ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1166/22 Головуючий І інстанції - Іващенко С.О.
Провадження № 33/818/235/23 Суддя доповідач - Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соболєвої Є.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Орел В.В. на постанову судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13 квітня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 09.11.2022 о 21.55 год. в м. Харкові, по вул.. Немишлянській, біля будинку 99, керував автомобілем «Subaru Outback», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД та на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.13.04.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Орел В.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, на відеозаписі наданого працівниками поліції відсутні дата та час зупинки та сам факт зупинки, оскільки зупинка транспортного засобу відбулась о 21.55 год. То в цілому затримання тривало близько години, а працівниками поліції надано відео тривалістю менше хвилини не відображає у повній мірі обставин, які підлягають доказуванню та не може бути визнано належним та допустимим доказом.

Вказує, що після зупинки транспортного засобу, працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 підставу зупинки, а також йому не роз`яснювались його права про можливість скористатись юридичною допомогою та права передбачені ст.63 КУ.

Зазначає, що працівниками поліції було зроблено припущення про знаходження водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд за допомогою Drager Alcotest 6820. Після прохання водія про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку приладу йому їх не було надано, зазначені документи не було долучено і до матеріалів справи. В подальшому прохання ОСОБА_1 про проходження медичного огляду в медичному закладі, яке він заявив о 21.55 год було розглянуто працівниками поліції о 22.55 год, тобто за п`ять хвилин до початку комендантської години. Таким чином, на переконання апелянта, не роз`яснення прав та не надання ОСОБА_1 можливості отримати професійну правничу допомогу обмеження у часі (початок комендантської години) унеможливило проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та у сукупності стало підставою для відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у звязку з чим таку відмову не можливо вважати категоричною.

Мотиви суду

Судом апеляційної інстанції неодноразово призначались судові засідання по цій справі.

Апеляційний суд, повідомляв ОСОБА_1 про судові засідання, призначені на 07.06.2023 та 05.07.2023 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу місця проживання ОСОБА_1 , зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення та апеляційній скарзі. На адресу суду повернулись конверти з судовими повістками, з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою, тобто ОСОБА_1 , достовірно володіючи інформацією про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та подальший розгляд справи в суді, повідомив інформацію, яка унеможливила його участь у розгляді справи.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що судова повістка була надіслана на адресу, саме яку зазначив ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а також таку адресу ним було зазначено і в апеляційній скарзі.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції було вжито всіх необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, а саме: направлено судову повістку на вказану ним поштову адресу, а також те, що ОСОБА_1 було відомо, про подачу апеляційної скарги на постанову судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13.04.2023 року, апеляційний суд вважає, що апелянт у розумні інтервали часу мав вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та, відповідно цікавитися результатом розгляду такої справи.

Крім того, в судове засідання 07.06.2023 року, будучи 17.05.2023 року належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду в суді апеляційної інстанції, захисник Орел В.В. не з`явився, подав до суду клопотання про відкладення судового засідання з посиланням на те, що він буде зайнятий у невідкладних слідчих діях зза межами м.Харкова.

В подальшому, 05.07.2023 року, будучи 07.06.2023 року належним чином повідомленими про судове засідання в суді апеляційної інстанції, захисник Орел В.В. не з`явився в судове засідання та подав до суду клопотання про відкладення судового засідання з посиланням на те, що він перебуває у відрядженні в Одеській області.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 та його захисник Орел В.В. є ініціаторами апеляційного перегляду постанови судді.

Апеляційний суд приходить до висновку, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не виявила належної зацікавленості у розгляді справи та протягом тривалого часу не з`являється до апеляційного суду. Незацікавленість у розгляду своєї апеляційної скарги свідчить про зловживання учасником справи процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи.

Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи, яка її подала, та саме вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі та скорішим вирішенням її справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.)

За змістом Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат є фахівцем у галузі права, а відтак обізнаний із нормами права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи, наведені захисником у клопотанні про відкладення розгляду справи, призначеного на 05.07.2023 року, оскільки адвокат в силу своїх професійних прав та обов`язків, які передбачені договором про надання правової допомоги, визначені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та яка є юристом, що надає професійну правову допомогу учасникам правовідносин і якій відомо, що діючим КУпАП чітко встановлено процедуру та строки розгляду апеляційної скарги.

Захисником жодного разу не було надано апеляційному суду доказів на підтвердження поважності доводів про відкладення судового засідання (довідок про зайнятість захисника в інших проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні, довідок про відрядження тощо).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що особа, яка подала апеляційну скаргу, належним чином та завчасно була повідомлена про час та місце судового розгляду і мала можливість спланувати розклад роботи і бути присутньою в судовому засіданні апеляційного суду з урахуванням того, що розгляд апеляційної скарги переносився за клопотанням апелянта та йому надавався достатній строк як для підготовки до розгляду, так і для того щоб погодити графік своєї роботи.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної скарги без участі правопорушника та його захисника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, оскільки суд розцінює такі дії як зловживання учасником справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає можливим провести апеляційний розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Орла В.В. в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями, що також узгоджується з КУпАП.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 09.11.2022 року о 21.55 год. в м. Харкові, по вул.. Немишлянській, біля будинку 99, керував автомобілем «Subaru Outback», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД та на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 272757 від 09.11.2022 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2022 року;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду та відмовився від підпису акту.

