КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/5241/2023 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Ковалевської Д.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2023 щодо,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП ( НОМЕР_1 ), уродженця м. Києва, українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Постановою суду встановлено, що 08 липня 2023 року о 20 годині 50 хвилин по вул. Довженка, 16-В в м. Києві, керуючи автомобілем марки Міцубісі, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на зелений сигнал світлофора, не надав дорогу службовому автомобілю марки «Сузукі», номерний знак НОМЕР_3 (на блакитному фоні), який рухався з увімкненими синім проблисковим маячком в наслідок чого здійснив зіткнення з вказаним автомобілем, що призвело до механічного пошкодження обох транспортних засобів, тобто порушив вимоги п. 3.2 Правил дорожнього руху України.

Такі дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за статтею 124 КУпАП

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Ковалевська Д.С. в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_1 винним, просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18.9.2023 та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що в мотивувальній частині постанови, що оскаржується прямо вказано, що увімкнення світлового сигналу блакитного кольору підтверджується тільки поясненнями водія ОСОБА_2 та його пасажира ОСОБА_3 , в той час як суд встановив у поясненнях цих осіб невідповідність дійсним обставинам справи щодо кольору світлофору на який рухалися автомобілі. Водночас, пояснення водія ОСОБА_1 безпідставно не взяті судом до уваги тільки через погану якість відеозапису ДТП, де суд не може однозначно стверджувати відсутність такого сигналу. Тобто, фактично суд першої інстанції поставив у провину водію ОСОБА_1 погану якість відео на вуличній камері та підставою для притягнення водія ОСОБА_1 встановив пояснення осіб, які надали недостовірні пояснення та до яких слід відноситись критично взагалі.

Крім того, апелянт зазначає, що пояснення свідка ОСОБА_3 мають ставитись під сумнів, оскільки вказана особа була пасажиром в оперативному автомобілі "Сузукі" номерний знак НОМЕР_3 (на блакитному фоні) та він є колегою водія ОСОБА_2 , оскільки свідок ОСОБА_3 , як і водій ОСОБА_2 є слідчими СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві та в день пригоди разом їхали на службове завданя, а тому вбачається підстава вважати, що між вказаними особами є приятельські відносини та обидві особи розуміють наслідки скоєння ОСОБА_2 ДТП з матеріальними збитками. Тому пояснення свідка ОСОБА_3 мають оцінюватись критично та підтверджуватись іншими доказами по справі.

Також апелянт вказує, що пояснення водія ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , які рухались на автомобілі "Сузукі" є суперечливими між собою. Наявність розбіжностей у поясненнях говорить про той факт що хтось з цих осіб говорить неправду, а то й взагалі обоє. Але суд має враховувати, що пояснення цих осіб суперечливі між собою та не відповідають обставинам справи. Тобто, встановлювати вину ОСОБА_1 на підставі пояснень, які підлягають додатковій ретельній перевірці не можна. Судом не дотримано принципу доведення вини «поза розумним сумнівом», спираючись на суперечливі пояснення осіб.

Крім того, апелянт зазначає, що пояснення водія ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , які рухались на автомобілі "Сузукі" є неправдивими та не відповідають обставинам справи в сукупності з іншими доказами. Апелянт вказує, що обидна водії та свідок заявляють, що обидва водії рухались на зелений сигнал світлофору, однак водій ОСОБА_2 їхав по вул. Довженко, а водій ОСОБА_1 по вул. Дегтярівській та ДТП сталося посеред перехрестя, однак на регульованому світлофором перехресті не може бути зелений колір світлофора у напрямках, яка перетинаються перпендикулярно.

Також апелянт вказує, що оскільки на відеозаписі ДТП з вуличної камери чітко вбачається увімкнення червоного сигналу світлофору по вул. Довженко, по якій рухався оперативний автомобіль, та тільки секунд через 10 відбувається ДТП на перехресті то циклограма світлофорних об?єктів доводить той факт, що автомобіль "Сузукі" виїхав на перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофору, в той час як водій ОСОБА_1 рухався на зелений сигнал світлофору. Тобто пояснення водія ОСОБА_2 у самому протоколі про адміністративне такого змісту "з викладеним незгоден, рухався на зелений сигнал світлофору із увімкненими спецсигналами світловими та звуковими"- не відповідають обставинам справи, адже спростовуються долученим до справи відеозаписом, який підтверджує рух службового автомобіля на заборонений сигнал світлофору та циклограмою світлофорних об?єктів по вул. Довженко та вул. Дегтярівській.Таким чином, пояснення водія ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 є неправдивими та не можуть братися судом до уваги як такі, що встановлені "поза розумним сумнівом".

Крім того, апелянт зазначає, що твердження суду першої інстанції, що він критично ставиться до пояснень ОСОБА_1 та його захисника з приводу того, що автомобіль марки "Сузукі", рухався без увімкненого світлового сигналу блакитного кольору, оскільки якість відеозапису ДТП не дозволила судді однозначно стверджувати про відсутність такого сигналу не ґрунтується на засадах законності, адже погана якість відеозапису ДТП не неможливість однозначно судді стверджувати про відсутність маячків має трактуватись саме на користь особи, що притягається до адміністративної відповідальності, адже наявність увімкнених спеціальних сигналів має доводитись особою, що складає протокол. Державні органи не мають права перекладати обов?язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України. Апелянт вказує, що з відеоматеріалу чітко видно рух оперативного (службового) автомобіля лише з увімкненими фарами без спеціальних синіх чи червоних проблискових маячків, що підтверджується прінт-скрінами на двох аркушах відеозапису з місця ДТП.

Також апелянт вказує, що усі водії у своїх поясненнях та навіть виконавчий орган Київської міської ради підтверджують, що наразі та в день ДТП на вказаній ділянці дороги тривали ремонтні роботи в зв`язку з реконструкцією шляхопроводу. Свідок ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях зазначає, що на проізній частині стояли пластикові загороджуючі щити заввишки приблизно один метр. Та далі вказує, що за платисковим щитом стояв автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , який раптово розпочав рух.У письмових поясненнях водія ОСОБА_2 також зазначено про дорожні роботи та, що водій ОСОБА_4 раптово розпочав рух із-за дорожнього щита.

Апелянт зазначає, що наявність дорожніх щитов заввишки в метр створювало обмежену видимість для автомобілів, що рухались перпендикулярно службовому автомобілю, тобто необхідність ввімкнення спеціальних звукових сигналів для додаткового привернення уваги була необхідною перед виїздом службового автомобіля на заборонений сигнал світлофора на перехресті, тим паче де йдуть ремонтні роботи. Відсутність спеціальних сигналів (як проблискових маячків так і обов`язково звукових сигналів) на автомобілі "Сузукі" виключає вину водія ОСОБА_1 у недотриманні ним п. 3.2 ПДР України та вчиненні ним адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 та його захисника Ковалевської Д.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених, пояснення ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Так, згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При ухваленні рішення в справі про адміністративні правопорушення повинно бути дотримано принцип повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення, а також здобуто достатню сукупність доказів, яка обґрунтовує зроблені у даному рішенні висновки, як такі, що не залишають сумнівів.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час її розгляду, виключає будь - яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, а також того, що інкриміноване правопорушення було вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Суд, у відповідності з положеннями ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак, вказані вимоги закону суддею місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5 в повному обсязі виконані не були.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході судового розгляду в суді першої інстанції було досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №522652 від 10.08.2023, копію протоколу про адміністративне правопорушення від 10.08.2023 серії ААД №522643, схему місця ДТП, письмові пояснення учасників дорожньо - транспортної пригоди та свідка ОСОБА_3 , а також копії матеріалів ЖЄО №37587 та відеозапис ДТП, однак, всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, суддя місцевого суду не в повній мірі з`ясував обставини справи та не дав належну оцінку всім доказам, як окремо кожному, так і в їх сукупності, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про порушення ОСОБА_1 п.3.2 ПДР України та прийняв рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з яким не може погодитись суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із диспозицією ст. 124 КУпАП обов`язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 08 липня 2023 року о 20 год. 50 хв. на перехресті по вул. Довженка, 16-В в м. Києві, керуючи автомобілем марки Міцубісі, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на зелений сигнал світлофора, не надав дорогу службовому автомобілю марки «Сузукі», номерний знак НОМЕР_3 (на блакитному фоні), який рухався з увімкненими синім проблисковим маячком, внаслідок чого здійснив зіткнення з вказаним автомобілем, що призвело до механічного пошкодження обох транспортних засобів, тобто порушив вимоги п. 3.2 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до положень п. 3.2. ПДР України, у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу.

З протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 08.07.2023 року вбачається, що дорожньо - транспортна пригода трапилась на перехресті вул. О.Теліги та вул. Довженка. При цьому, автомобіль марки «Сузукі» на синіх номерах під керуванням водія ОСОБА_2 рухався по вул. Довженка зі сторони вул. Молдавська в м. Києві, а автомобіль «Мітсубісі» під керуванням водія ОСОБА_1 по тимчасовому об`їзду шляхопроводу, який перебував на ремонті, що по вул. Дегтярівській, тобто зліва направо відносно руху автомобіля марки «Сузукі». Місце дорожньо - трансопртної пригоди на схемі місця ДТП не визначено, однак, жоден з учасників пригоди не заперечував, що зіткнення автомобілів відбулось на смузі руху автомобіля « Сузукі» під керуванням водія ОСОБА_2 .

З первинних пояснень ОСОБА_1 , наданих на місці ДТП вбачається, що він на автомобілі марки « Мітсубісі» рухався по вул. Дегтярівській в сторону центра. На перехресті з вул. Довженко стояв на світлофорі, і коли загорівся зелений сигнал світлофору, почав рух, після чого відчув сильний удар в праву частину автомобіля. Коли прийшов до тями, зрозумів, що трапилась ДТП, після чого був госпіталізований до лікарні № 17 м. Києва.

З первинних пояснень ОСОБА_2 , наданих на місці оформлення ДТП вбачається, що він рухався по вул. Довженко в напрямку шляхопроводу по вул. Дегтярівській в м. Києві, орієнтовно зі швидкістю 40 км/год. Рухався з увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольору та спеціальним звуковим сигналом. На даній ділянці дороги проводились дорожні роботи, і в його напрямку руху було дві смуги , а в зустрічному напрямку лише одна смуга руху. На проїзній частині були розміщені конуси, пластикові водоналивні загорожі та дорожні щити. Проїзд перехрестя регулювався світлофором. Наблизившись в район будинку № 16 по вул.Довженка, побачив на світлофорі зелений сигнал, та продовжив рух, однак, раптово із -за дорожнього щита розпочав рух автомобіль марки «Мітсубісі» зліва направо відносно його руху. Побачивши цей автомобіль, ОСОБА_2 почав екстренно гальмувати, але уникнути зіткнення не вдалось.

З пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що він 08.07.2023 р. о 20 год. 50 хв. перебував в якості пасажира в автомобілі марки « Сузукі», д.н.з. НОМЕР_3 на синьому фоні, сидів на передньому пасажирському місці. Даним авто керував ОСОБА_2 . Рухались зі швидкістю орієнтовно 40 км./год., з увімкненими проблисковими маячками по вул. Довженко в сторону ст.м. « Дорогожичі». Автомобіль «Сузукі» рухався в лівій смузі руху, за наявності двох, на даній ділянці дороги велись дорожні роботи та рух був обмежений: в їх напрямку руху було дві смуги руху, а на зустріч рух здійснювався лише по одній смузі руху. При цьому, на проїзній частині з лівої сторони по ходу їх руху стояли пластикові загорожі та пластиковий щит заввишки 1 метр, на якому були розташовані тимчасові дорожні знаки. В цей час вони наблизились в район будинку № 16 по вул.Довженка, та рухались на дозволяючий сигнал світлофора. В цей час свідок помітив, що зі сторони вул.Дегтярівської (з`їзд зі шляхопровода) за пластиковим щитом стояв сірий автомобіль, як потім було встановлено - автомобіль « Мітсубісі», та коли вони наблизились до даного автомобіля, він раптом розпочав рух та приблизно через одну секунду відбулось зіткнення автомобілів.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 наполягав на тому, що виїхав на перехрестя на зелений дозволяючий сигнал світлофора, і в момент перетину перехрестя в його авто в`їхав автомобіль марки «Сузукі» номерний знак якого на блакитному фоні, який рухався на червоний (забороняючий) сигнал світлофора без ввімкнених проблискових маячків та увімкненого звукового сигналу. При цьому, ОСОБА_1 уточнив, що перед початком руху на дозволяючий сигнал світлофора, він впевнився в безпеці руху, адже, подивившись наліво та побачив, що автомобілі, котрі рухались в сторону ст.м. «Шулявська» зупинились, з правої сторони від нього в цьому ж напрямку була тянучка, і автомобілі потихеньку рухались, а автомобілі, котрі рухались в сторону ст. м. Дорогожичі теж стояли на забороняючий для них сигнал світлофора. При цьому будь - якого авто з проблисковими маячками він не бачив, і не чув ніякого звукового сигналу, при цьому ні радіо, ні магнітола в авто не працювали.

При цьому, і в суді першої інстанції і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 наполягав на тому, що у зв`язку з терміновою необхідністю прибути на місце ДТП він, разом з напарником рухався по вул. Дегтярівській в м. Києві на службовому автомобілі з увімкненим проблисковим маячком та звуковим сигналом, при цьому, коли він наближався до перехрестя вул.Дегтярівської з вул. Довженка, на світлофорі горів зелений (дозволяючий) сигнал світлофора.

З дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису з місця події наявність чи відсутність у оперативного автомобіля проблискових маячків встановити чітко не вдалось. Проглядається лише можливий один блік проблискового маячка вже після дорожньо - транспортної пригоди. Разом з тим, вказана обставина не дає підстав стверджувати про ввімкнення водієм ОСОБА_2 проблискових маячків під час руху на невідкладне службове завдання, оскільки відповідно до норм Розділу 7 ДСТУ 3849:2018 Національного стандарту України « Кольографічні схеми, розпізнавальні знаки, написи та спеціальні сигнали оперативних, спеціалізованих та спеціальних транспортних засобів», чинного від 15.06.2018 року в одну секунду має виконуватись 2 світлових імпульсів на проблискових маячках. З відеозапису чітко вбачається, що вмикання червоного сигналу світлофору по вул.Довженко відбувається о 20 год. 42 хв. 57 сек., виїзд поліцейського автомобіля, що наближається до стоп лінії за межі світлофорного об`єкта, який його перекривав на відео о 20 год. 43 хв. 04 сек. Дорожньо - транспортна пригода відбувається о 20 год. 43 хв. 12 сек. Відповідно, дорожньо - транспортна пригода трапилась через 15 сек. після вмикання червоного сигналу світлофора для руху оперативного автомобіля по вул. Довженко. Оскільки на відео поліцейський автомобіль з`являється о 20 год. 43 хв. 04 сек., а дорожньо - транспортна пригода відбувається о 20 год. 43 хв. 12 сек., то за 8 секунд його руху до моменту ДТП мало б відбутися 16 світлових імпульсів проблискових маячків. Відповідно, на відео мало б бути відображено не менше 10 світлових імпульсів, які б могли підтвердити ту обставину, що службовий автомобіль рухався з включеними проблисковими маячками, чого на відео не зафіксовано.

За наявності таких даних відеозапису, виключно показання іншого учасника дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 про рух службового автомобіля з увімкненими проблисковими маячками не можуть бути покладені в основу судового рішення. Більш того, до пояснень вказаних осіб суд взагалі ставиться критично в цій частині, оскільки обидва вони вказували на те, що рухались в момент ДТП на зелений сигнал світлофора, що повністю спростовується відеозаписом з місця ДТП з вуличної камери, з якого чітко вбачається увімкнення червоного сигналу світлофору по вул.Довженко, по якій рухався оперативний автомобіль, та тільки через 10 секунд відбувається зіткнення автомобілів. При цьому, відповідно до циклограми світлофорних об`єктів (ас. 104) вбачається, що напрямок руху, по якому рухався автомобіль «Сузукі» відповідає транспортному напрямку № 2, а напрямок руху автомобіля «Мітсубісі» є транспортним напрямком № 3, і в той момент, коли для транспортного напрямку №2 вмикається червоний забороняючий сигнал світлофора, для транспортного напрямку № 3 ще 5 сек. оорить також червоний забороняючий сигнал, потім 2 сек. миготливий червоно - жовтий, а потім вмикається дозволяючий зелений сигнал. Саме циклограма світлофорних об`єктів пояснює відсутність автомобілів на перехресті до дорожньо - транспортної пригоди, та в сукупності з відеозаписом підтверджує рух ОСОБА_1 на дозволяючий сигнал світлофора, та навпаки, ці докази підтверджують рух оперативного автомобіля на забороняючий сигнал світлофора. Більш того, про рух водія ОСОБА_2 на забороняючий сигнал світлофора вказав і Шевченківський районний суд м. Києва в постанові від 18.09.2023 року, визнавши винним ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 3.1 ПДР України, яка, набрала законної сили. Більш того, цим же рішенням суду встановлено, що водієм ОСОБА_2 при переїзді перехрестя не було забезпечено безпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п. 3.2 ПДР України, та як наслідок вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому, вказаний пункт ПДР України не можливо оцінювати та тлумачити самостійно, оскільки він є продовженням та перебуває у взаємозв`язку з положеннями п. 3.1 ПДР України. А, отже, і висновок про порушення чи виконання вимог п. 3.2 ПДР України слід робити, виходячи з комплексного аналізу події з врахуванням вимог обох пунктів ПДР.

Відповідно до п. 3.1 ПДР України водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника),10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.

Комплексний аналіз вказаних положень ПДР України свідчить про те, що водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладене службове завдання, можуть відступати від вимог в тому числі розділу 8 цих Правил лише за умови обов`язкового ввімкнення спеціального звукового сигналу та об`єктивної наявності обставин, які б вказували, що такий відступ від вимог ПДР України не порушить безпеку дорожнього руху та не створить загрози іншим учасникам дорожнього руху.

Крім того, і порушення п. 3.2 ПДР України буде лише в тому разі, коли водій об`єктивно бачить наближення оперативного транспортного засобу та усвідомлює, що створює для нього перешкоду, в інших випадках відсутні достатні підстави для висновку про порушення водієм п. 3.2 ПДР України, тому, як правило, вказаний пункт має стосуватись водіїв автомобілів, що їдуть попутно або на зустріч патрульному автомобілю та відповідно не можуть застосовуватися до обставин, де була обмежена взаємна видимість (наприклад при перетині перехрестя за наявності інших автомобілів, зелених насаджень і таке інше).

З матеріалів справи вбачається, що рух оперативного автомобіля марки «Сузукі» та автомобіля марки « Мітсубісі» відбувався через перехрестя. При цьому, матеріалами справи встановлено, та ніким з учасників не заперечувалось, що на момент дорожньо - транспортної пригоди як на даному перехресті, так і в цілому в районі шляхопроводу по вул.Дегтярівській тривали ремонтні роботи у зв`язку з реконструкцією шляхопроводу. При цьому, з пояснень як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 вбачається, що рух по вул.Довженка в сторону ст.м. «Дорогожичі» був організований по двох смугах руху, а в зворотньому напрямку - в сторону ст.м. «Шулявська» взагалі по одній смузі руху, що ближче до смуги руху, що поділяє потоки. При цьому, на проїзжій частині, що була перекрита в сторону ст.м. «Шулявська» стояли пластикові загороджуючі щити, заввишки приблизно один метр, та інші щити, на яких розташовувались дорожні знаки, що регулювали рух.

Наявність дорожніх щитів створювала обмежену видимість для автомобілів, що рухались перпендикулярно службовому автомобілю, а відтак, необхідність ввімкнення спеціальних звукових сигналів для додаткового привернення уваги була необхідною перед виїздом службового автомобіля на забороняючий сигнал світлофора на перехресті, де йдуть ремонтні роботи для забезпечення безпеки дорожнього руху.

Водій оперативного автомобіля ОСОБА_2 вказував на те, що рухався з увімкненим звуковим сигналом, проте, таку обставинну навіть не підтвердив в письмових поясненнях, наданих на місці пригоди свідок ОСОБА_3 , явка якого до суду апеляційної інстанції не була забезпечена. А водій ОСОБА_1 заперечував використання водієм ОСОБА_2 як проблискових маячків, так і обов`язкового в даному випадку звукового сигналу.

Будь - яких інших доказів, які б поза «розумним сумнівом» доводили використання водієм ОСОБА_2 під час руху проблискових маячків та звукового сигналу суду надано не було.

Відповідно, водій ОСОБА_1 за встановлених обставин, був позбавлений можливості діяти у відповідності до вимог п. 3.2 ПДР України в частині обов`язку дати дорогу транспортному засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом, оскільки звуковий сигнал не чув та проблискові маячки не бачив.

Як вказувалось вище п. 3.2 ПДР України, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 , нерозривно пов`язаний з п. 3.1 ПДР України, суть якого лише в тому, що водії оперативних транспортних засобів за обов`язкової та одночасної наявності ряду умов (виконання невідкладного завдання, увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху) можуть відступити від вимог деяких положень ПДР України і за умови дотримання вимог п. 3.1 ПДР України не нестимуть відповідальності за такий відступ від ПДР України. Якщо ж внаслідок такого відступлення від ПДР сталась дорожньо-транспортна пригода або виникла аварійна обстановка, - відсутні підстави стверджувати про дотримання п. 3.1 ПДР України, оскільки наслідки вказують на те, що умова забезпечення безпеки дорожнього руху не була дотримана.

Крім того, за вимогами ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух», до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серед іншого належить забезпечення безпеки дорожнього руху.

Тобто, з наведеного слідує, що працівники поліції, виконуючи невідкладні службові завдання можуть відступати від певних вимог Правил дорожнього руху, але за умови, що їхні дії не створюють небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

У свою чергу, ОСОБА_1 , з урахуванням положень п.1.4 Правил дорожнього руху, керуючи своїм автомобілем, мав право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ці Правила.

Дослідивши усі обставини справи в їх сукупності, та оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що ОСОБА_1 Правил дорожнього руху не порушував.

За таких обставин, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не є достатнім доказом вчинення особою правопорушення та не може бути підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки викладені в ньому обставини вчинення, на думку посадової особи, яка склала протокол, правопорушення спростовуються дослідженими суддею доказами та встановленими в судовому засіданні обставинами вчиненої дорожньо-транспортної пригоди.

Жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 статті 7 КУпАП).

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, проаналізувавши та оцінивши відповідно до вимог статті 252 КУпАП наведені вище обставини справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2023 підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Ковалевської Д.С. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2023, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал