ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1449/23 Справа № 202/7512/23 Суддя у 1-й інстанції - Маринін О. В. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та її захисника Гелетія М.Т. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу адвоката Гелетія М.Т. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 гривень.

ОСОБА_1 визнано винною в тому, що вона 31.03.2023 року 01-22 год. в м. Дніпро Індустріальний р-н по пр. Слобожанському біля буд. 4 керувала транспортним засобом MG 550 д/н НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння зі згоди водія проводився за допомогою Alcotest Drager 6820 № 0078 у встановленому законодавством порядку. Результат 1,82 проміле, тест 1629, чим порушила п. 2.9а ПДР України.

В апеляційній скарзі адвокат Гелетій М.Т. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2023 року та справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо неї закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на такі обставини:

- ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом (автомобіль стояв, двигун був заглушений, транспортним засобом вона в розумінні приписів КУпАПне керувала; Долучений до адміністративних матеріалів відеозапис бодікамери не містить доказів протилежного. Взагалі відсутні запис як керування транспортним засобом так і руху транспортного засобу. Працівниками поліції, не було зупинено ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом. 31.03.2023 року ОСОБА_1 їхала зі своїм другом - ОСОБА_2 , який був за кермом, однак у зв`язку з раптово виниклим побутовим конфліктом ОСОБА_1 посварилася зі своїм другом, який, зупинивши транспортний засіб, вийшов з автомобіля і пішов, залишивши в автомобілі ОСОБА_1 , яка, перебуваючи в розгубленому стані, пересіла на водійське місце, однак при цьому не розпочинала рух, не керувала транспортним засобом та не мала наміру цього робити, розуміючи, що вже діє режим комендантської години, і вирішила дочекатися закінчення комендантської години в автомобілі. Близько 2 години ночі до ОСОБА_1 під`їхав патрульний поліцейський автомобіль, вона розгубилася та на питання поліцейських вказала, що є водієм даного транспортного засобу;

- в матеріалах справи немає доказів того, що ОСОБА_1 була відсторонена від керування транспортним засобом;

- в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що додається відеозапис, проте не вказано, за допомогою якого технічного засобу він був здійснений, його модель та номер, а тому він не може бути належним та допустимим доказом у розумінні ст.251 КУпАП.

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не містить обов`язкових реквізитів офіційного документу. Огляд здійснювала особа жіночої статі, а акт огляду на стан алкогольного сп`яніння підписаний інспектором Конарєвим Б.С.,

- працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікувальному закладі, не роз`яснено право на альтернативний спосіб проведення огляду.

Заслухавши доповідь судді, думку особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Гелетія М.Т., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як витікає з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

У відповідності до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №355387 від 31.03.2023, що складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомлена, про що свідчить її підпис у протоколі; рапортом співробітника поліції; квитанцією використання газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», №0078, згідно якої 31 березня 2023 року у ОСОБА_1 було встановлено концентрацію алкоголю у розмірі 1.82 ‰ проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з результатами огляду якого ОСОБА_1 була у стані алкогольного сп`яніння -1,82 ‰; відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, на що є посилання в поданій апеляційній скарзі. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом та її не зупиняли працівники поліції є необґрунтованими та повністю спростовуються :

- протоколом про адміністративне правопорушення, з якого убачається, що 31.03.2023 року 01-22 год. в м. Дніпро Індустріальний р-н по пр. Слобожанському біля буд. 4 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом MG 550 д/н НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився за допомогою Alcotest Drager 6820 № 0078 у встановленому законодавством порядку. Результат 1,82 проміле, тест 1629, чим порушила п. 2.9а ПДР України;

- відеозаписом з бодікамери патрульного поліцейського, відповідно до якого на питання поліцейського, чому порушується комендантська година, ОСОБА_1 відповіла, що чоловік просив її забрати його, тож вона їхала за чоловіком, але він відмовився їхати. На питання поліцейського, чому вона не відреагувала на вимог поліції про необхідність зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 відповіла що «ну поїхала, та й все». До того ж, спочатку ОСОБА_1 заперечувала взагалі вживання алкоголю, пояснюючи що запах йде з автомобільного ароматизатору, але під час проведення огляду за допомогою алкотестеру зазначила, що до цього вживала пиво.

При цьому, коли патруль поліції підійшов до автомобіля, ОСОБА_1 перебувала на сидінні водія та не заперечувала факт керування автомобілем та не зазначала про керування транспортним засобом її другом. Ця версія сторони захисту, на думку апеляційного суду, виникла вже під час судового розгляду та була спрямована на уникнення правопорушником адміністративної відповідальності та покарання, яке передбачено за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому суд апеляційної інстанції критично ставиться до побудованої таким чином лінії захисту та вважає її неспроможною та такою, що не підлягає задоволенню.

Не є слушними й посилання апелянта на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ч.3 ст. 266 КупАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Як убачається з наданих матеріалів, ОСОБА_1 пройшла огляд за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820 № 0078, тест 1629. Результат огляду склав 1,82 проміле, з яким ОСОБА_1 погодилася, підписала протокол про адміністративне правопорушення без будь-яких заперечень щодо результату огляду, будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 пред`являла вимогу про направлення її до закладу охорони здоров`я матеріали справи не містять.

Підписала ОСОБА_1 без жодних застережень і акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а стосовно посилання апелянта на певні недоліки оформлення працівниками поліції даного письмового доказу та факт відсутності в матеріалах справи доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування, апеляційний суд зауважує, що це не впливає на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, як не є й безумовною підставою для скасування судового рішення та не спростовує вину ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Зазначення захисником в апеляційній скарзі про те, що в оскаржуваній постанові та протоколі не вказано, яким засобом здійснювалося фіксування події, яка сталася, серію та номер засобу відеофіксації є необгрунтованим, оскільки відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону України Про Національну поліцію, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Вимог щодо обов`язкової протоколювання серії та номеру засобу, яким здійснювалося фіксування події, чинне законодавство не містить, тож, долучений до матеріалів справи відеозапис відповідає вимогам та положенням ст. 251 КУпАП, а доводи апелянта про те, що у зв`язку з вищенаведеним наявний відеозапис слід визнати недопустимим доказом, не можна визнати слушними та обґрунтованими.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Апеляційним переглядом також встановлено, що накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його у встановлений КУпАП строк з дня вчинення правопорушення, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у апеляційного суду немає.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гелетія М.Т. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Індустріальногорайонного суду м.Дніпропетровська від 09червня2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко