Справа №581/72/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сізов Д. В.
Номер провадження 33/816/384/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Пось С.Г. розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Пось С.Г. на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 28 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , яка працює продавцем у барі «Вояж»,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536 грн. 80 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 28 березня 2023 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення за те, що 02 лютого 2023 року о 00 год. 01 хв. по вул. Полтавській (поблизу будинку № 80) у селищі Липова Долина Роменського району Сумської області, вона керувала транспортним засобом Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовилася шляхом втечі, порушивши своїми діями п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Пось С.Г., звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт вказує, що в оскаржуваній постанові суддею не наведено належного обґрунтування тому, що ОСОБА_1 дійсно відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння та не враховано пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а надано перевагу показам співробітника поліції, які суперечать відеозапису, чим порушено засади рівності та змагальності учасників судового процесу.

Апелянт зазначає, що викладені у постанові судді висновки про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.

Так, відеозаписом підтверджується те, що ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження огляду на стан сп`яніння, а просто їй стало погано і вона на декілька хвилин забігла у свій будинок, а коли повернулася, то працівників поліції вже не було і з пояснень поліцейських вбачається, що вони дійсно чекали останню близько 10 хвилин біля її будинку, потім склали протокол і уїхали. Таким чином, всупереч вимогам ст.256 КУпАП, при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення у її відсутності, інспектором поліції не було вжито жодних дій щодо надання останній можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, не було роз`яснено її прав, поліцейські лише склали вказаний протокол, і навіть, не залучили при цьому 2-х свідків. Тобто, фіксування відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння проводилось поліцейськими з порушенням п. 8 Порядку в редакції Постанови КМУ №888 від 28 жовтня 2015 року, оскільки тільки цей, затверджений Кабінетом Міністрів України, нормативно-правовий акт визначає порядок і форму фіксації відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а застосування суддею суду першої інстанції вимог ст. 266 КУпАП як таких, що мають вищу юридичну силу, в цьому конкретному випадку, позбавлене будь-якої правової мети.

Апелянт вважає, що оскільки вказаними діями поліцейських було порушено права ОСОБА_1 як особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності та порушено порядок фіксації відмови водія т/з від проведення огляду на стан сп`яніння, внаслідок чого істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_4 , тому цей доказ необхідно вважати недопустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника- адвоката Пось С.Г., перевіривши матеріали даної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На думку апеляційного суду, розглянувши вказану справу, суддя суду першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, у своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, ОСОБА_1 свою вину не визнала та вказувала, що 01 лютого 2023 року вона за кермом свого автомобіля поверталася з роботи у барі «Вояж», де працює продавцем Спиртних напоїв того вечора вона не вживала. Була зупинена працівниками поліції та на їх вимогу погоджувалася пройти огляд на стан сп`яніння, однак, у цей час їй стало погано, тому вона пішла додому, при цьому сказавши поліцейським про те, що повернеться через деякий час. Приблизно через 10 хвилин вона повернулася до свого автомобіля, але там уже нікого не було. На наступний день їй зателефонував поліцейський ОСОБА_5 та повідомив, що відносно неї було складено протокол за ст. 130 КУпАП, а також вказав їй дату розгляду справи за складеним протоколом в суді.

Проте, всупереч таким поясненням ОСОБА_1 , факт вчинення нею вказаного адміністративного правопорушення, був встановлений суддею з врахуванням інших, наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 174375 від 02 лютого 2023 року, в якому зафіксовано факт керування останньою транспортним засобом, пропозиція поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці його зупинення та поведінка ОСОБА_1 , яка шляхом втечі, відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння, рапорту поліцейського СП Роменського РВП ГУНП в Сумській області Бурикіна А. від 02 лютого 2023 року, у якому викладено аналогічні обставини, що зафіксовано у протоколі, показань свідків працівників поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та відеоматеріалу, який було долучено до матеріалів справи.

Зазначені доказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і сумнівів щодо належності та допустимості у апеляційного суду не викликають.

Що стосується доводів апелянта про те, що суддею не було враховано пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то вони не заслуговують на увагу та спростовуються змістом оскаржуваного рішення.

Так, з постанови судді вбачається, що в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були пасажирами автомобіля, яким керувала ОСОБА_1 .

У своїх поясненнях свідок ОСОБА_8 вказав, що ще звечора 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 скаржилася на погане самопочуття, і коли їх автомобіль зупинили працівники полівці, остання не відмовлялася від проходження огляду на стан сп`яніння, а через погіршення стану, пішла додому, оскільки жила неподалік. Він залишався з поліцейськими близько 40 хвилин, і протягом цього часу ОСОБА_1 до них не виходила.

У своїх поясненнях свідок ОСОБА_7 вказував на те, що після зупинки їх автомобіля поліцейські, не пропонуючи ОСОБА_1 пред`явити документи на автомобіль, відразу почали вимагати від неї пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому, свідок вказував, що дорогою ОСОБА_1 скаржилася на погане самопочуття, у зв`язку з чим, після зупинки їх автомобіля поліцейськими, пішла додому, а він із ОСОБА_8 залишались на місці з працівниками поліції. Спочатку свідок вказав, що залишивши поліцейських, ОСОБА_1 більше не поверталася до них, але потім змінив свої покази, повідомивши, що через 10 хвилин вона повернулася.

Надаючи оцінку поясненням вказаних свідків, а також і поясненням самої ОСОБА_1 , суддею було зазначено, що обставини того, що остання не відмовлялась пройти огляд на стан сп`яніння, а пішла додому через погане самопочуття, про що повідомила поліцейських, та що вона через десять хвилин повернулася, спростовуються, в тому числі, і відеоматеріалом, який, як доказ, було враховано при прийнятті оскаржуваної постанови та, в порядку підготовки даної справи до апеляційного розгляду, було переглянуто і апеляційним судом.

Під час перегляду вказаного відеоматеріалу, апеляційним судом було встановлено, що дійсно, після пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_1 від них почала поступово віддалятись, на прохання зупинитись жодним чином не реагувала і з місця зупинки транспортного засобу зникла. При цьому, зрозумівши, що ОСОБА_1 намагається втекти, працівник поліції, поки остання ще була у полі його зору, попередив, що такі її дії будуть розцінені як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння та складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишались на місці та спілкувались з працівниками поліції, а ОСОБА_1 так і не повернулась, ні через 10 хвилин, ні пізніше, при тому, що працівники поліції чекали її повернення, враховуючи пояснення свідків, що вона себе погано почуває.

При цьому, апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення працівниками поліції порядку фіксації відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння, чи прав ОСОБА_1 , на що посилається апелянт у поданій апеляційній скарзі, у даному випадку, як вимоги ст. 266 КУпАП, так і Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

Таким чином, саме за наявності того, що ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом, була зупинена працівниками поліції, у яких виникла підозра щодо перебування її у стані сп`яніння, на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння, так його і не пройшла, а залишила місце зупинки транспортного засобу шляхом втечі, протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху відносно останньої, був складений правомірно.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення було встановлено суддею суду першої інстанції за результатом повного, всебічно та об`єктивно розгляду справи, з врахуванням належних та допустимих доказів, з наданням їм правової оцінки, і обставин, за яких справа підлягала б закриттю, про що просить апелянт у поданій апеляційній скарзі, під час її апеляційного перегляду, не встановлено.

Всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржувану постанову законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 28 березня 2023 року якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Пось С.Г. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.