Номер провадження: 33/813/2398/23
Номер справи місцевого суду: 495/1572/23
Головуючий у 1-й інстанції Савицький С. І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисниці Ліпаткіної Елли Володимирівни

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2023 року

встановив:

Постановою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 лютого 2023 року, о 18.04 год. по

вул. Трудова в м. Татарбунари, Білгород-Дністровський район, Одеської області,

ОСОБА_1 керував мопедом марки Хонда, без д/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2023 року та закрити провадження у справі з підстав відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зі змісту оскаржуваної постанови не зрозуміло за що саме його було притягнуто до адміністративної відповідальності чи то за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння чи за відмову від проходження відповідно встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання особою, яка керує транспортним засобом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Справа про адміністративне правопорушення розглянута без його участі, чим порушено право на справедливий суд та право надавати власні пояснень та заперечення, ця ж обставина (розгляд справи у його відсутність), на думку апелянта, призвела до неправильного вирішення справи, оскільки не з`ясовано чи мала місце його провина у скоєнні правопорушення. Звертає увагу, що в змісті протоколу про адміністративне правопорушення правоохоронцями неправильно зазначена адреса його проживання, що на переконання апелянта, свідчить про «підтасовку» фактів та обставин з метою в подальшому не повідомлення його про розгляд справи судом. Не заперечуючи факт керування транспортним засобом зазначає, що поліцейський, порушуючи перед ним питання про те чи бажає він пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я не дочекався від нього відповіді на поставлені запитання, констатувавши факт його відмови. Крім того, поліцейський не пропонував пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціального приладу «Драгер», не демонстрував його, не роз`яснив порядок проходження огляду на місці зупинки, не роз`яснив жодних наслідків за відмову від проходження огляду. Зазначає, що під час спілкування з правоохоронцями він заперечував факт вживання алкогольних напоїв, що з часом підтвердила і його дружина, яка згодом прийшла на місце події. Стверджує, що поліцейські не проводили передбачену порядком процедуру проведення огляду на знаходження водія в стані алкогольного сп`яніння або фіксацію відмови від проходження огляду в установленому законом порядку. Без його участі склали протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, не пропонували ознайомитися зі змістом протоколу, підписати його і не вручили другий екземпляр цього документу. Лише після ознайомлення з матеріалами справи йому стало відомо про існування складених відносно нього постанов про накладення адміністративних стягнень за ч.6 ст.121, ч.2 ст. 126 КУпАП. Зазначає, що після спілкування з поліцейськими, останні його відпустили та він поїхав на роботу, при цьому наголошує, що у його присутності, а ні протокол про адміністративне правопорушення, а ні вказані вище постанови складені не були. Посилаючи на відеозапис, долучений до справи зазначає, що його не направляли та не доставляли до закладу охорони здоров`я з метою проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також звертає увагу, що поліцейські не виписували відповідного направлення з метою проходження ним огляду, а тому в даному випадку відмова від проходження огляду на стан сп`яніння не є підтвердженою належним чином. Таким чином, поліцейськими не було дотримано процедуру фіксації його відмови від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння, як на місці так і у медичній установі. На думку апелянта відсутність повного відеозапису, а саме фіксації складання протоколу про адміністративне правопорушення та відповідного роз`яснення його прав, інших об`єктивних доказів даної події, ставить під сумнів законність проведених поліцейськими дій та позбавило можливості суд об`єктивно перевірити обставини, пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. Стверджує, що постанова суду є невмотивованою, необґрунтованою та не підтверджена жодними вагомими доказами, окрім вказівки про протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на інші докази, які б підтверджували його вину.

В апеляційній скарзі порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що справу про адміністративне правопорушення судом розглянуто без його участі, копію оскаржуваної постанови у межах строку на апеляційне оскарження він не отримував, його представником копія постанови суду була отримана лише 15 листопада 2023 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисниця Ліпаткіна Е.В. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 20 лютого 2023 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 21 лютого 2023 року і закінчився 02 березня 2023 року.

Як убачається з матеріалів справи, судом справу розглянуто без участі

ОСОБА_1 , відомості щодо належного повідомлення останнього про дату, час і місце розгляду справи відсутні, копію оскаржуваної постанови суду ОСОБА_1 у межах строку на апеляційне оскарження не отримував, копію оскаржуваної постанови захисниця

ОСОБА_1 , адвокат Ліпаткіна Е.В. отримала 15 листопада 2023 року, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 23 листопада 2023 року.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що апелянтом не заперечується факт керування транспортним засобом за обставин встановлених та зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення. Не оспорюється апелянтом і те, що обставини складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на приписи ч.7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не переглядаються.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них,тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства"("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч.2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч.3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Наведені вище приписи законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення правоохоронцями були дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис, інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд в основу оскаржуваного рішення поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №074732, а також в інших матеріалах адміністративної справи.

Вимоги до змісту протоколу, встановлені ст. 256 КУпАП, і ці приписи закону щодо належності оформлення документа, поліцейськими дотримано.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ

№ 074732, правоохоронцями зафіксовано, що: «05 лютого 2023 року о 18.04 год. в Одеській області, в Білгород-Дністровському районі, м. Татарбунари, вул. Трудова на перехресті з вул. Василя Тура біля будинку №97 водій ОСОБА_1 керував мопедом Хонда д.н.з б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився під відеозапис на бодікамеру. Від керування транспортним засобом відсторонений, шляхом передачі тверезому водієві, чим порушим вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП».

