Справа № 456/5105/23
Провадження № 3/456/2504/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2023 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамко Р. Т. , розглянувши матеріали, які надійшли від Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 139 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 17.09.2023р. близько 01 год. 10 хв., ОСОБА_1 , в м. Стрий по вул. Шевченка, 5, керуючи транспортним засобом Peugeot Boxer номерний знак НОМЕР_1 , здійснив пошкодження дорожнього обладнання, а саме парковочного бардюру, який був розміщений на місці для стоянки транспортних засобів, чим завдав матеріальних збитків гр. ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 139 КУпАП.

В судовому засіданні адвокат Михавків І.В., пояснив, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні доказати того, що ОСОБА_1 , вчинив дане правопорушення. Крім того, при складанні протоколу, час вчинення правопорушення вказано 17.09.2023, хоча потерпілий вказував дату 16.09.2023, що є підставою того, що складений протокол не відповідає вимогам КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката Михавківа І.В., потерпілого ОСОБА_2 , який пояснив, що працює в приміщенні відпочинкового комплексу «Вандерланд» комірником. 16.09.2023 близько 10 год. ранку, кали він прийшов на роботу то вже був патруль, які розмовляли із власником транспортного засобу Peugeot Boxer, який пошкодив паркувальний бар`єр, але пошкоджено було два бар`єра. Цього дня нічого не складали, і тому на наступний день 17.09.2023 він подзвонив в поліцію знову. 16.09.2023 водій Peugeot Boxer коли виїжджав, зачепив збоку червоний Форд. Шкоду відшкодовано, дослідивши матеріали справи суддя приходить до наступного висновку.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що протокол складено на ОСОБА_1 , 02.10.2023 за те, що він 17.09.2023 о 01 год. 10 хв в м. Стрий по вул. Шевченка, 5, керуючи транспортним засобом Peugeot Boxer номерний знак НОМЕР_1 , здійснив пошкодження дорожнього обладнання, а саме парковочного бардюру, який був розміщений на місці для стоянки транспортних засобів, чим завдав матеріальних збитків гр. ОСОБА_2 .

На підтвердження викладеного у фабулі протоколу до матеріалів справи додано схему складену на місці вчинення правопорушення, рапорт від 17.09.2023, заяву ОСОБА_2 , рапорт від 02.10.2023.

Із схеми місця події, вбачається, що ДТП відбулось 16.09.2023 про що також зазначає і ОСОБА_2 , який звертався до поліції із заявою про те, щоб прийняти міри до водія автомобіля зеленого кольору, який 16.09.2023, близько 00 год. 40 хв., вчинив ДТП і пошкодив парко-бар`єри, а також автомобіль Форд, того ж дня дане ДТП було оформлено працівниками поліції.

Суддя звертає увагу на те, що до протоколу не долучено показання або пояснення свідків, відеодоказів, які б достовірно засвідчували факт вчинення саме ОСОБА_1 , інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 256 КпАП України в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При цьому у протоколі вказано, що потерпілим від даного правопорушення є ОСОБА_2 , хоча доказів того, що він є власником пошкодженого майна не надано, крім того, з його слів вбачається, що він є найманим працівником і тільки здійснює догляд в приміщенні відпочинкового комплексу.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зіст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року(далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (даліКонвенція), але й, практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права, та має більшу юридичну силу чим нормиКПК України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

На підставі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Аналізуючи докази які знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, прихожу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.139 ч. 2 КУпАП не доведена.

Відповідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Зокрема, схема місця пригоди містить лише відомості про місце розташування металевих парко бар`єрів, складена 16.09.2023, а в протоколі зазначено, що подія відбулась 17.09.2023; фотокарток місця події не має. Додані до матеріалів протоколу докази не підтверджують того, що безпосередньо ОСОБА_3 , пошкодив парко бар`єри.

Вказані невідповідності в матеріалах справи не дають змогу суду виконати вимоги ст. 280 КУпАП щодо встановлення наявності або відсутності вини ОСОБА_1 , у правопорушенні, що вказує на недоведеність складу адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною статтею.

Диспозиція ч.2 ст.139 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у вчиненні порушень, які передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажів чи іншого майна.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок). За допомоги такої характеристики, як склад адміністративного правопорушення, є можливість отримати його загальну характеристику. Ознаками адміністративного правопорушення є: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; суб`єктивна сторона. Лише у разі наявності всіх складових адміністративного правопорушення можна стверджувати про наявність в діях особи складу того чи іншого адміністративного правопорушення.

Оскільки ж наявність будь-якого правопорушення визначається такими обов`язковими складовими як суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона, можна зробити висновок, що за відсутності хоча б однієї зі складових, відсутній і склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, матеріали справи не містять достатніх доказів того, що ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 1.5. Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч.3ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічне положення закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зокрема, у справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У відповідності до вимогст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КУпАП, а тому вважає, що провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.139 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст 247 КУпАП.

Керуючись статтями 7, 9, 139, 247, 280, 283, 284, 294 КУпАП суд,-

постановив:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 139 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівськогоапеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: Р. Т. Шрамко