Провадження № 3/127/4634/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2023м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 01.06.2023 о 22.06 год. по вул. Нечуя-Левицького в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка мова, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав і суду пояснив, що він з колегами рухався його автомобілем, за кермом був ОСОБА_2 і під час руху автомобіль заглох. У автомобіля була несправність іммобілайзера, і ОСОБА_2 не міг його завести, тому він пересів на водійське сидіння і намагався завести автомобіль, коли приїхали працівники поліції. На час приїзду працівників поліції автомобіль перебував у нерухомому стані декілька хвилин.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 01.06.2023 він був за кермом належного ОСОБА_4 автомобіля і під час руху той заглох. Він не зміг завести автомобіль, коли вони стояли біля складів, і попросив, щоб ОСОБА_1 йому в цьому допоміг. Коли ОСОБА_5 намагався завести автомобіль, приїхали працівники поліції, які повідомили, що ОСОБА_5 перебуває у стані сп`яніння.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він 01.06.2023 з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їхали автомобілем останнього і автомобіль заглох. ОСОБА_2 не міг завести автомобіль і попросив, щоб ОСОБА_5 йому в цьому допоміг. Коли ОСОБА_5 сів за кермо і намагався завести автомобіль, приїхали працівники поліції, які повідомили, що ОСОБА_5 у стані сп`яніння.

Заслухавши думку захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З диспозиції статті 130 КпАП випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто зазначеною правовою нормою встановлено альтернативні склади правопорушення: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 , складу зазначеного вище правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що 01.06.2023 о 22.06 год. по вул. Нечуя-Левицького в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка мова, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суду надані направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Направлення), рапорт поліцейського взводу № 2 роти № 3 БУПП у Вінницькій області Копчака П. (далі Рапорт), запис з нагрудних камер поліцейських (далі Запис).

Захисники особи, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначили, що надані суду Записи не містять відомостей, які б підтвердили факт здійснення руху автомобіля. Натомість із Запису випливає, що під час спілкування між собою працівники поліції підтвердили факт перебування автомобіля у нерухомому стані. Також захисники особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на підтвердження доводів їхнього підзахисного та свідків, які були допитані за клопотанням захисників, надали суду документи, які свідчать про проведення ремонту системи запалювання автомобіля.

Відповідно до роз`яснень, що надані у абзаці третьому пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (далі Постанова № 14) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У абзаці четвертому пункту 27 Постанови № 14 Пленум ВСУ роз`яснив, що для притягнення до відповідальності за статтею 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає слушними зауваження захисників особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Натомість з наданих суду матеріалів випливає, що на наданому суду Записі зафіксований факт перепитування одного з поліцейських щодо того, чи стоїть автомобіль, який необхідно виявити. Суд також вважає слушними зауваження захисників особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що надані суду Записи не містять моменту зупинки автомобіля, натомість містять запис керма та панелі приладів керованого працівником поліції автомобіля.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Отже, як суд зазначив вище, надані суду матеріали не містять переконливих відомостей, які б свідчили, що саме ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом, натомість за результатами судового розгляду суд встановив, що таке керування здійснював ОСОБА_3 . Відомості, які б свідчили про вжиття заходів, спрямованих на здійснення огляду ОСОБА_3 на стан сп`яніння, надані суду матеріали не містять.

Окрім наведеного, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні посилався на недотримання порядку огляду на стан сп`яніння, передбаченого статтею 266 КпАП. Разом з тим, у зв`язку з тим, що за результатами судового розгляду не підтверджений факт здійснення керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , зазначені твердження захисника суд не оцінює, оскільки як суд зазначив вище, для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 130 КпАП, відповідно до наведених вище роз`яснень ВСУ необхідне доведення факту здійснення такого керування.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджений факт здійснення ОСОБА_1 керування транспортним засобом, а отже і не підтверджена його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: