ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3341/23 Головуючий в 1 інст. Добрєв М.В.
Провадження № 33/807/530/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 184 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, в письмовому провадженні, за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та оголошено їй попередження, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 7 квітня 2023 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №052082, відповідно до якого ОСОБА_1 не виконує батьківські обов`язки по вихованню малолітнього сина ОСОБА_2 , 2010 р.н., мешкаючого: АДРЕСА_1 , який станом на 07.04.2023 неатестований з зарубіжної літератури, трудового навчання, інформатики, риторики, чирлідингу, німецької мови без поважної причини у ЗОШ №100 м. Запоріжжя, мати не контролює навчальний процес сина.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що протокол, відносно неї складений із порушенням вимог ст.254 КУпАП, оскільки батько забрав ОСОБА_2 03.04.2023 року і лише 07.04.2023 року звернувся до органів поліції.

Крім того, апелянт вважає, що в її діях відсутній інкримінований їй склад адміністративного правопорушення.

Вважає, що батько ОСОБА_2 намагається знайти підстави для її звинувачення в неналежному контролі за навчанням сина.

Вказує, що відповідно до виписки від класного керівника за результатами навчання ОСОБА_2 незаліків, або будь-яких зауважень по досягненням в навчанні ОСОБА_2 немає та не мав.

Вказує, що посилання ОСОБА_3 на те, що вона не здійснює виховання сина є надуманими. Навпаки, ОСОБА_3 намагається ухилитися від виконання своїх обов`язків.

Зазначає, що батько ОСОБА_2 не сплачує аліменти та має заборгованість у сумі 21 049,19 гривень. Раптове бажання ОСОБА_3 виховувати дитину з`явилося після того, коли почалися бойові дії в Україні, та в нього з`явилося бажання виїхати за кордон до Польщі до батьків своєї нової дружини, які на даний час проживають там.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_2 є лише інструментом для здійснення виїзду за межі України, а не бажання спілкуватися з дитиною.

Вказує, що від неї не залежить здійснення навчального процесу. Здійснювати повноцінний контроль за системою навчання складно, оскільки існує що миттєва загроза авіаційних ударів росії.

Крім того, починаючи з жовтня 2022 року в Україні почали виключати електроенергію та було введено графіки таких відключень, згідно яких кожні 3 години вимикали світло почергово. Хоч графіки відключень були, але реальні відключення світла часто не збігались з графіками. За таких обставин нереально було навчатися на онлайн-уроках: разом із світлом зникає інтернет, а мобільний працює з перебоями.

При цьому, апелянт вказує, що в неї немає фінансової спроможності купити генератор, а батько дитини не пропонував допомоги для купівлі генератора.

Вказує, що відсутність світла вдома є перешкодою для прийняття участі у онлайн-навчанні.

Вчителем не було організовано процес навчання, щоб компенсувати графіки відсутності світла, та прогнозувати графіки повітряних тривог, а також організувати навчання таким чином, щоб ОСОБА_2 в потрібній мірі міг засвоїти навчальний матеріал.

Наголошує, що дитина, починаючи з п`ятниці по неділю перебувала у батька, а останній не здійснював з ним виконання домашній завдань. Вважає, що ОСОБА_3 також зобов`язаний на рівні з матір`ю здійснювати контроль навчального процесу, вчити домашнє завдання, але вказане ОСОБА_3 не робив.

В період початку повітряних тривог, з кінця вересня приблизно до середини грудня 2022 року вона разом з молодшим сином та ОСОБА_4 переховувалися від ракетних ударів, для чого були змушені виїхати за межі м. Запоріжжя до дачного кооперативу «Роса», що знаходиться в передмісті Запоріжжя. Забезпечити якісний інтернет там взагалі неможливо.

Наголошує, що поліція та суд першої інстанції формально оцінили докази та пояснення, що призвело до ухвалення незаконної постанови.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити.

До початку судового засідання ОСОБА_1 подала заяву про перегляд справи про адміністративне правопорушення без її участі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення в письмовому порядку, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винною в тому, що вона не виконує батьківські обов`язки по вихованню малолітнього сина ОСОБА_2 , 2010 р.н., мешкаючого: АДРЕСА_1 , який станом на 07.04.2023 не атестований з зарубіжної літератури, трудового навчання, інформатики, риторики, чирлідингу, німецької мови без поважної причини у ЗОШ №100 м. Запоріжжя, мати не контролює навчальний процес сина.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що завданням суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи .

Відповідно до статей 245, 252, 278, 280 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи, а при розгляді справи суддя зобов`язаний з`ясувати: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції ці вимоги закону не виконав та безпідставно визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, яке вона не вчинила.

В обґрунтування висновків про доведення вини ОСОБА_1 суд першої інстанції поклав наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №052082 (а.с.1), письмові поясненнями ОСОБА_1 (а.с.2), письмові поясненнями ОСОБА_3 (а.с.3, 4), письмові поясненнями ОСОБА_2 (а.с.6-7, 8-9), копії виписок оцінок за період 23.03.2023 02.06.2023 (а.с.10), копії виписок оцінок за період 21.08.2022 31.12.2022 (а.с.11), довідку бесіду (а.с.12), рапорт працівника поліції (а.с.13), копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.14-16), офіційне попередження (а.с.17).

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дослідив вищевикладені докази з урахуванням всіх обставин справи та не встановив наявність складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 184 КУпАП, диспозиція якої передбачає порушення батьківських обов`язків, які встановлені Сімейним кодексом України, і за якими батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

З матеріалів справи вбачається, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не зібрано та не долучено до матеріалів безперечних доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, зокрема, в чому саме полягає ухилення особи від виконання обов`язків щодо виховання дитини, не конкретизовані норми законодавства, якими ці обов`язки передбачені та які вимоги і яким чином було порушено.

В той же час, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що ОСОБА_1 , як мати, ухиляється чи не виконує покладені на неї обов`язки по вихованню дитини.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у ході розгляду справи не було встановлено від яких конкретних обов`язків по забезпеченню необхідних умов життя, навчання та виховання її неповнолітнього сина ухилилася ОСОБА_1 , якими конкретно нормативним актами передбачені ці обов`язки із зазначенням цих нормативних актів, у чому проявилося ухилення правопорушником від батьківських обов`язків та якими доказами підтверджуються обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання суду першої інстанції та те, що дитина не відвідує школу та має не атестацію за певними предметами є безпідставним, оскільки такий висновок зроблено лише за певний проміжок часу.

Однак, табелем навчальних досягнень за рік встановлено, що ОСОБА_2 має задовільні оцінки і будь-яких не атестацій не має (а.с. 87).

Загальна кількість пропущених днів за рік становить вісім днів.

Суд вважає, що враховуючи складну ситуацію в прифронтовому місті Запоріжжі такий факт не вказує на ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого неповнолітнього сина.

Навпаки, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта заслуговують на увагу, адже через агресивні дії росії та тривалі відключення електричної енергії дитина могла деякі дні не перебувати на навчанні, а мати із дитиною могла виїжджати за межі міста для забезпечення безпеки життю та здоров`ю, оскільки право на життя і здоров`я, в тому числі дитини має більшу перевагу, аніж інші фундаментальні права, в тому числі право на освіту.

Суд погоджується, що саме навчальний заклад, враховуючи складну ситуацію в прифронтовому місті повинен був організувати навчальний процес, щоб компенсувати графіки відсутності світла.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Крім того відповідно до ст. 150 СК України батьки мають певні зобов`язання по виховувати дитину, а не тільки матір, з якою проживає дитина.

Заявник ОСОБА_3 також повинен здійснювати контрольні функції по вихованню ОСОБА_2 , зокрема допомагати вчити домашнє завдання, контролювати навчання сина, однак матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 перешкоджає батьку виконувати такі зобов`язання або здійснює дії, які перешкоджають дитині нормально навчатися.

Отже, посилання ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 , як мати не контролює навчальний процес сина є безпідставним та таким, що не підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вище вкладне апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції, не звернувши увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення містить неконкретне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне постанову суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, скасувати.

Провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/3341/23