Номер провадження: 33/813/2441/23
Номер справи місцевого суду: 946/6999/23
Головуючий у першій інстанції Бальжик О. І.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кравець Ю.І, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2023року про накладання стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП,

установив

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) місяці.Також вирішено питання щодо стягнення судового збору в розмірі 536,80 гривень.

08.12.2023 року через суд 1-ої інстанції, громадянин ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_2 , у якій не погодився із зазначеною постановою, вважаючи її незаконною та просив постанову скасувати та провадження у справі закрити.

Також ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із клопотанням про поновлення процесуального строку на оскарження зазначеної постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2023року.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно вимог ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 року №13-рп/2000, зазначає, що відповідно до ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення може брати участь, зокрема інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, а тому захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності може бути не лише адвокат, а й інший фахівець у галузі права, зокрема юрист.

Проте такі твердження апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Єдиним законом, який регламентує надання правової допомоги є Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно положень ч.2 ст. 271 КУпАП повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

Проте, звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не навів закон, за положеннями якого він має право надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, а також не надав документів, які підтверджують його повноваження як адвоката чи іншого фахівця у галузі права, додавши до поданої апеляційної скарги лише копію диплома бакалавра, та копію довіреності на представництво інтересів.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-рп/2000 від 16.11.2000 року роз`яснено, що положення ч. 1 ст. 59 Конституції України слід розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

При цьому положення ч.1 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яким обмежується право на вільний вибір особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисника своїх прав, крім адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Вказане рішення було ухвалене в листопаді 2000 року і відповідало положенням діючої на той час редакції Конституції України. В той же час, Законом № 1401-VIII від 02.06.2016 року Конституцію України доповнено ст. 131-2, відповідно до якої виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Цим же Законом розділ XV «Перехідні положення» Конституції України доповнено п. 16-1, згідно з яким представництво за ст. 131-2 виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідно до положень ст. 131-2 Конституції України, яка є нормою прямої дії, з 1 січня 2018 року виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в судах апеляційної інстанції.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що зазначена апеляційна скарга подана особою, яка, відповідно до закону не наділена правом на звернення з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_2 на постанову суду від 20.11.2023 року в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 .

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані, що ОСОБА_1 є належною особою, яка за законом може оскаржувати постанову судді у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що у прийнятті до розгляду його скарги слід відмовити та повернути ОСОБА_1 подану ним апеляційну скаргу на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2023року стосовно ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 7, 280, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2023року про накладання стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП повернути ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що він не має права оскарження рішень по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець