Кагарлицький районний суд Київської області
_____________________________________________________________________________
07.07.2023 Справа №: 368/840/23
провадження 3/368/304/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2023 рокум. Кагарлик

Суддя Кагарлицького районного суду Київської області Іванюта Т.Є. розглянувши справу яка надійшла від ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, -

встановив :

Згідно протоколу, ОСОБА_1 24.06.2023 року близько 22 год 00 хв. у м.Кагарлику по вул. Незалежності, керував автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 та його представник під час розгляду справи вини не визнали. ОСОБА_1 пояснив суду, що він не знаходився в стані алкогольного сп`яніння. На відео , наданому працівниками поліції взагалі стоїть дата 24.07.2014 року, у той час як протокол про адміністративне правопорушення складено. 24.06.2023 року,

Суд, вислухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, а також всі обставини справи в їх сукупності, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до п.22 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Частина 1 ст. 130 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягується до відповідальності, передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно зі ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в ра н незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У своїх діях працівники поліції повинні керуватися, зокрема, Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затверджена Наказом МВС України, МОЗ України від 19.11.2015 р. №1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затверджений постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 р.) (далі - Порядок), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджено наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 р.).

Стаття 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає порядок проходження огляду на стан сп`яніння:

спочатку проводиться огляд водія на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків;

у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, проводиться огляд в закладі охорони здоров`я.

Також згідно п. 3 Порядку та п. 6 Інструкції - огляд проводиться двома способами: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальними технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам (п. 6 Порядку).

Відповідно до п. 5 Порядку, у разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 7 Інструкції).

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (п. 8 Інструкції).

З викладеного слідує, що інспектор поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак такого сп`яніння, а у разі відмови від проведення огляду або незгоди з його результатами, - запропонувати пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такої о огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу IX Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. При цьому, за змістом статті 266 КУпАП, водій має право відмовитись від перевірки його на стан алкогольного та іншого сп`яніння поліцейськими. В такому випадку, його має бути доставлено до відповідного закладу охорони здоров`я, де лікар має перевірити наявність стану відповідного сп`яніння, що підтверджується медичним актом, який обов`язково додається до протоколу про адміністративне правопорушення або, у разі відсутності згоди на проведення огляду в медичному закладі - поліцейськими складається протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння - у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Виходячи з п. 8 Порядку факт відмови від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я має бути зафіксований безпосередньо в такому закладі, а не на місці зупинки транспортного засобу, оскільки на місці зупинки водій може проходити огляд лише з працівниками поліції за допомогою спеціальних технічних засобів.

Оскільки ані Інструкція, ані Порядок не дають право поліцейському складати протокол про адміністративне правопорушення у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціального технічного засобу, - то і правопорушення на той час ніякого немає. Натомість відмова від проходження огляду у медичному закладі (оформлена в такому закладі) тягне за собою притягнення водія до адміністративної відповідальності за таку відмову.

Проте, відмови ОСОБА_1 від проходження огляду саме в медичному закладі не було, оскільки він до такого медичного закладу не доставлявся.

Крім того, направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, яке міститься в матеріалах справи, не підписане водієм. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не підписував зазначене направлення, неможливо однозначно стверджувати, що він з ним ознайомлювався та що поліцейськими було належним чином роз`яснено водію порядок проходження огляду.

Варто також зазначити, що однозначної та чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не було, у зв`язку з чим поліцейські неправомірно склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення. Відмова водія від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння має бути чіткою, зрозумілою та однозначною. В протилежному випадку неможливо поза всяким сумнівом стверджувати, що така відмова дійсно була та що є підстави для притягнення водія до відповідальності. Проте оскільки чіткої та зрозумілої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду не було, то слід дійти висновку, що поліцейськими було безпідставно складено щодо нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Відповідно до п. 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків.

Положення ст. 266 КУпАП імперативно передбачають, що ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Проте, особи, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення як свідки, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були відсутні на місці події, що видно, зокрема, з відеозапису, який міститься у матеріалах справи.

Зазначені особи не представлялися під відеозапис як свідки, а тому неможливо стверджувати, що вони дійсно були присутні при стверджуваному керуванні ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та що вони безпосередньо спостерігали, як останній відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння. Зазначених осіб не лише не видно на відеозаписі з місця події, але і відеозапис не зафіксував їхніх голосів чи будь-яких знаків їхньої присутності, внаслідок чого слід дійти висновку, що зазначені особи не були присутні на місці події. При цьому виникає обгрунтоване питання: якщо поліцейські дотримувалися встановленого порядку проходження огляду, тоді чому в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього зазначені особи та містяться пояснення цих осіб про вину ОСОБА_1 , якщо їх не було на місці події та вони не спостерігали обставин, які мають значення для притягнення особи до адміністративної відповідальності? Наведене вказує на умисні та неправомірні дії поліцейських, спрямовані на штучне створення доказів вини ОСОБА_1 , що є недопустимим та свідчить про грубе порушення поліцейськими положень законодавства.

Самі ж пояснення нібито свідків не містять інформації про те, що 24.06.2023 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто що в його діях є ознаки правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Отже, пояснення свідків, що додані до протоколу, є неспроможними як доказ та недопустимими, а тому не мають бути враховані судом при вирішенні питання про вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як зазначалося вище, при проходженні водієм огляду на стан сп`яніння, відеофіксація або присутність двох свідків є обов`язковою. Докази у справі про адміністративне правопорушення мають відповідати вимогам, встановленим КУпАП.

Порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них регулюється Наказом Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 №14/1 та п.4.1, 4.2 Розділу IV Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, яку затверджено наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100.

Згідно з п.3.5. Інструкції №100 після активації нагрудної камери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно. Згідно Інструкції №100 працівникам патрульної поліції заборонено, зокрема змінювати, редагувати, видаляти, копіювати, передавати третім особам або іншим чином поширювати відеозаписи, зроблені на нагрудну відеокамеру без дозволу начальника Департаменту патрульної поліції або начальника управління патрульної поліції у місті.

Згідно п.5.2 Інструкції №100 відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції надаються працівникам Департаменту патрульної поліції та управлінь патрульної поліції у містах з метою виконання ними функціональних обов`язків за погодженням з начальником Департаменту патрульної поліції або начальника управління патрульної поліції у місті.

Наведене свідчить, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який є доказом у справі про адміністративне правопорушення, має безперервно фіксувати повністю усе спілкування особи, яка притягається до відповідальності з працівниками поліції. У разі порушення цієї вимоги, відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення такою особою адміністративного правопорушення.

При складанні протоколу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, в обов`язковому порядку роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі. Роз`яснення поліцейським прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності також має бути зафіксовано на відеозаписі, який долучається до матеріалів справи.

Крім того, технічний пристрій, за допомогою якого було зроблено відеозапис, має бути вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за вчиненням адміністративного правопорушення працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.

Якщо в ході виявлення правопорушення застосовувався технічний засіб, він має бути зазначений у протоколі про адмінправопорушення, як це передбачено ст.256 КУпАП.

Верховним Судом у вищевказаній постанові визначено, що якщо у протоколі про накладення адмінправопорушення не вказано технічний засіб яким здійснений фото або відеозапис, і відсутні інші докази вчинення адмінправопорушення, то провадження підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адмінправопорушення.

Враховуючи викладене вище, відеозапис з місця події, наданий як доказ працівником поліції має відповідати, зокрема, наступним вимогам:

1. Безперервно фіксувати усі події.

2. Містити роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її

прав відповідно до норм КУпАП.

3. Містити пропозицію водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я.

4. Містити проходження такого огляду або фіксувати факт відмови від огляду.

5. Засіб, за допомогою якого було зроблено відеозапис, має бути зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відеозапис, який не відповідає наведеним вище вимогам, не може вважатися належним доказом вини особи.

Проте, вищевказаним вимогам відеозапис, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення, не відповідає та на ньому не зафіксовано роз`яснень водію його прав відповідно до КУпАП, спеціальний технічний засіб, за допомогою якого було зроблено відеозапис, не вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення, а сам відеозапис з місця події не є безперервним, а становить собою окремі фрагменти та дата здійснення відеозапису й дата вчинення адміністративного правопорушення згідно з протоколом не збігаються.

На відеозаписі вказано дату - 24.07.2014 року, у той час як згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння 24.06.2023 року, тобто дата події абсолютно не збігається, що викликає обгрунтовані сумніви у наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, вчинених у протоколі.

Невідповідність відеозапису, який міститься у матеріалах справи, вищевказаним вимогам має наслідком недоведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що має бу ї й враховано судом.

При цьому, звертаємо увагу суду на те, що тягар доказування вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення покладається на орган поліції. Однак, обов`язку доказування та доведення належними доказами факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 поліцейськими виконано не було.

Наведене в сукупності свідчить, що поліцейськими було істотно порушено порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та процедуру складання матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, внаслідок чого належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні.

Поліцейськими не було доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, «поза всяким сумнівом».

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) Європейський суд з прав людини визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене, в свою чергу означає, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо її вину не буде доведено на підставі беззаперечних доказів, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачать на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Отже, наявні у справі матеріали не дають можливості однозначно встановити вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таким чином, через порушення поліцейськими встановленої процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП неможливе через відсутність належних та допустимих доказів його вини.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № Л (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням наведеного, при розгляді даної справи слід виходити з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності та брати до уваги, що відсутність належних доказів, які повинні покладатися в основу доказування винуватості особи, має тлумачитися на її користь.

Згідно роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2003 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18, судам при розгляді справ необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247 і 280 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 , а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б беззаперечно свідчили про його вину і не викликали сумнівів.

Отже, обґрунтовувати висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі наявного протоколу про адміністративне правопорушення, не можна, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі.

Враховуючи викладене вище, слід дійти висновку, що вина ОСОБА_1 за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена і не підтверджується належними та допустимими доказами, які відповідають вимогам, передбаченим КУпАП.

( При цьому, притягнення особи до відповідальності можливе лише за безумовного дотримання поліцейськими вимог законності.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не доведена, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи судом мають бути витлумачені на його користь.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до ст. 279 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення оголошується протокол про адміністративне правопорушення та досліджуються докази.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю.

Керуючись п.1 ст.247 Кодексу України про АП,-

постановив:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч.1 Кодексу України про АП - закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення .

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя: Т.Є. Іванюта

: