Справа № 296/3201/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2023 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Дідоренко А.Е., за участі адвоката Томашевського О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, приватний підприємець, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №094536 від 31.03.2023 року вбачається, що 31.03.2023 року о 22 год 01 хв у м. Житомирі, по вул. Поліська, 1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW Х5 з д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 10.07.2023 не з`явився, оскільки перебуває з сином в Італії на лікуванні.

Захисник Томашевський О.В. у судовому засіданні в інтересах ОСОБА_1 надав суду наступні пояснення. 31 березня 2023 року, ОСОБА_1 , знаходився у себе вдома разом зі своїм неповнолітнім сином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого самостійно виховує, лікує та проживають за адресою АДРЕСА_1 . 0 17:00 годині за вечерею він дозволив собі випити 0,5 літра пива, оскільки сідати за кермо вже не збирався. Близько 21:00 він ліг з сином спати, проте через деякий час прокинувся і побачив, що дитини немає в будинку, ключів від дому та телефона ОСОБА_3 також не було. Останньому стало зрозуміло, що дитина самостійно відкрила двері вийшла на вулицю та пішла у невідомому напрямку. Раніше такого з Кiрiлом не траплялось. В шоковому стані та стані крайньої необхідності, він був змушений сісти за кермо свого автомобіля та розпочати негайно пошуки неповнолітньої дитини, оскільки ОСОБА_4 вибіг з дому без верхнього одягу та враховуючи його діагноз: дитячий аутизм зі стійким дефіцитом невербальної та вербальної комунікації, соціально-емоційної взаємодії, стереотипним мовленням, моторними стереотипіями, обмеженими повторювальними формами поведінки. Стійко-виражений ступінь порушення життєдіяльності, вторинна когнітивна недостатність, це могло привести до тілесних ушкоджень, або навіть до загибелі сина ОСОБА_5 . Виїжджаючи зі свого двору ОСОБА_6 помітив патрульну машину, яка рухалась йому на зустріч. Вийшовши з автомобіля та підійшовши до патрульного з`ясував, що сержанти поліції під час свого патрулювання отримали виклик за адресою: АДРЕСА_2 , де був знайдений неповнолітній хлопець, на ім`я Кiрiл та який має вади здоров`я. Під час передачі дитини, сержант поліції, ОСОБА_7 , запропонував ОСОБА_8 , пройти огляд на ознаки алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в найближчому закладі охорони здоров`я, проте зважаючи на ситуацію, яка склалася, його син був знайдений мокрий, без верхнього одягу, босоніж та весь тремтів від холоду, в першу чергу він, як батько, мав забезпечити йому безпеку та тепло, тому від проходження огляду відмовився. Захисник на підставі викладеного просив закрити справу за про адміністративне правопорушення.

У судове засідання для допиту та на підставі заявленого клопотання адвоката викликався поліцейський взводу №2 роти №2 УПП в Житомирській області ДПП сержант ОСОБА_7 , який надав наступні покази. Ним під час несення служби в складі екіпажу 101 спільно з сержантом поліції ОСОБА_9 о 21 год 28 хв було отримано виклик «зникла дитина» за адресою: м. Житомир, Київське Шосе, 44. Прибувши за вказаною адресою на заправній станції було виявлено дитину приблизно до 12 років, дитина була у мокрому одязі, мала явні вади здоров`я, на запитання не відповідала та не розмовляла, хлопчик був наляканий. Після довгих намагань поспілкуватися з дитиною було встановлено контакти матері й що це її дитина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , після дзвінка матері стало зрозуміло, що вона живе в Києві, вони розлучені, а син проживає з батьком. Надалі встановили місце проживання батька. Під час доставлення дитини за місцем проживання було помічено ТЗ BMW X5 з д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по вул. Поліській призупинившись для орієнтування в місцевості особа, яка керувала BMW X5 повідомила, що шукає сина. Під час передачі дитини батькові в особі водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Він пояснив, що в ситуації що сталася вживав напої. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився. Надалі, відносно водія ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, вирішуючи питання щодо винуватості та притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд має перевірити наявність обставин, що виключають притягнення особи до відповідальності.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Враховуючи встановлені обставини, суд бере до уваги доводи про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, враховуючи діагноз його сина: дитячий аутизм зі стійким дефіцитом невербальної та вербальної комунікації, соціально-емоційної взаємодії, стереотипним мовленням, моторними стереотипіями, обмеженими повторювальними формами поведінки. Стійко-виражений ступінь порушення життєдіяльності, вторинна когнітивна недостатність, це могло привести до тілесних ушкоджень, або навіть до загибелі сина ОСОБА_10 .

Аналізуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності. Заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, зокрема, розшукував зниклого сина. Також варто зауважити, що до цього часу ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувався.

Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Керуючись ст. ст. 130, 247, 251, 252, 266, 280 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити згідно п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП за обставин вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня її винесення.

Cуддя А. Е. Дідоренко