Аналіз змісту протоколу про адміністративне правопорушення дає підстави дійти висновку, що в ньому достатньо чітко і зрозуміло викладено суть інкримінованого правопорушення, що не викликає у апеляційного суду будь-яких зауважень в частині зрозумілості інформації, зафіксованої у документі.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта про те, що зміст висунутого звинувачення не містить чіткого формулювання суті правопорушення, так як на думку апелянта не зрозуміло чи то він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи то відмовився від проходження огляду, оскільки зміст інформації, відображеної у протоколі не викликає будь-якого двозначного тлумачення чи б то не зрозумілості інформації, викладеної у протоколі. Поліцейськими на виконання вимог

ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що: « ОСОБА_1 керував мопедом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП».

У даному конкретному випадку, враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, поліцейськими підставно зазначено, що водій керував автомобілем саме з ознаками накротичного сп`яніння, оскільки факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння встановлено не було.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання (абзац 3 статті 256 КУпАП).

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення від його підписання, отримання копії протоколу, а також надання пояснень по суті порушення ОСОБА_1 відмовився про що поліцейським зроблено записи.

З відеозапису, долученого правоохоронцями до справи убачається, що поліцейськими було запропоновано ОСОБА_1 надати письмові пояснення по суті правопорушення, а також підписати протокол про адміністративне правопорушення на що він відмовився, відповівши: «нічого я не буду писати».

Відтак, апеляційний суд відхиляє твердження ОСОБА_1 про те, що йому не було запропоновано надати пояснення по суті правопорушення.

Твердження апелянта про те, що поліцейськими у змісті протоколу невірно зазначено адресу місця його проживання є безпідставними, оскільки ці відомості (місце проживання ОСОБА_1 ) були установлені на підставі документів, наданих дружиною ОСОБА_1 на місці зупинки, що зафіксовано відеозаписом.

З відеозапису, наданого правоохоронцями з місця події убачається, що поліцейським за допомогою засобів відеозапису зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу (мопеду) під керування ОСОБА_1 правоохоронцями у останнього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у звязку з чим на адресу водія висловлено вимогу пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу алкотестеру «Драгер» на що ОСОБА_1 відмовився, посилаючись на те, що йому потрібно на роботу. Згодом, поліцейський вдруге висловив на адресу водія вимоги пройти огляд на місці зупинки за допомогою алкотестера на що ОСОБА_1 відповів, що не має бажання, потім поліцейський запропонував водієві пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я, на що

ОСОБА_1 запитав поліцейського «чому заставляєте їхати?», на що правоохоронець відповів, що він пропонує пройти огляд відповідно до вимог закону, а не примушує до цього. Згодом, установивши особу водія, після того як дружина ОСОБА_1 прибула на місце події з документами, поліцейським запропоновано ОСОБА_1 надати пояснення по суті правопорушення, на що водій відмовився, після чого його було відсторонено від керування, а транспортний засіб передано дружині.

Установивши та зафіксувавши, що після зупинки транспортного засобу у водія мопеда були наявні ознаки алкогольного сп`яніння та на вимогу правоохоронців усупереч приписам п. 2.5 ПДР він відмовився проходити огляд, як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу алкотестера «Драгер», так і у закладі охорони здоров`я, поліцейськими підставно складено протокол про адміністративне правопорушення за

ч.1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що йому не було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» є неспроможними, так як спростовуються відеозаписом.

Доводи апелянта про те, що поліцейські не проводили передбачену порядком процедуру проведення огляду на знаходження водія в стані алкогольного сп`яніння або фіксацію відмови від проходження огляду в установленому законом порядку, апеляційний суд відхиляє у зв`язку з їх безпідставністю.

Та обставина, що поліцейські не продемонстрували спеціальний технічний засіб, а також у присутності водія не склали письмове направлення з метою проходження огляду у закладі охорони здоров`я не має будь-якого правового (юридичного) значення, оскільки водій у категоричній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як за допомогою використання спеціального технічного засобу, так і у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до приписів ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно із п. 1.3 учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

ОСОБА_1 , як водій та учасник дорожнього руху зобов`язаний був знати і неухильно виконувати вимоги ПДР, зокрема дотримуватися міри необхідної поведінки, обумовленої виконанням обов`язку з проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, у той час як засади, викладені у Основному Законі висвітлюють той принцип, що не знання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Та обставина, що правоохоронцями не було роз`яснено водієві його права та обов`язки, а також негативні правові наслідки, які закон покладає на водія у разі недотримання ним вимог п.2.5 ПДР не спростовує правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що після спілкування з поліцейськими, останні його відпустили та він поїхав на роботу апеляційний суд оцінює критично, оскільки ці обставини спростовуються, як змістом відеозапису, так і обсягом інформації, викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення, з яких убачається, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом.

Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Твердження апелянта про те, що відеозапис, не є повним, що на думку ОСОБА_1 ставить під сумнів законність проведених поліцейськими дій та позбавило можливості суд об`єктивно перевірити обставини, пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення апеляційний суд відхиляє, оскільки долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності для встановлення істини у справі, яким, зокрема, зафіксовано події, починаючи з моменту зупинки водія під час керуванням ним транспортним засобом, висловлення поліцейськими до нього вимоги щодо необхідності проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та висловлення водієм відмови на таку вимогу поліцейського.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).

Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".

Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати власні інтереси у суді, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції захисту, і це право ОСОБА_1 було забезпечено апеляційним судом, шляхом поновлення строку на апеляційне оскарження та проведення судового засідання за участі, як власне особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, так і його захисниці.

Таким чином, апеляційним судом забезпечено реалізацію права ОСОБА_1 бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.

Твердження апелянта про те, що оскаржувана постанова суду є невмотивованою, необґрунтованою та не підтверджена жодними вагомими доказами, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки місцевий суд приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП навів мотиви прийнятого рішення, здійснив посилання на докази, які вважав такими, що доводять доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення.

Іншими доводами апеляційну скаргу апелянт не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко