ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1440/23 Справа № 195/64/23 Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31травня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 08.01.2023 року о 16.50 годині, на вул.Гагаріна в с.Виводово Дніпропетровської області Нікопольського району керував транспортним засобом, автомобілем марки ВАЗ - 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, у встановленому законом порядку, водій відмовився. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31травня 2023 року та закрити провадження щодо нього за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що:

- 08 січня 2023 року був вихідним днем і відповідно у вільний від роботи час він знаходився в гостях у свого товариша, ОСОБА_2 у нього вдома за місцем його помешкання по АДРЕСА_2 , відпочивав і вживав спиртні напої разом зі своїми товаришами. Біля двору стояв автомобіль марки ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому він раніше під`їхав. Приблизно о 16.50 годині до двору під`їхав патрульний автомобіль, з якого вийшли двоє поліцейських і стали викликати власника автомобіля. Коли він вийшов до них із двору, вони почали пред`являти йому нібито те, що він керував автомобілем у нетверезому стані, про що апелянт заперечував, так як після того, як вжив спиртні напої, за руль не сідав і відповідно автомобілем не керував. Поліцейські заявили, що складуть протокол, на що ОСОБА_1 заперечував, відмовився підписувати протокол та проходити перевірку на ознаки алкогольного сп`яніння, так як така вимога пред`являється водіям транспортних засобів, а він не керував автомобілем. Зазначені обставини, як вказує апелянт, підтверджуються показами, даними суду свідком зазначеної події ОСОБА_2 . З цього приводу у нього з працівниками поліції виникла суперечка;

- відеозапис не містить факт керування ОСОБА_1 автомобілем, а письмові пояснення свідків, отримані поліцейськими від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , фіксують тільки факт його відмови від перевірки на ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому самих понятих на місці, де він спілкувався із поліцейськими, не було. Можливо, поліцейські пізніше отримали від них пояснення та підписи в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння. В судовому засіданні ці свідки також не були допитані, а їх пояснення є бланкетними та заповнені самим інспектором патрульної поліції. Крім того, апелянт вказує на те, що суд взяв до уваги покази, надані поліцейськими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які він вважає неправдивими та такими, що мають суб`єктивний характер в силу їх професії.

В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Івахненко О.О. не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Згідно з п. 7 «якщо через об`єктивні обставини учасник провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів». Такими засобами можуть бути проведення відеоконференцзв`язку через додаток Viber, Telegram, Zoom або WhatsApp при належній ідентифікації особи з яким проводиться відео конференція за допомогою власних технічних засобів. Також судове провадження може здійснюватися у режимі відео конференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження).

Враховуючи те, що нормами КУпАП не передбачено проведення дистанційного провадження в режимі відеоконференції, виходячи з положень ч. 1 ст. 2 даного Кодексу для забезпечення об`єктивного та оперативного розгляду справи, застосувується аналогія закону з процесуальними нормами КПК України, а саме: ст. 336 КПК України, як засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає у застосуванні до нього врегульованих конкретною нормою правовідносин норми закону, що регламентує подібні відносини.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 та його захисник Івахненко О.О. не з`явилися до суду, про поважні причини неявки суд не повідомили, клопотань про проведення слухання справи в режимі відеоконференції від них не надходило, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та адвоката Івахненка О.О. за наявними матеріалами, які є достатніми для прийняття рішення, враховуючи також і те, що згідно зі ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою, тобто неявка ОСОБА_1 , як і його захисника, не перешкоджає розгляду справи, а тому суд вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд справи за їх відсутністю за наявними матеріалами, які є достатніми для прийняття рішення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 315266 від 08.01.2023 року відносно ОСОБА_1 ; актом огляду на стан алкогольного спяніння, відповідно до якого останній відмовився від проходження даного огляду в присутності свідків/понятих; рапортом поліцейського СРПП ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Ігнатченко М. від 08.01.2023 року; диском з відеозаписами від 08.01.2023 року; письмовими поясненнями свідків/понятих , які підтверджують той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного спяніння.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.

Також у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційним переглядом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. До того ж, ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього будь-яких заперечень по факту його складання не надав і жодної незгоди в протоколі не зазначив.

Що ж стосується вимог до складання протоколу про адміністративне правопорушення, у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом. Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого. Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Крім того, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП відмова водія ОСОБА_1 від проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння як на місці з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і в медичному закладі відбувалася в присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а також фіксувалася поліцейським на бодікамеру, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону.

Посилання ж в апеляційній скарзі на відсутність на відеозапису факту його керування транспортним засобом чи його зупинки працівниками поліції є неспроможними, оскільки наявним у справі відеозаписом зафіксовано ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також роз`яснення поліцейським наслідку такої відмови, і при його огляді не виникає сумніву у його достовірності, тому відеозапис є належним та допустимим доказом. Тож, доводи апеляційної скарги в цій частині не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення, позаяк місцевим судом ОСОБА_1 було визнано винним саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка є самостійним складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яку передбачена ч. 1 ст. 130 КупАП.

Посилання апелянта в своїй скарзі на те, що він не керував транспортним засобом, є необґрунтованим та повною мірою спростовується усією сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 315266 від 08.01.2023 року, відповідно до якого 08.01.2023 року о 16.50 годині, водій ОСОБА_1 на вул.Гагаріна в с.Виводово Дніпропетровської області Нікопольського району, керував транспортним засобом, автомобілем марки ВАЗ - 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- рапортом поліцейського СРПП ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Ігнатченко М. від 08.01.2023 року, відповідно до якого 08.01.2023 року близько о 15:12 годині до поліції надійшла інформація про те що в с.Виводове по вул. Надії Кулик їздить авто ВА32101 білого кольору, номерний знак якого заявник не запам`ятав, за кермом якого нетверезий водій. Було здійснено виїзд до с.Виводове, де на вул. Гагаріна був зупинений транспортний засіб ВА32101 з номерним знаком НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_1 , в ході спілкування з яким та при перевірці документів було встановлено, що в останнього при собі відсутнє посвідчення водія та було встановлено наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти медичне обстеження на стан сп`яніння як на місці, так і в лікарні, на що водій ОСОБА_1 відмовився.

У відношенні водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КупАП та постанову про адміністративні правопорушення за ч.ч. 1,5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП і йому було повідомлено, коли і за якою адресою відбудеться розгляд справи. Від отримання копій, надання пояснень та підпису останній відмовився. Дана подія зафіксована на службову боді камеру. Водія відсторонено від керування транспортним засобом.

- письмовими показами свідка ОСОБА_7 , згідно з якими 08.01.2023 року близько 15:05 години він рухався по вулиці Надії Кулик у с. Виводове на своєму авто ВАЗ 2106 та починаючи рух праворуч до магазинів, різко загальмував, так як повз нього пролетів автомобіль ВАЗ 2101 білого кольору, номер якого він не запам`ятав, поведінка водія була схожа на алкогольне сп`яніння, тому він повідомив про це поліцію;

- показами допитаних в судовому засіданні працівників поліції ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Ігнатченко М. та ОСОБА_8 , які засвідчили суду, що 08.01.2023 року близько о 15:12 годині до поліції надійшла інформація про те що в с.Виводове, по вул. Надії Кулик, їздить авто ВА32101 білого кольору, номерний знак якого заявник не запам`ятав, за кермом якого нетверезий водій.

Під час обслуговування даного повідомлення було здійснено виїзд до с.Виводове, вони рухалися на своєму службову авто за автомобілем ОСОБА_1 НОМЕР_2 з номерним знаком НОМЕР_1 , який прямував по вул.Гагаріна в в с.Виводово Дніпропетровської області Нікопольського району, і за кермом якого був ОСОБА_1 , а разом з ним був невідомий чоловік, як згодом зясувалось , це був

ОСОБА_9 ході спілкування з ОСОБА_1 та при перевірці у водія документів було встановлено, що у водія при собі відсутнє посвідчення водія, та були встановлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти медичне обстеження на стан сп`яніння як на місці, так і в лікарні, на що водій відмовився. Дана подія зафіксована на службову бодікамеру.

Що стосується призначення ОСОБА_1 покарання суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд наклав на останнього правомірне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, у строк, передбачений ст.38 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку немає.

Інші ж аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення. Натомість винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року). Тож, місцевим судом було прийнято правильне та обґрунтоване рішення стосовно винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Томаківськогорайонного суду Дніпропетровської області від 31травня2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Г.П. Слоквенко