Єдиний унікальний номер 754/343/23
Апеляційне провадження № 33/824/2718/2023
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року, прийняту відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №442263, 15.12.2022р. об 19 год. 03 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volksvagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Драйзера та вул. Бальзака в м. Києві, порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Бальзака в м. Києві не надав переваги в русі автомобілю Форд д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, 08.05.2023 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій просить постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнути його до адміністративної відповідальності.

08.06.2023 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

15.06.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від імені ОСОБА_1 надійшла заява, яка не підписана електронним цифровим підписом.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. При цьому, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 6 цього Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч. 4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Таким чином, в даному випадку, жодної інформації про те, що ОСОБА_1 підписав вищевказану заяву, матеріали справи не містять.

З огляду на вищевказане наведені недоліки позбавляють суд апеляційної інстанції ідентифікувати особу, яка подала вищевказане пояснення та встановити, чи можливо з огляду на положення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визнати вищевказану заяву у якості процесуального документу.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав:

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Обґрунтовуючи свій висновок про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого п. 16.11 ПДР України, суд першої інстанції посилався на характер пошкодження автомобілів учасників ДТП, з якого вбачається, що автомобіль Форд д.н.з. НОМЕР_2 здійснив зіткнення з автомобілем Volksvagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , а також місцем авто на схемі ДТП, відповідно до якого таке зіткнення відбулося на відставні 1,1 метра від середини дороги в бік смуги зустрічного руху по ходу руху автомобіля Форд д.н.з. НОМЕР_2 . Все це з точки зору суду першої інстанції і свідчить про відсутність в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого правопорушення.

Апеляційний суд не може погодитися із такою позицією суду першої інстанції.

Відповідно до схеми ДТП точка зіткнення автомобілів дійсно розміщена на відстані 1,1 метра від середини дороги, по якій до зіткнення рухався автомобіль Форд д.н.з. НОМЕР_2 , в бік смуги зустрічного руху. В той же час, яким чином дана обставина має причинно-наслідковий зв`язок з фактом ДТП, ні суд першої інстанції, ні сам ОСОБА_2 та його представник належним чином пояснити не змогли. При цьому вірне визначення точки зіткнення на схемі ДТП щодо її місцезнаходження на смузі руху від автомобіля Форд д.н.з. НОМЕР_2 ставиться під сумнів як наданим ОСОБА_1 висновком експерта №6723 від 18.04.2023 року, де експерт оперує місцем знаходження уламків авто, відображених на наявному у матеріалах справи фото, по відношенню до самих авто, відповідно до схеми ДТП, так і самим ОСОБА_1 , який зазначає про те, що оскільки в момент ДТП з смуги руху по відношенню до ОСОБА_1 здійснювала поворот на право вантажівка, яка в будь-якому разі мала перекривати цю зустрічну смугу руху для ОСОБА_1 , внаслідок чого останній взагалі не мав можливості руху зустрічною смугою.

Хоча сам характер ушкодження авто дійсно відповідає механізму, коли авто Форд «в`їхав» в середню праву частину автомобіля Volksvagen Passat, дана обставина свідчить лише про те, що автомобіль Volksvagen Passat виїхав на перехрестя зовсім на незначний час раніше від автомобіля Форд (в середньому близько 1 сек.) або автомобіль Volksvagen Passat рухався з трохи вищою швидкістю по відношенню до автомобіля Форд при їх одночасному виїзді на перехрестя. Зі схеми ДТП вбачається, що перед перехрестям в напрямку руху автомобіля Volksvagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться знак «Stop», який передбачає заборону проїзду транспортного засобу без попередньої повної зупинки, а також знак «уступити дорогу», відповідно до якого водій зобов`язаний уступити дорогу транспортним засобам, які лише під`їжджають до перехрестя по головній дорозі. Натомість зі сторони руху автомобіля Форд д.н.з. НОМЕР_2 міститься знак «головна дорога», який надає право першочергового проїзду перехрестя.

Сама суть інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення полягає в порушені п. 16.11 ПДР, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

За таких обставин, виїжджаючи на перехрестя, ОСОБА_2 був зобов`язаний зупинитися, а потім дати дорогу усім автомобілям, які наближаються до перехрестя по головній дорозі, в тому числі і автомобілю Форд д.н.з. НОМЕР_2 . Виключенням з цього правила могла бути лише ситуація, коли ОСОБА_2 виїхав на перехрестя в той час, як на ньому не було автомобілів, і такі автомобілі навіть не наближалися ще до перехрестя по основній дорозі. Така ситуація в даному випадку могла мати місце, інакше ОСОБА_2 мав би виїхати на перехрестя і зупинитися на ньому, або ж рухатися по перехрестю з надзвичайно малою швидкістю, однак це спростовується поясненнями самого ОСОБА_2 в апеляційній інстанції, згідно яких від моменту виїзду ним на перехрестя до моменту ДТП фактично минуло лише декілька секунд.

Апеляційний суд відхиляє твердження ОСОБА_2 щодо значного перевищення швидкісного режиму автомобілем Форд перед зіткненням, а також щодо причинно-наслідкового зв`язку між фактом ДТП та діями ОСОБА_1 . Такі свої посилання ОСОБА_2 ґрунтував на наданому ним на адресу апеляційного суду висновку експерта за результатами інженерно-транспортного дослідження №29 від 05.06.2023 року. В той же час зазначений висновок експерта ґрунтується на швидкості руху авто сторін, встановленому лише зі слів самого ОСОБА_2 , що не може вважатися безстороннім та об`єктивним джерелом.

Не може прийняти апеляційний суд і твердження ОСОБА_2 про те, що таку швидкість руху авто було належним чином розраховано самим експертом на підставі глибини вм`ятин та характеру пошкодження авто, оскільки виміри таких пошкоджень експерт не робив, а свої розрахунки ґрунтував лише на наданому йому фото з місця ДТП, що не може вважатися належним.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд констатує наявність у діях ОСОБА_2 порушення вимог п. 16.11 ПДР України, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП. За таких умов апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. В той же час з матеріалів справи вбачається, що на момент вирішення справи апеляційним судом ОСОБА_2 не було притягнуто до адміністративної відповідальності. При цьому вищевказані події мали місце 15.12.2022 року, що відповідно до ч. 7 ст. 247 КУпАП, що обумовлює необхідність закриття провадження по справі. При цьому судом має бути вирішено питання про наявність чи відсутність вини ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку встановлення виності особи у вчиненні адміністративного правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні такого правопорушення провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.274 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення (правова позиція Верховного Суду в постановах від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16 та від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18). Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що встановивши у ч.2 ст. 283 КУпАП вимоги до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов. Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України, ГПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст.129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що встановлення вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав. Отже, аналіз положень ст.38 та п.7 ч.1 ст.247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення. При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд констатує необхідність визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладенння адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрити у зв'язку із закінченням строків накладенння адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба