Справа № 367/3833/22 Головуючий у І інстанції Карабаза Н.Ф.
Провадження № 33/824/3393/2023 Доповідач у ІІ інстанції Дрига А.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Мартинюк Я.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мартинюк Я.О. на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі стягненням судового збору на користь держави, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 19.09.2022 року о 09 год. 30 хв. по вул. Вокзальна, 143, в м. Буча Київської області керував транспортним засобом «Мазда-3» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, бліда шкіра обличчя, дуже звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник Мартинюк Я.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що працівники поліції не роз`яснювали ОСОБА_1 про необхідність відмовитись від проходження огляду, тобто здійснювали роз`яснення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, прав, які законодавством не передбачені. Вказує, що мала місце провокація та схиляння ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду, оскільки він не заперечував пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а відмовився від такого огляду виключно на переконання поліцейського. Крім того, в направленні ОСОБА_1 зазначено назву закладу охорони здоров`я Бучанську ЦРЛ, а не лікарню поблизу місця зупинки, тобто порушено вимоги п.9 Розділу 2 Інструкції, де вказано, що поліцейський забезпечує доставку осіб до найближчого закладу охорони здоров`я. Також захисник вказує, що свідки не були ознайомлені зі змістом протоколу, а засвідчили його своїми підписами в той час, коли він ще не був складений працівниками поліції, що підтверджується відеозаписом. Зазначає також, що зазначені у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння не відповідають дійсності та не зафіксовані на відеозаписі, а отже у працівників поліції не було підстав вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення від нього не надходило. Захисник не заперечувала проти апеляційного розгляду у відсутність ОСОБА_1 .

Заслухавши думку захисника Мартинюк Я.О., яка підтримала подану апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Застосувавши до цієї справи принципи кримінального провадження суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, приймається у разі доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а усі сумніви, які виникають у ході провадження у справі тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у вину поставлена відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за наявності ознак того, що він керував транспортним засобом у такому стані.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому «Інструкція»). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Наведене дає підстави стверджувати те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак наркотичного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду. Відмова особи від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути чіткою, зрозумілою, такою, яка не викликає сумнівів чи неоднозначного її тлумачення, та яка не залежить від будь-яких зовнішніх факторів, у тому числі і дій чи намірів інших осіб. Застосовуючи до справ про адміністративні правопорушення принципи кримінального провадження поліцейські, відповідно до вимог ст.20 КПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинні були детально проінформувати ОСОБА_1 про сутність висунутої ними вимоги, порядок вчинення певних процесуальних дій та наслідків, які можуть для нього настати як у випадку проходження, так і у випадку відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Лише при наявності усіх зазначених обставин поліцейський може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, що вчинене у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Аналіз зібраних у справі доказів дає підстави стверджувати те, що поліцейські при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП зазначених вимог закону у повній мірі не дотримались, а суддя місцевого суду, не врахувавши наявні порушення закону ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя місцевого суду, як на докази, послався на протокол про адміністративне правопорушення, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, письмові пояснення свідків та відеозапис події зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського. Однак із таким висновком судді погодитись безспірно не можливо. Так, протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», суд приходить до висновку про те, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. Щодо пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то із матеріалів справи вбачається, що ці пояснення складені у вигляді рукописної інформації про свідків та про особу, щодо якої складався протокол про адміністративне правопорушення та місця проведення певних дій. Інші обставини завчасно були надруковані на відповідному бланку. Суд звертає увагу на те, що ці пояснення за своєю суттю є не конкретними та містять інформацію, яка не відповідає матеріалам справи. Так із цих пояснень не можливо встановити у стані якого сп`яніння перебував ОСОБА_1 , алкогольного чи наркотичного, від проходження огляду на який стан сп`яніння він відмовився, та відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на який стан сп`яніння сприймали ці свідки. Суддею місцевого суду зазначені свідки до суду не викликались, ці суперечності у їх поясненнях усунуті не були. Не дивлячись на існуючі суперечності суддею місцевого суду ці пояснення були прийняті у якості доказу доведеності винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Сумніви, які виникли при дослідженні цих пояснень судом тлумачаться на користь ОСОБА_1 у зв`язку із чим пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції як докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відхиляються.

Щодо факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, який зафіксований на відеозаписі, зробленого за допомогою нагрудної відеокамери поліцейського, то суд зважає на таке. Як убачається із вказаного відеозапису, на якому фактично зафіксована обстановка на місці події, ОСОБА_1 у ході спілкування з працівниками поліції неодноразово висловлював згоду на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога. Натомість, працівники поліції у ході роз`яснення юридичних наслідків проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, роз`яснили ОСОБА_1 можливі наслідки у випадку встановлення відповідного стану сп`яніння, які полягали у передачі транспортного засобу на потреби ЗСУ та обов`язкової постановки на «наркооблік». У подальшому, працівники поліції неодноразово висловлювали пропозицію про відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, яка на їх погляд була найбільш сприятливою обставиною для ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається з відеозапису з бодікамери працівника поліції, ОСОБА_1 на вимогу пройти огляд, сів в службовий автомобіль поліції, проте поліцейські вкотре почали з`ясовувати позицію ОСОБА_1 щодо відмови від проходження огляду та з незрозумілих причин не доставили останнього до медичного закладу для обстеження, а склали протокол за порушення п.2.5 ПДР України.

Наведене унеможливлює зробити висновок про добровільність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Суд сприймає відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння як таку, що була викликана впливом зовнішніх чинників, які проявилися у виді примушування відмовитись від проходження огляду з боку працівників поліції. У зв`язку із тим, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була спровокована працівниками поліції, усі похідні докази по факту цієї події не можуть визнаватися допустимими та використовуватися у якості доведення вини ОСОБА_1 .

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не доведена, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи судом витлумачені на користь ОСОБА_4 . У зв`язку із цим, постанова судді Ірпінського міського суду Київської області від 15червня 2023 року щодо ОСОБА_4 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуадвоката Мартинюк Я.О. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову суддіІрпінського міського суду Київської області від 15 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига