБА_2 .. По дорозі, через погану погоду, а саме сильний дощ, вони вскочили у яму та від мотоцикла щось відлетіло, проїхавши деякий час мотоцикл заглух, а тому ОСОБА_2 повернувся до місця де вони вскочили в яму, щоб знайти деталь. Саме в цей час до нього під`їхала поліцейська машина та працівники поліції почали вимагати від нього проходження огляду на стан сп`яніння. Мотоциклом він не керував, їздити взагалі не вміє, посвідчення водія у нього взагалі відсутнє.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 27.04.2023р. він дійсно відвозив ОСОБА_1 додому та через погану погоду не помітив велику яму в яку вони вскочили. від удару в мотоцикла відпала свічка високої напруги, а тому мотоцикл заглох. Він залишив ОСОБА_1 біля мотоциклу та пішов шукати свічку, яка ймовірно лежала біля ями. Саме в цей період приїхали працівники поліції та склали протокол відносно ОСОБА_1 .. Стверджує, що мотоцикл ніяк не міг їхати самостійно, оскільки без свічки високої напруги його заведення є неможливим.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Брус С.М. в судовому засіданні провадження по справі просив закрити вказуючи на те, що із дослідженого в судовому засіданні відео вбачається суттєві порушення прав ОСОБА_1 , а саме останньому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, належним чином не роз`яснено права, протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вручався, копія не надавалася, їх зміст останньому не доводився.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника, свідка, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими Доказами, іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Також, беручи до уваги статті 9-12, 280 КУпАП, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за нормами КУпАП є встановлення в діянні цієї особи всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП, зокрема об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення. Приймаючи до уваги, що суд здійснює оцінку вже зібраних та наявних в матеріалах справи доказів, зазначення всіх ознак складу правопорушення має бути належним та відображеним у протоколі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 256 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із аналізу наведеної вище статті вбачається, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає для особи, яка керували транспортними засобами, тобто, згідно з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи додано: тест освідування ОСОБА_1 приладом Alcotest 6810, який склав 2.10%; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27.04.2023р., письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 27.04.2023р.; DWD-RW диск із відеозаписами.

Дослідивши вказані докази, які додані до матеріалів справи та заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у їх сукупності суддя приходить до висновку про те, що провадження по справі необхідно закрити виходячи із наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, останній складено о 23 год. 25 хв. 27.04.2023р., при цьому у протоколі вказано, що ОСОБА_1 керував зазначеним мотоциклом 27.04.2023р. о 23 год. 10 хв.

Разом з тим переглядом DWD-RW диску, який додано до матеріалів справи судом встановлено, що на вказаному диску знаходяться відео-файли, що зняті за допомогою нагрудної камери працівника поліції та відеореєстратора, що знаходиться в автомобілі поліцейських. Відеозапис починається з моменту коли працівники поліції їдуть на автомобілі та зупиняють мотоцикл на якому знаходиться ОСОБА_1 .. В подальшому працівники поліції пропонують йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера чи у медичному закладі. Після проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, за допомогою алкотестера, працівник поліції не пропонує особі пройти такий огляд в медичному закладі, не роз`яснює право особи заперечувати результати такого огляду та відразу повідомляє про складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 та 3 ст. 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції врегульований ст.. 266 КУпАП, а також «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», що затверджена спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція).

Для того щоб виявити такого роду правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР України та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія».

Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 р. Верховний суд у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Разом з тим, із вказаного відео чітко вбачається, що працівник поліції не повідомляє ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу, не вказує про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння, а відразу, без будь-яких пояснень, вимагає пройти огляд на стан сп`яніння.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт порушення водієм правил дорожнього руху і як наслідок його законну зупинку за таке порушення.

Частиною 2 та 3 ст. 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до п. 7 Розділу І вказаної вище Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. п. 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість редакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами) водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже із наведених нормативних актів слідує, що поліцейський має відповідний алгоритм дій при огляді водія з метою виявлення алкогольного чи наркотичного сп`яніння, так отримавши відмову водія від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський повинен запропонувати пройти такий огляд у відповідного закладі охорони здоров`я і тільки в разі відмови водія від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, має право для складання протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. При цьому, у випадку незгоди з результатами огляду водія на місці зупинки транспортного засобу така особа обов`язково направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

У випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння працівники поліції повинен запропонувати та вручити водієві письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення, тощо. І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право складати протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 130 КУпАП.

У разі ж, якщо водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення відповідного письмово направлення то підстави для притягнення водія до відповідальності за ст.. 130 КУпАП відсутні.

Проте, у матеріалах справи таке направлення відсутнє, що свідчить про те, що працівники поліції у встановленому законом порядку не направляли особу, яка притягується до адміністративної відповідальності у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Однак, як вбачається із вказаних вище обставин, вимоги ст.. 266 КУпАП належним чином працівниками поліції дотримані не були, адже після проходження огляду на місці за допомогою використання спеціального технічного засобу особі не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі та не роз`яснено право заявити про незгоду з результатами такого огляду.

Також суд зауважує, що додані до матеріалів справи відеозаписи складаються із декількох відео файлів, які не є послідовними, мають суттєві розриви в часі та не відображають усієї процедури складення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Так, згідно даних відеозапису із автомобіля поліцейських, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції о 22 год. 47 хв., хоча у протоколі вказано, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності керувала транспортним засобом о 23 год. 10 хв..

Відео з нагрудної камери працівника поліції складається із чотирьох відео файлів, перший із яких розпочинається о 22 год. 47 хв. та закінчується о 22 год. 48 хв.. Друге відео триває менше однієї хвили та закінчується також о 22 год. 48 хв.. Наступне відео починається о 23 год. 10 хв. та закінчується о 23 год. 12 хв.. останнє відео починається о 23 год. 17 хв. і закінчується о 23 год. 18 хв..

Останнє відео закінчується, як працівник поліції йде до службового автомобілю для складення протоколу.

Таким чином суд констатує, що долучені до матеріалів справи відеофайли суперечать змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а саме часу вчинення правопорушення, що в свою чергу викликає об`єктивні сумніви, щодо достовірності обставин, які на ньому відображені.

При цьому суд зауважує, що у Постанові ВС від 23.10.19 по справі № 357/10134/17 викладена правова позиція щодо доказів у справі про адміністративні правопорушення (п.33-36).

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічного порядку та безпеки може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах автоматичну фото- та відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з автоматичної фото- та відеотехніки, що знаходиться у чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання ПДР.

Згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення (розділ 1 п.2 п.п.1).

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки (розділ 3 п.2).

Відповідно до зазначеної вище Інструкції №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Додані до матеріалів справи письмові пояснення свідків не спростовують обставин, вказаних вище, оскільки останні зазначили, що вони о 23 год. 19 хв.ю були запрошені в якості свідків під час оформлення адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 , який в їх присутності пройшов огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестера, результат тесту позитивний та склав 2.10%.

Однак вказані свідки не підтверджують та не спростовують факту керування ОСОБА_1 зазначеним у протоколі мотоциклом.

Також суд вважає слушними зауваження захисника ОСОБА_1 , адвоката Бруса С.М. про те, що при складанні адмінпротоколу були допущені грубі порушення вимог КУпАП, прав та законних інтересів особи, відносно якої складено адміністративний протокол, тому що йому не було надано можливості скористатися послугами захисника, йому не були роз`яснені його права, більше того, належного підтвердження ознайомлення ОСОБА_1 із змістом вказаного протоколу, надання йому копії такого, матеріалами справи не містять.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Ураховуючи вищевикладене слід зазначити, що зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015року №5-рп/2015у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, однак достатніх доказів для встановлення вини ОСОБА_5 матеріали справи не містять, а зібрані матеріали отримані з істотним порушенням вимог КУпАП, що має наслідком визнання їх недопустимими доказами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, провадження у даній справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП належить закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 7, 130, 245, 247, 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л.В. Середа