- рапортом працівника поліції.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції захисник зазначає, що долучений до матеріалів справи відеозапис є неналежним доказом, запис не вівся безперервно та не відображає всіх подій під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, однак такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому повністю відображена подія вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Поряд з цим із «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» вбачається, що у ній не наведено вичерпного переліку засобів чи технічних пристроїв, за допомогою якого може здійснюватися відеозапис.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, ст.251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення, при цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Водночас, чинними нормами КУпАП не встановлено вимог щодо визнання доказів недопустимими, відтак відеозапис проведений поліцейським у цьому провадженні, на якому зафіксовано спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , є належним і допустимим доказом.

Як вбачається зі змісту відеозапису, наданого працівниками поліції ОСОБА_1 перебуваючи у салоні автомобілі на місці водія на питання працівника поліції чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці відмовився, в подальшому працівником поліції було роз`яснено, що у разі не згоди з даними газоаналізатора то він може пройти огляд у медичному закладі та запитав чи буде ОСОБА_1 проходити огляд в медичному закладі на що він категорично відмовився.

При цьому, апеляційний суд вважає, що хоча вказаний відеозапис і містить фрагментарне фіксування перебігу подій, які відбувалися 09.11.2022 року, на що звертає увагу захисник, але в цілому відображає усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення та підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і у медичному закладі.

Зміст відеозапису є логічним, послідовним та збігається з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Водночас суд апеляційної інстанції враховує той факт, що в поданій апеляційній скарзі апелянт не оспорює сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а лише зазначає, що матеріалами справи не підтверджено належність причини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ..

Однак, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП , оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що будь-яких законних та розумних підстав ставити під сумнів відомості зафіксовані на відеозаписі, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення -немає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис наданий працівниками поліції обґрунтовано прийнятий як належний та допустимий доказ.

Законом України № 1231-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», який набрав чинності 17 березня 2021 року, до ч.2 ст.266 КУпАП, яка врегульовувала процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`янінні на місці, внесено зміни. Зокрема, якщо в попередній редакції присутність двох свідків під час огляду була обов`язковою, то в нинішній редакції ч.2 ст.266 КУпАП достатньо відеозапису, і лише в разі неможливості застосування відеозапису огляд проводиться у присутності двох свідків.

Посилання апелянта на ту обставину, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення були відсутні свідки, є безпідставними, оскільки згідно вимог ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, який обов`язково долучається до протоколу про адміністративне правопорушення, а присутність двох свідків обов`язкова лише у разі неможливості застосування таких засобів.

В матеріалах справи міститься відеозапис працівника поліції, а тому в даному випадку присутність двох свідків при складанні стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковим.

Таким чином, відомості зафіксовані на вказаному відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з розділом ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу або забезпечує доставку особи до найближчого закладу охорони здоров`я.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд в медичному закладі, однак працівниками поліції його клопотання було розглянуто о 22.55 год, тобто за п`ять хвилин до початку комендантської години, що унеможливило проходження такого огляду спростовується відомостями відеозапису відповідно до яких ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції відмовився пройти огляд в медичному закладі.

Крім того, посилання захисника на те, що початок комендантської години позбавило можливості ОСОБА_1 пройти огляд є необґрунтованими, оскільки відповідно до п.9 розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення тобто у разі погодження ОСОБА_1 на проходження огляду він був би доставлений працівниками поліції до у медичного закладу.

Безпідставним також є посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 18.02.2021 року у справі №524/9827/16-а, в якій йде мова щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, оскільки в зазначеній адміністративній справі справа про адміністративне правопорушення розглядалася поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, а не під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, яке в подальшому повинно бути передано на розгляд суду. Тобто правовідносини є різними.

Отже, на переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що на вимогу ОСОБА_1 працівниками поліції йому не було надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки є необґрунтованими та спростовуються відомостями відеозапису відповідно до яких ОСОБА_1 не просив йому надати такі документи. Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не скористався своїм правом щодо надання будь-яких пояснень або заперечень по суті події 09.11.2022 року та взагалі відмовився від підписання протоколу ААБ № 272757 від 09.11.2022 року

Також суд апеляційної інстанції вважає неспроможними твердження апелянта про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, оскільки відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення ААБ № 272757 від 09.11.2022 року ОСОБА_1 були роз`яснені права передбачені ст.63 КУ та ст.268 КУпАП України. Крім того, права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, відновлені також і шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

З довідки інспектора УПП в Харківській області ДПП вбачається, що ОСОБА_1 26.04.2022 року отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Орел В.В. залишити без задоволення

Постанову судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13 квітня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик