Справа № 366/1022/23
Провадження № 3/366/748/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.2023 року смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділу поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (м. Чорнобиль), про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого єгерем в ПРГО МР «Поліський край», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

10.04.2023 року до Іванківського районного суду Київської області надійшли матеріали зазначеної справи про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Гончарука О.П.

Судове засідання з розгляду справи призначене на 27.04.2023 року, відкладене на 18.05.2023 року.

18.05.2023 року від судді Гончарука О.П. надійшла заява про самовідвід.

30.05.2023 року у задоволені заяви відмовлено.

21.06.2023 року від захисника ОСОБА_1 , адвоката Озюменка Є.Ю. надійшла заява про відвід судді Гончарука О.П.

26.06.2023 року заяву задоволено. Справу передано до канцелярії Іванківського районного суду Київської області для повторного авторозподілу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Слободян Н.П.

Судове засідання з розгляду справи призначене на 12.07.2023 року. Призначити справу до розгляду раніше не було можливості у зв`язку з наявністю в провадженні судді невідкладних справ та матеріалів в рамках кримінального, цивільного судочинства та справах про адміністративні правопорушення, які відповідно до ст. 277 КУпАП розглядаються протягом однієї доби.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 973159 від 08.04.2023 року, по суті правопорушення зазначено наступне:

08.04.2023 року о 12 год. 40 хв. гр.. ОСОБА_1 в с. Бобер, яке відноситься до зони РЗ безумовного (обов`язкового) відселення ЧАЕС не виконував законні вимоги працівника поліції, а саме не заходити на місце вчинення правопорушення для збереження та фіксації правопорушення, чим своїми діями вчинив злісну непокору працівникам поліції, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

12.07.2023 року до суду надійшло заперечення захисника ОСОБА_1 , адвоката Озюменка Є.Ю., у якому останні просив закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заперечення мотивоване наступним.

ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не вчиняв, жодних законних вимог та розпоряджень на його адресу не надходило, а ОСОБА_1 намагався припинити свавілля та беззаконня поліцейських шляхом фіксації подій на мобільний телефон, на нього поліцейські надягли кайданки та склали протокол про адміністративне правопорушення з метою помсти для подальшого притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім цього, захисник вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням закону, відображені у ньому відомості не відповідають фактичним обставинам справи, що мотивував наступним.

У протоколі зазначено місце вчинення правопорушення як с. Бобер, тоді як згідно з доданими до нього матеріалами (рапортами та письмовими поясненнями) місце правопорушення є автодорога 73 кварталу Котовського лісництва ДСП «Північна Пуща».

У протоколі зазначено місце його складання с. Бобер, тоді як згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , протокол складався в лікарні смт. Іванків.

У протоколі зазначено, що про те, що ОСОБА_1 не виконав вимогу поліцейського не заходити на місце вчинення правопорушення, тоді як додані до протоколу докази (рапорти поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) свідчать про вимогу поліцейських перешкодити залишенню місця події.

Відображена у протоколі фабула не розкриває зміст інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, а саме не зазначено, яку саме вимогу, передбачену законом не виконав ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Станом на день розгляду справи визначений ст. 38 КУпАП тримісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення закінчився, оскільки, як слідує з матеріалів справи, правопорушення вчинено 08.04.2023 року.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у судді повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії.

Дана норма є імперативною і не передбачає обов`язку суду визначати питання винності чи невинності особи оскільки по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічне положення міститься в рішенні ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26.09.2006, за яким у разі закриття провадження по справі, питання про доведеність вини особи не має вирішуватися.

Також, відповідно до висновку Вищого адміністративного суду України «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності», у разі закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не встановлюється.

Отже, після закінчення вказаних строків унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.

При цьому, пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Проте, враховуючи, що захисник ОСОБА_1 , адвокат Озюменко Є.Ю., який діє на підставі договору про надання правової допомоги просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення саме на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суддя приходить до висновку про встановлення фактичних обставин справи та проведення аналізу долучених до неї документів, виходячи з наступного.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду неодноразово робив висновки про те, що з правового аналізу положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні правопорушення провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт вчинення правопорушення.

Поряд з цим, у своїй ухвалі від 19 червня 2019 року у справі № 927/120/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважав за необхідне відступити від наведеного вище правового висновку, оскільки постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, може бути належним доказом вини відповідної особи у вчиненні адміністративного правопорушення виключно лише у разі, якщо в такій постанові чітко встановлено та визнано доведеним як факт скоєння адміністративного правопорушення, так і чітко встановлено та визнано доведеним, що дане правопорушення скоєно саме конкретною, зазначеною в цій постанові особою.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, проте, з встановленням та визнання доведеним чи недоведеним наявності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідальність за ст. 185 КУпАП настає у злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих, а злісна непокора це пасивна поведінка.

З системного аналізу положень КУпАП з урахуванням позиції Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КУпАП) випливає, що це правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.

З матеріалів справи встановлено, що у провадженні СВ ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 000020 від 08.04.2023 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 267-1 КК України, досудове розслідування у якому проводиться стосовно того, що 08.04.2023 року до ВП №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від начальника СКП ВП №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Гниленка В.Л. надійшло повідомлення про те, що 08.04.2023 року близько 12 год. 15 хв. біля відселеного села Бобер зони відчуження, а саме 73 квартал Котовського лісництва ДСП "Північна Пуща", був виявлений автомобіль АУДІ А4д.н.з. НОМЕР_1 з причепом без номерних знаків під керуванням ОСОБА_1 , який намагався вивезти за межі зони відчуження без передбаченого законом дозволу та проведення дозиметричного контролю, розрізані металеві частини військової техніки, ймовірно від танка.

Згідно з рапортами поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 08.04.2023 року близько 12 год. 15 хв. біля відселеного села Бобер зони відчуження, а саме 73 квартал Котовського лісництва ДСП "Північна Пуща", був виявлений автомобіль АУДІ А4 д.н.з. НОМЕР_1 з причепом без номерних знаків під керуванням ОСОБА_1 , який намагався вивезти за межі зони відчуження без передбаченого законом дозволу та проведення дозиметричного контролю, розрізані металеві частини військової техніки. В діях ОСОБА_1 вбачались ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 267-1 КК України.

Слідчим Дмитрухою Р.І. проводився огляд місця події на зазначеній вище місцевості, під час якого ОСОБА_1 поводив себе агресивно, на неодноразові вимоги заспокоюватись не реагував та хотів залишити місце події з виявленим транспортним засобом з причепом та виявленими предметами. В подальшому, поліцейські прийняли спробу перешкодити ОСОБА_1 залишити місце події, однак останній вперто не реагував, намагався залишити місце події. У відповідності ст. 45 Закону України «Про Національну поліції» до ОСОБА_1 застосовано кайданки.

Враховуючи вище наведене, в діях ОСОБА_1 вбачається порушення вимог ч. 6 ст. 237 КПК України, відповідно до якого слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце огляду до його закінчення та вчинювати будь-які дії, що заважають проведенню огляду. Невиконання цих вимог тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відомостей, які б це спростовували захисником не надано, тим більше, як зазначив захисник, ОСОБА_1 здійснював фіксацію дій поліцейських на мобільний телефон. У цьому випадку спростуванням зазначених у рапортах поліцейських дій міг бути матеріал відеозапису, а ОСОБА_1 та його захисник не були позбавлені можливості долучити його до матеріалів справи як доказ невинуватості.

Проте, суддя не вбачає в діях ОСОБА_1 ознак події і складу правопорушення за ст. 185 КУпАП, з огляду на те, що відображена у протоколі про адміністративне правопорушення суть суперечить фактичним обставинам справи.

Зокрема, у протоколі зазначено, що про те, що ОСОБА_1 не виконав вимогу поліцейського не заходити на місце вчинення правопорушення, тоді як додані до протоколу докази (рапорти поліцейських Гниленка В. та ОСОБА_5 , письмові пояснення свідків) свідчать про вимогу поліцейських перешкодити залишенню місця події.

Наведене свідчить про невідповідність зазначених у протоколі відомостей фактичним обставинам справи.

Крім цього, відповідно до положень ст.ст. 254, 255 та 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який відповідним чином повинен бути оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Тому, в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх, у тому числі, і судовий розгляд.

З наведеного слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Аналіз цієї статті зокрема свідчить про обов`язок уповноважених осіб, які за законом мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення відображати суть вчиненого адміністративного правопорушення у повній мірі, з урахуванням конкретних обставин справи. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити всю необхідну інформацію щодо неправомірних дій чи бездіяльності особи, що забезпечить правильну кваліфікацію її дій та притягнення особи до відповідальності за належною статтею Кодексу.

В порушення цих вимог, у графі протоколу про адміністративне правопорушення «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин», складеного відносно ОСОБА_1 зазначено наступне: 08.04.2023 року о 12 год. 40 хв. гр.. ОСОБА_1 в с. Бобер, яке відноситься до зони РЗ безумовного (обов`язкового) відселення ЧАЕС не виконував законні вимоги працівника поліції, а саме не заходити на місце вчинення правопорушення для збереження та фіксації правопорушення, чим своїми діями вчинив злісну непокору працівникам поліції.

З цієї фабули взагалі не зрозуміло, хто саме не виконав законної вимоги поліцейського, оскільки фабула не містить жодного прізвища особи, що в свою чергу ставить під сумнів сам протокол про адміністративне правопорушення як доказ вчинення саме ОСОБА_1 , а не іншою особою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Крім цього, диспозиція ст. 185 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права.

Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст бланкетної диспозиції ст. 185 КУпАП полягає в тому, що з ним пов`язане визначення правопорушенням діянь, які описані в диспозиції цієї статті.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації.

Згідно із зазначеним, під час проведення правової кваліфікації діяння необхідно обов`язково встановити, який саме нормативно правовий акт та у якій редакції був чинним на момент вчинення конкретного правопорушення та встановлював порядок здійснення діяльності, який особа, що притягається до відповідальності, порушила, в чому полягає невідповідність її дій закону.

Всупереч цьому, зміст об`єктивної сторони правопорушення при викладенні обставин його вчинення не розкрито і не описано, а лише констатовано факт вчинення такого порушення, без посилання на норму Закону, що є недопустимим, так як це, зокрема, порушує право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене, суддя приходить до висновку, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, а тому, суддя приходить до висновку, що в цьому випадку в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад зазначеного адміністративного правопорушення, відповідно, без врахування визначених ст. 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до узагальненого науково-консультативного висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається за спливом строку притягнення до відповідальності.

Оскільки встановлений тримісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності минув, відповідно провадження у справі підлягає закриттю.

Таким чином, провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП з не доведенням наявності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 38, 185, 247, 283-286 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Н.П. Слободян