Справа № 465/1836/23 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. Провадження № 33/811/869/23 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Муравської О.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Петрик Ігоря Ярославовича на постанову Франківського районного суду м. Львова від 08 червня 2023 року,

встановив:

постановою Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Стягнуто ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

Відповідно до постанови 09.03.2023 року о 09 год. 40 хв. у м.Львові на перехресті вулиць Рубчака Стрийська, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Nissan Rogue д.н.з. НОМЕР_1 перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна шкірного забарвлення покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі в присутності двох свідків відмовився.

На зазначену постанову захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Петрик І.Я. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а судовий розгляд був неповним, і такі порушення мали наслідком необґрунтоване та безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Звертає увагу, що на портативному відеореєстраторі 471663 в час 10:36:55 год. водій ОСОБА_1 звернувся до працівників поліції із запитанням, чи ще не запізно пройти огляд на стан сп`яніння, на що працівник поліції відповів, що вже запізно.

В подальшому, в час 10.58.55 год. портативним відеореєстратором 471663 зафіксовано, що ОСОБА_1 підійшов до працівника поліції та повторно сказав, що бажає подути у драгер, на що працівник поліції йому відмовив.

Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення ААД №156719 в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» вказано: «Маю намір пройти огляд алко тестеру, в чому попередньо відмовився через хвилювання».

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія ОСОБА_1 на огляд на стан сп`яніння в заклад охорони здоров`я.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та виступ його захисника адвоката Петрик І.Я.. про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст. ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Приймаючи рішення про визнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладення стягнення на ОСОБА_1 , суддя першої інстанції допустив неповноту і однобічність у дослідженні доказів по справі, не дав їм належної оцінки.

Так, положеннями статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо, перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Суддя місцевого суду, розглядаючи справу, на підставі складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №156719 від 09 березня 2023 року, визнав його винним у порушенні п. 2.5 ПДР, тобто за відмову у проходженні огляду на стан сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається із відеозапису події, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_1 неодноразово наголошував що він не відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте, такі вимоги було проігноровано працівниками поліції.

Згідно відеозапису (диск. 2 clip 8) з нагрудної камери поліцейського вбачається, що у 09.44 год. працівниками поліції було зупинено ОСОБА_1 . В подальшому о 09.48 год. працівник поліції зауважив, що у ОСОБА_1 вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки у нього чути запах алкоголю з порожнини рота та порушено координацію рухів.

Після цього о 09.53 год. працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на що останній відмовився. Однак, працівник поліції не роз`яснив йому наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, передбачені ст. 130 КУпАП, а, навпаки, переконливо тлумачив водієві, що відмова пройти огляд є його правом, а не обов`язком.

В подальшому о 10.36 год водій ОСОБА_1 звернувся до працівників поліції із запитанням, чи ще не запізно пройти огляд на стан сп`яніння, на що працівник поліції відповів, що вже запізно.

Після цього, о 10.58 год. портативним відеореєстратором 471663 зафіксовано, що ОСОБА_1 підійшов до працівників поліції, які сиділи в службовому автомобілі, і вказав «Чи можна подути в Драгер? Я хочу подути в Драгер!, на що працівники поліції відповіли: Ми так не можемо.

В подальшому 0 10.59 ОСОБА_2 вказав, що він розгубився, а зараз бажає пройти огляд, на що працівник поліції вказав «Не можна!»

Відеозаписом (диск 2 clip 6) зафіксовано бланк протоколу про адміністративне правопорушення ААД №156719, де відомості не внесені, працівник поліції щойно почав вносити час, місце події та реквізити водія.

Відтак, станом на момент, коли ОСОБА_1 два рази висловлював бажання пройти огляд на стан сп`яніння, адміністративні матеріали складені не були.

Крім цього, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним транспортним засобом, проте стверджував, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а навпаки настоював на такому огляді.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що у даному конкретному випадку працівник поліції, отримавши згоду ОСОБА_1 на проведення огляду на стан сп`яніння, мав би виконувати вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Відтак, на думку апеляційного суду, оскільки працівниками поліції не було дотримано вимог закону щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, то такий огляд вважається недійсним.

Окрім цього, відповідно до п. 8 розділу 2 Інструкції форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутнє направлення до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану сп`яніння, де б були зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Не виконання вказаних дій, свідчить про порушення порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння та вказує на формальний підхід службових осіб до виконання свої обов`язків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова суду першої інстанції, підлягає до скасування, а провадження у справі - закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 7, ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Петрик Ігоря Ярославовича задовольнити.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 08 червня 2023 року скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Маліновська-Микич О.В