Номер провадження: 33/813/967/23
Номер справи місцевого суду: 521/4521/23
Головуючий у першій інстанції Рядча Т. І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Сінько А.І., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Ставрост Романа Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 по адміністративному правопорушенню передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП у відкритому судовому засіданні на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 10.05.2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 070593 від 02.01.2023 року зазначено, що 02.01.2023 року о 17:10 год. у м. Херсоні, по вул. Острівська, буд.3 водій керував т/з з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме:запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від освідування на встановлення стану сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

Мотивуючи таку постанову суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено недотримання працівником поліції вимог ст. 254, 255, 256 КУпАП при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та фіксація відмови ОСОБА_1 від нього були проведені працівниками поліції з дотриманням процедури, суддя, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність є достатньою для того, щоб покласти в основу цієї постанови щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу поліцейського відмовився пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою представник Ставрост Р.Ю. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову та прийняти нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що огляду на положення п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України і ч. 1 ст. 9 КУпАП особа не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за порушення нею Правил дорожнього руху, так як ці Правила не затверджені законом. А Конституцією, КУпАП та іншими законами не передбачено делегування Верховною Радою України своїх власних повноважень, передбачених п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України іншому органу влади, зокрема Кабінету Міністрів України. Вілповідно п. 2.5 Правил дорожнього руху також не передбачає таке діяння, як відмова водія від освідування на встановлення стану сп?яніння, як адміністративне правопорушення. Можливість ототожнення одного діяння з іншим, а також перекваліфікації діяння, за яке ОСОБА_2 притягається до адміністративної відповідальності КУпАП не передбачена. Протокол про адміністративне правопорушення не складався за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння. Тобто, за діяння, яке судом було кваліфіковано, як адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 . Суд першої інстанції не мав права самостійно редагувати (змінювати) фабулу адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_4 , а повинен був прийняти рішення за протоколом про адміністративне правопорушення, направленим до суду. 3 огляду на те, що ОСОБА_2 визнаний судом винуватим у вчиненні правопорушення, по якому протокол про адміністративне правопорушення щодо нього не складався, постанова судді підлягає безумовному скасуванню за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Доданий до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис довжиною 1 хв. 25 сек. не відповідає вимогам пункту 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 року за № 28/32999, оскільки на ньому відсутній початок виконання поліцейським службових обов?язків, відеозапис не є безперервним до завершення правопорушення, на ньому відсутні дата і час відеофіксації, що унеможливлює встановлення поза розумним сумнівом дати і часу здійснення цього відеозапису. В матеріалах справи відсутні відомості про осіб, які здійснювали цей відеозапис. Суддя у свою чергу не надала оцінки цьому відеозапису на предмет належності, допустимості і достовірності, оскільки він виконаний невідомою особою, у невідомому місці і в невідомий день і час. Більше того, суддя цей відеозапис сприйняла за бодікамеру поліцейського, що явно не відповідає дійсності. Судове рішення не може ґрунтуватися на цьому відеозаписі, зокрема в частині встановлення факту керування ОСОБА_3 транспортним засобом, оскільки він є неналежним, недопустимим і недостовірним доказом. Протягом всієї тривалості відеозаписів, невстановленою особою до ОСОБА_4 проявляється агресія, груба нецензурна лайка з намірами завдати тілесні ушкодження, а також погрози, зокрема на 17:20 год. Відеозапису № 471635 далі цитата "телефон розіб?ю, тебе також, ти зараз поїдеш копати окопи". Поліцейська ОСОБА_5 відсутня на відеозаписах о 17:20 год. під час виявлення у ОСОБА_4 ознак алкогольного сп?яніння і висловлення йому пропозиції пройти освідування, від якого він відмовився, як це зазначено нею у протоколі. На відеозаписі № 471353 на 17:20 хвилині неустановлений військовий пропонує ОСОБА_6 дихнути у сторону. Після чого в кадрі лунають фрази "немножко не туда дихнув". При цьому така ознака алкогольного сп?яніння, як запах алкоголю з порожнини рота на відеозаписі зафіксована не була. Інша ознака нестійка хода також не зафіксована на відеозаписі. Це означає, що інформація, зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення і у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп?яніння, про виявлення поліцейською ОСОБА_5 ознак алкогольного сп?яніння, фіксацію відмови від проходження освідування у закладі охорони здоров?я, не відповідає дійсності. 3 відеозаписів неможливо встановити як процедуру проведення огляду особи на встановлення у неї ознак алкогольного сп?яніння, так і встановити самі ознаки алкогольного сп?яніння, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення і у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп?яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови, порушення координації рухів. Настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП виключається у разі відмови особи від проходження огляду на стан сп?яніння, якщо такий огляд особі запропоновано пройти поза порядком, передбаченим ст. 266 КУпАП. На відеозаписі № 471353 о 17:25 П. ОСОБА_7 невстановлена особа пропонує "ти що будеш драгер ілі шо? драгер будеш продувать? на больніцу ехать на освідетельство? отказуєтєсь проходіть?". Суд не установив цієї особи, в тому числі її службове чи посадове становище. Зокрема чи був це поліцейський і чи мав він повноваження здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення. Протокол про цю особу жодної інформації не містить. Тому суд помилково дійшов висновку про наявність доказів встановлення поліцейським ознак алкогольного сп?яніння у ОСОБА_4 . Освідування не є оглядом на стан алкогольного сп?яніння і його процедура не передбачена ст. 266 КУпАП. ОСОБА_6 не зазначають найменування найближчого закладу охорони здоров?я, який затверджений управлінням охорони здоров?я місцевої державної адміністрації та його адресу, як того вимагає ст. 266 КУпАП та Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою, зокрема, виявлення стану алкогольного сп?яніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № l103. У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп?яніння також відсутнє найменування закладу охорони здоров?я і його адреса. Відмова від проходження освідування у лікарні без зазначення її найменування і адреси не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тому вважали, що вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, не підтверджена, як це вважає суд першої інстанції, зокрема його відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння відповідно до встановленого порядку, а також не доведена поза розумними сумнівами належними, допустимими достовірними доказами, зокрема відеозаписами. З відеозаписів вбачається, що ОСОБА_6 не надавався на підпис протокол про адміністративне правопорушення, а тому, він його не підписував. Тобто суд першої інстанції помилково встановив факт підтвердження ОСОБА_3 особистим підписом в протоколі, відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння. Суд оцінюючи аргументи захисту про те, що ОСОБА_6 неустановленими особами не було озвучено назву закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан алкогольного сп?яніння, підійшов до цього з надмірним формалізмом, зазначивши, що формально нормами ст. 266 КУпАП не передбачено обов?язку працівника поліції оголошувати особі, яка притягується до адміністративної відповідальності назву медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння. Така оцінка суду є помилковою, оскільки кожна особа має право знати під час тимчасового затримання ким і куди вона буде доставлена. Особливо це стосується ситуації даного провадження у справі про адміністративне правопорушення, так як події відбуваються у нічний час доби, в зоні бойових дій (під постійні артилерійськими та іншими обстрілами), озброєні особи до ОСОБА_4 проявляють агресію із погрозами застосувати насилля, що упроводжувалося грубою, брудною нецензурною лайкою з намірами завдати тілесні Будь-яка середньостатистична, нормально реагуюча людина в такій ситуації і за таких обставин відмовилася б їхати із зазначеними на відеозаписах неадекватними озброєними особами в цілях збереження власного життя і здоров?я. Тому, навіть, якщо б в інкримінованих ОСОБА_8 діяннях мали б місце подія і склад адміністративного правопорушення, то його відмова "продувать драгер" або "на больніцу ехать на освідетельство", пов?язана з усуненням небезпеки, яка загрожує його життю і здоров?ю від агресивних осіб зі зброєю, кваліфікується як крайня необхідність. Суд першої інстанції не надав оцінки як агресивним діям озброєних осіб по відношенню до ОСОБА_4 , так і його діям, пов?язаних з уникненням від контактування з такими особами задля збереження власного життя і здоров?я, а також суд не надав таким діям належної правової оцінки, яка виключає наявність адміністративного правопорушення відповідно до ст. 18 КУпАП. віковідно го до яніння відповідно до встановленого порядку, проходження ст..206 КУпАП Оскільки, ОСОБА_1 не було запропоновано проходження огляду на стан відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, виключається. Відповідно відсутні будь-які докази такої відмови, рядку, передбаченого ст. 266 КУпАП. Наслідком недодержання законності під час проведення процедури огляду особи на стан сп?яніння є недійсність такого огляду (ч. 5 ст. 266 КУпАП), що унеможливлює настання адміністративної відповідальності та є самостійною підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення. За відсутності підтвердженого доказами факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння, інкриміноване правопорушення, зафіксоване в протоколі про адміністративне правопорушення не передбачене законами України, склад та подія правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні. Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП). Щодо не відсторонення особи у стані сп?яніння від керування транспортним засобом дії поліцейської ОСОБА_5 були спрямовані на безпідставне звинувачення ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення, як такого, що керував транспортним засобом і був при цьому з наявними ознаками алкогольного сп?яніння, оскільки його не було відсторонено від керування транспортним засобом. Згідно вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортним засобом і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп?яніння - підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. Однак, всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, поліцейська ОСОБА_5 , яка здійснювала провадження у справі про адміністративне правопорушення, не відсторонила ОСОБА_4 від керування транспортним засобом, що спростовує висунуте нею обвинувачення про керування ОСОБА_3 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп?яніння і відмову від проходження освідування на стан сп?яніння. Недодержання законності під час проведення процедури огляду особи на стан сп?яніння унеможливлює настання адміністративної відповідальності та є самостійною підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до п. 11 розділу ІІ Інструкції з оформленням матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за №1496/27941, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз?яснюються ії права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, Проте, в порушення зазначених вимог особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_6 не роз?яснювалися права передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. За таких умов всі подані до суду докази поліцейським є неналежними і недопустимими, оскільки отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, і не можуть бути використані під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та покладені в основу судового рішення. На підставі викладеного та враховуючи, що ОСОБА_6 інкримінується діяння, яке не передбачене законами, як адміністративне правопорушення, в його діях відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, а подані поліцейською до суду докази є неналежними, недопустимими і недостовірними, і на підставі яких не можливо встановити і довести інкриміноване правопорушення поза розумним сумнівом,

Явка в судове засідання

Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання.

В судове засідання зявився представник який надав пояснення суду.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю допоідача, вислухав представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 070593 від 02.01.2023 року вбачається, що 02.01.2023 року о 17:10 год. у м. Херсоні, по вул. Острівська, буд.3 водій керував т/з з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме:запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від освідування на встановлення стану сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до наданих суду першої інстанції заперечень представника особи що притягається до адміністративної відповідальності судом дана належна та аргументована оцінка, цих правильних висновків не спростовують.

Судом першої інстанції вірно враховано, що Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі за тестом - Інструкція), визначено процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан такого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно п. 3, 4, 7 розд. ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі - Правила), встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Всі вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані, вірно застосовані, а зміст постанови відповідає ст. 283, 284 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджена наступними дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 070593 від 02.01.2023 року, в якому викладені обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зокрема, останнім допущено порушення вимог п. 2.5 ПДР України; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 02.01.2023року; відеоматеріалами з бодікамер поліцейських, з яких вбачається як водій паркує автомобіль, а потім відмовився від проходження огляду.

Під час апеляційного перегляду представник не заперечував, що на відеозаписі його довірена особа.

Поліцейський належним чином роз`яснив необхідність пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, на що водій категорично відмовився.

При цьому, оформлення протоколу, зібрання доказів та безпосереднє спілкування із особою, тривало досить довгий період часу, у зв`язку із обставинами, які були предметом дослідження у межах кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви з яких виходив суд першої інстанції, вважав їх належними, достатніми та доведеними допустимими доказами, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки він від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовилася.

При цьому судом також враховується, що невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд оцінює критично та вважає це способом захисту від складеного відносно нього адміністративного протоколу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнів у суду та підтверджують вину ОСОБА_1 .. Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає наступне, що справді у поліцейських були підстави вважати, що особа може перебувати у стані сп`яніння так як ОСОБА_1 вів себе не відповідно обстановці, було характерне порушення мови.

За таких обставин, суддя дійшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тому, суд розцінює доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів керування ним транспортним засобом як такі, що направлені на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності.

Суд зазначає, що формальний підхід до розгляду справи, із урахуванням категорії справи, може призвести не лише до підриву авторитету судової влади у суспільстві, а і до погодження можливості вчинення особами суспільно небезпечних діянь.

До доводів апеляційних скарг щодо відсутності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, суд також ставиться критично, оскільки виявлені ознаки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не зв`язне мовлення, порушення координації руху. У той же час, саме до компетенції органів поліції відноситься оцінка таких ознак, згідно п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затв.Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008р.).

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, що працівники поліції обмежували права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (зокрема на право надати пояснення), порушували свої службові обов`язки та порушували положення Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 або Конституцію чи закони України, ОСОБА_1 та його захисником суду не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо не пояснення всіх прав та обов`язків працівниками поліції ОСОБА_1 спростовуються також матеріалами справи, як відеозаписами, так і протоколом про адміністративне правопорушення, який містить підпис ОСОБА_1 в графі «роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП".

Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про осіб, які здійснювали цей відеозапис. На думку апелянта судове рішення не може ґрунтуватися на цьому відеозаписі, зокрема в частині встановлення факту керування ОСОБА_3 транспортним засобом, оскільки він є неналежним, недопустимим і недостовірним доказом. Суд сприймає критично так як сам представник не заперечував того факту що на відеозаписі зображений ОСОБА_1 під час складання протоколу.

Посилання апелянта на помилковість формулювання складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП в протоколі не є слушними так як міститить усі необхідні складові правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП тільки з порушенням черговості викладення що не впливає на змістовний склад дій ОСОБА_1 .. Для наявності складу такого адміністративного правопорушення достатнім є саме відмова особи, що керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тощо. Вказане кореспондується із визначеним п. 2.5. Правил дорожнього руху обов`язком такої особи на вимогу поліцейського пройти вказаний огляд безумовно.

Суд виходить із того, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Стандарт доказування «вірогідність доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають учасники справи. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини. Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення. Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ставрост Романа Юрійовича залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 10.05.2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 06 липня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький