"13" липня 2023 р. Справа № 363/3491/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було визначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079826 від 21.06.2023 року вбачається, що 21 червня 2023 року об 11 год. 50 хв. на автомобільній дорозі сполученням Київ-Вишгород-Десна, 37 км, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Ford Escape, державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впоралася з керуванням та скоїла наїзд на тварину «коза». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги п. 12.1 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явилася, надала пояснення, в яких вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнала, просила провадження у справі відносно неї закрити у зв`язку з відсутністю в її діях ознак складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 зазначила, що 21 червня 2023 року вона - ОСОБА_1 за кермом свого автомобіля Ford Escape, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась трасою Київ-Вишгород-Десна зі швидкістю 60 кілометрів на годину у напрямку с. Нижча Дубечня. На додаток до цього ОСОБА_1 вказала, що їхала з невеликою швидкістю через те, що проїхала с. Хотянівка, де була складна дорожня обстановка, ускладнена ремонтними роботами, а потім с. Новосілки, після якого майже одразу був населений пункт с. Нижча Дубечня. Таким чином, ОСОБА_1 зазначила, що рухалася з дозволеною швидкістю руху, не порушуючи встановлений режим швидкості на вказаній ділянці автомобільної дороги.

Під час руху на вказаній ділянці автомобільної дороги, як пояснила ОСОБА_1 , на правий бік її автомобіля стрибнула велика дика парнокопитна тварина. При цьому подія відбулася таким чином, що ОСОБА_1 навіть не бачила тварину на узбіччі дороги, на що, зокрема, вказує і характер та локалізація пошкоджень самого автомобіля, що у переважній більшості розташовані на правому боці транспортного засобу, на підтвердження чого ОСОБА_1 надала фотозображення свого автомобіля з отриманими механічними пошкодженнями. Після того, як ОСОБА_1 , відчула сильний удар у бокову частину свого автомобіля, вона зупинила транспортний засіб та ввімкнула аварійну сигналізацію. Після зупинки автомобіля ОСОБА_1 побачила на дорозі велику дику парнокопитну тварину, яка лежала на дорозі та намагалася підвестися. У подальшому до вказаної тварини під`їхали невідомі ОСОБА_1 автомобілі, з яких вийшли чоловіки, що забрали вказану тварину та зникли з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з цим ОСОБА_1 зателефонувала у поліцію, повідомила про факт дорожньо-транспортної пригоди та факт викрадення тварини з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Окремо ОСОБА_1 звернула увагу, що протягом її руху по вказаній автомобільній дорозі вона не зустріла жодного попереджувального знаку щодо наявності загрози раптового вибігу диких тварин на проїзну частину автомобільної дороги, а тому не передбачала та не могла передбачити зміни дорожньої обстановки такого характеру та ступеня ризику.

Враховуючи раптову появу дикої тварини, яка кинулася з узбіччя на проїжджу частину, по якій ОСОБА_1 рухалася з дотриманням вимог ПДР України, відсутність попереджувальних знаків щодо можливості зміни дорожньої обстановки, зважаючи на те, що дика тварина вдарилася в автомобіль фактично після її проїзду ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність тварини з самого початку в зоні оглядовості ОСОБА_1 , то ОСОБА_1 просила закрити провадження у справі відносно неї у зв`язку з відсутністю в її діянь складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступного висновку.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Аналіз диспозиції ст. 124 КУпАП дає можливість зробити висновок, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, має матеріальний склад, тобто є закінченим з моменту настання суспільно-шкідливих наслідків. У кінцевому підсумку об`єктивна сторона вказаного правопорушення передбачає обов`язкову сукупну наявність суспільно-шкідливого діяння у виді порушення вимог ПДР України, а також суспільно-шкідливих наслідків, які перелічені у диспозиції ст. 124 КУпАП та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з суспільно-шкідливим діянням.

З урахуванням вищевикладеного суд звертає увагу, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП може бути правомірним результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення тоді і лише тоді, коли в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення на основі достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів можна зробити категоричні висновки щодо порушення ОСОБА_1 конкретних вимог ПДР України, що з необхідністю та виключною послідовністю призвело до настання суспільно-шкідливого наслідку у вигляді пошкодження транспортного засобу.

З протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , вбачається, що суть інкримінованого правопорушення полягає у тому, що ОСОБА_1 допустила порушення вимог п. 12.1 ПДР України, що призвело до суспільно-шкідливих наслідків у вигляді пошкодження транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Похідним від зазначеного припису є п. 12.3 ПДР України, в якому встановлено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, з вищевикладеного слідує, що під час здійснення руху на транспортному засобі водій при виборі швидкості руху в дозволених межах завжди повинен враховувати, зокрема, дорожню обстановку. У той же час при зміні дорожньої обстановки, зокрема, виникнення перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити водій транспортного засобу, то останній повинен належним чином відреагувати на зміну дорожньої обстановки шляхом зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або об`їзду виниклої перешкоди. Дорожня обстановка, об`єктивна спроможність відреагувати на її зміну, є визначальним фактором щодо вибору швидкості руху транспортного засобу.

При цьому суд звертає увагу, що буквальне тлумачення положень п. 12.3 ПДР України свідчить про те, що його вимоги поширюються лише на ті випадки, коли під час здійснення руху на транспортному засобі виникає перешкода, яку водій об`єктивно спроможний виявити. Тому у разі виникнення перешкоди, яку водій не був об`єктивно спроможний виявити чи з технічних причин не був спроможний зупинитися або здійснити об`їзд такої перешкоди, то не допускається кваліфікація такої ситуації як неврахування водієм дорожньої обстановки, а відповідно як порушення вимог ПДР України.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Отже, дорожня обстановка, яку водій враховує при виборі швидкості руху транспортного засобу та при різкій зміні якої водій зобов`язаний зменшити швидкість руху аж до повної зупинки транспортного засобу або об`їзду виниклої перешкоди, визначається певною сукупністю факторів, серед яких, зокрема, вбачається наявність перешкод на ділянці дорозі чи інших факторів, які можуть створювати небезпеку для руху учасників дорожнього руху та потребувати від останніх додаткової уважності, пильності та зменшення швидкості руху.

В межах даної справи причиною дорожньо-транспортної пригоди став раптовий вибіг дикої тварини на ділянку дороги. Таким чином, дорожня обстановка під час руху ОСОБА_1 змінилася внаслідок реалізації небезпечної ситуації у виді раптової появи на дорозі дикої тварини.

В цьому аспекті суд звертає увагу, що регулювання дорожнього руху відповідно до п. 8.1 ПДР України здійснюється, зокрема, за допомогою дорожніх знаків, які відповідно до п.п. а п. 8.4 ПДР України можуть мати попереджувальний характер, тобто інформувати водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки; про необхідність під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду.

Таким чином, попереджувальні дорожні знаки як один із засобів регулювання дорожнього руху є одним із засобів попередження водія транспортного засобу про можливість різкої зміни дорожньої обстановки, що буде вимагати від нього виконання вимог п. 12.1 та 12.3 ПДР України аж до повної зупинки транспортного засобу.

Одним з попереджувальних знаків відповідно до п. 1.35, 1.36 Додатку № 1 до ПДР України є знак «перегін худоби» та «дикі тварини», що попереджають учасника дорожнього руху про можливу раптову зміну дорожньої обстановки внаслідок появи на дорозі худоби або диких тварин.

Відповідно до п. 1.40 Глави 1 Розділу 33 ПДР України попереджувальні знаки, крім знаків 1.4.1-1.4.3, 1.29-1.31.6, установлюються поза населеними пунктами на відстані 150-300 м, у населених пунктах на відстані 50-100 м до початку небезпечної ділянки. У разі потреби знаки встановлюються і на іншій відстані, яка зазначається на табличці 7.1.1.

Отже, аналіз вищезазначених положень чинного законодавства дає можливість зробити висновок, що ділянки дороги, на яких можлива раптова зміна дорожньої обстановки внаслідок появи на дорозі худоби або диких тварин, повинна належним чином позначатися знаками 1.35 та 1.36, які встановлюються у відповідному місці відповідно до вимог чинного законодавства.

Неврахування водієм транспортного засобу вимог зазначених знаків дорожнього руху, які встановлені відповідно до вимог чинного законодавства, свідчить про неврахування ним можливості раптової зміни дорожньої обстановки, а відповідно і свідчить про порушення ним вимог ПДР України, що може призвести до дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі з внаслідок зіткнення з твариною, що раптово вибігла на проїзну частину. І навпаки відсутність зазначених знаків чи встановлення їх з порушенням вимог чинного законодавства не покладає на водія транспортного засобу додаткового обов`язку щодо уважності у зв`язку з раптовою появою на дорозі тварин, оскільки зазначений фактор не характеризується тим елементом передбачуваності, внаслідок чого його можна було б враховувати кожного разу під час руху транспортним засобом.

З пояснень ОСОБА_1 та долученої до матеріалів справи схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.06.2023 року судом не встановлено наявності будь-яких дорожніх знаків на ділянці дороги, на якій відбулася дорожньо-транспортна пригода. Таким чином, ділянка дороги, на якій відбулася раптова зміна дорожньої обстановки внаслідок появи дикої тварини, не позначалася попереджувальними знаками про можливість виникнення такої небезпеки для учасників дорожнього руху, внаслідок чого відсутні правові підстави для констатації наявності в учасників дорожнього руху додаткового обов`язку бути уважніше на вказаній ділянці дороги.

У свою чергу аналіз пояснень ОСОБА_1 , схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, долучених до матеріалів справи фотозображень пошкодженого автомобіля дає можливість зробити висновок, що ОСОБА_1 , здійснюючи рух на своєму автомобілі Ford Escape, державний номерний знак НОМЕР_1 , в межах дозволеного режиму швидкості, не будучи завчасно та належним чином повідомленою про можливість раптової зміни дорожньої обстановки внаслідок появи диких тварин, не мала в межах власної зони оглядовості тварини, яка вибігла на проїзну частину, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду. На додаток до цього локалізація та характер пошкоджень транспортного засобу ОСОБА_1 вказують на те, що дика тварина фактично вдарила автомобіль у правий його бік, пошкодивши двері, середню та передню праві стійки автомобіля, зламавши бокове дзеркало заднього виду. Тобто, дорожня-транспортна пригода виникла не внаслідок допущення ОСОБА_1 зіткнення з твариною, а внаслідок зіткнення тварини з транспортним засобом, який проїжджав повз неї. Це підтверджується і поясненнями ОСОБА_1 , яка зазначила про те, що здійснила зупинку транспортного засобу через те, що почула удар по автомобілю, і лише після зупинки та виходу з якого побачила дику тварину.

Суд також зауважує, що порушення вимог п. 12.1 та 12.3 ПДР України може мати місце лише у випадку, коли водій не врахував дорожню обстановку внаслідок появи перешкоди для руху, яку об`єктивно був спроможний своєчасно виявити та відреагувати на неї шляхом зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу чи здійснення об`їзду.

Натомість в межах даної справи вбачається, що відсутність попереджувальних знаків про можливу зміну дорожньої обстановки внаслідок раптової появи диких тварин, а також відсутність дикої тварини в зоні оглядовості ОСОБА_1 при здійсненні руху автомобілем, характер та локалізація пошкоджень внаслідок зіткнення з твариною усе це у своїй сукупності вказує на те, що ОСОБА_1 не передбачала та не могла передбачити можливої зміни дорожньої обстановки внаслідок раптової появи дикої тварини, у зв`язку з чим не була об`єктивно спроможною відреагувати на відповідну зміну дорожньої обстановки шляхом зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля чи здійснення об`їзду.

Відсутність об`єктивної можливості у ОСОБА_1 відреагувати на зміну дорожньої обстановки внаслідок раптової появи перешкоди у виді тварини унеможливлює кваліфікацію її дій як порушення вимог ПДР України, що спричинило настання наслідків, які передбачені диспозицією ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на органи влади (посадових осіб), які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення. Збирання судом доказів як на підтвердження, так і на спростування винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення свідчить про перебирання судом на себе функцій обвинувачення, що не відповідає його правовій природі та призначенню в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення.

За наявних матеріалів справи, наданих органом влади, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, суд приходить до висновку про недоведеність порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.1 та 12.3 ПДР України через відсутність доказів наявності у ОСОБА_1 об`єктивної можливості відреагувати на виниклу перешкоду та відповідно на зміну дорожньої обстановки.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, як і її вина у вчиненні правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 124, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас