Справа № 461/7935/23 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 33/811/1567/23 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., з участю ОСОБА_1 , захисника Бабій І.М., представника Львівської митниці Зирянова О.Ю., розглянувши у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 10 жовтня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України

встановив:

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 % вартості товару в сумі, що становить 210859,44 грн., та виявлений відповідно до протоколу про порушення митних правил №1244/20900/23 від 08.09.2023 року товар, який був безпосереднім предметом порушення митних правил, - конфіскувано в дохід держави, а у разі неможливості конфіскації товару стягнути згідно з ч. 2 ст. 541 МК України з ОСОБА_1 його вартість в розмірі 210859,44 грн. в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Згідно з постановою суду, 14.08.2023 р. в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці, смугою руху «червоний коридор» під керуванням ОСОБА_1 , прибув транспортний засіб марки «HONDA ACCORD ES GTI-DTEC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

До митного контролю водієм були подані наступні документи: паспорт НОМЕР_3 від 27 лютого 2019 року, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 ; контрольний талон серія ГПС номер 220083, декларація про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, в якій зазначено, як вид допомоги вищевказаний автомобіль «HONDA ACCORD ES GT-DTEC». реєстраційний номер НОМЕР_1 та одержувачем Військова частина НОМЕР_5 IV (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ). Крім того водій надав до митного контролю лист № 3/731 від 07.08.2023 року про те, що вказаний транспортний засіб буде використовуватись на передовій.

В ході перевірки документів поданих до митного контролю ОСОБА_1 встановлено, що на зазначену Військову частину НОМЕР_5 IV ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) ним, було ввезено транспортні засоби, як гуманітарну допомогу, а саме:

1. 06.07.2023 року (дата ввезення), автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS», номер кузова НОМЕР_7 , 2009 року випуску;

2. 11.07.2023 року (дата ввезення), автомобіль марки «НІССАН КАШКАЙ», 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_8 , 2010 року випуску.

21.08.2023 року Львівською митницею отримано відповідь від Військової частини НОМЕР_5 № 691/4862 від 18.08.2023 (вх. Львівської митниці № 41196/8.2-20 від 21.08.2023) в якому зазначено, що транспортні засоби зазначені в листі Львівської митниці від 15.08.2023 № 74 5/20-02/8.2/20803 до військової частини не доставлені, та листи-прохання на них не видавалися.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначену постанову суду, в якій просить, оскаржувану постанову суду скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

На підтримку своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням вимог законодавства, без повного та об`єктивного розгляду справи, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги того, що в його діях не було жодного умислу спрямованого на порушення митних правил, зокрема на подання митному органу підробленого листа-прохання від військової частини, який він отримав від ОСОБА_2 , представника БО «Благодійний фонд ім..В.Стернюка» і останнім було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 , який представлявся представником в/ч НОМЕР_5 IV. Також апелянт зазначає, що ним особисто подано заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 .. Тобто апелянт вказує, що був введений в оману щодо дійсних обставин та мети переміщуваних ним автомобілів.

При апеляційному розгляді 17.11.2023 року ОСОБА_4 , його захисник та представник митниці надали свої пояснення по суті апеляційних вимог, та за клопотанням сторони захисту була оголошена перерва у розгляді справи до 27.12.2023 року.

Водночас, 27.12.2023 року на апеляційний розгляд ОСОБА_4 не прибув та про причини неявки не повідомив, а захисник Бабій І.М. не прибула та подала заяву від 26.12.2023 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням за кордоном, проте будь-якого підтверджуючого документу про поважність причини неявки до заяви не додала.

За таких обставин та у відповідності до вимог ч.6 ст.294 КУпАП неявка без поважних причин ОСОБА_4 та його захисника не перешкоджає подальшому розгляду справи, при цьому апеляційний суд враховуює те, що вказані особи у попередньому судовому засіданні вже надали свої пояснення по суті апеляційних вимог.

Отже, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захсиника, які підтримали подану апеляційну скаргу, представника митного органу, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи №461/8503/23 та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Суд прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, що стверджується матеріалами справи, зокрема містяться в протоколі про порушення митних правил № 1244/20900/23 від 08.09.2023 року; копіями декларацій про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, поданою ОСОБА_1 , копіями листів військової частини НОМЕР_5 , доповідною запискою, і вказаним доказам місцевим судом дана належна оцінка, з якою повністю погоджується апеляційний суд, у зв`язку з чим апеляційні вимоги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не підлягають до задоволення.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на позицію Конституційного Суду України викладену в рішенні від 05 липня 2023 року по справі № 3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу другого частини першої статті 483 Митного кодексу України.

Так, згідно з вищезазначеним рішенням, Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) абзац другий частини першої статті 483 Митного кодексу України (щодо санкції частини даної статті).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що для досягнення легітимної мети суд повинен мати дискрецію. Однак суд під час розгляду справи про порушення митних правил за частиною першою статті 483 Кодексу не може забезпечити індивідуалізації відповідальності через: відсутність у зазначеній статті Кодексу інших видів стягнень; неможливість зміни розміру відсотків, за якими визначено штраф і обов`язковість застосування конфіскації. Неможливість вибору виду та розміру адміністративного стягнення з урахуванням обставин справи, а саме: характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, унеможливлює справедливий розгляд справи судом.

Таке законодавче регулювання суперечить засадам демократичного суспільства, базованого на верховенстві права (правовладді) (in democratic society quided by the rule of law). А тому, абзац другий частини першої статті 483 Кодексу суперечить приписам частини першої статті 8, частин першої, четвертої статті 41, частини другої статті 61, частини першої статті 64 Конституції України.

Зазначене також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Краєва проти України (Krayeva v.Ukraine від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13) Європейський суд з прав людини, констатувавши, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив, зокрема, що: «накладення штрафу як таке становитиме втручання у право, гарантоване абзацом першим статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки воно позбавляє особу, якої це стосується, певної частки майна, а саме суми, яку має бути сплачено» (§ 23); «щоб бути сумісним зі статтею 1 Першого протоколу, захід (втручання) має відповідати трьом умовам: він має бути правомірним, мати правомірну мету та забезпечувати справедливий баланс між загальним інтересом суспільства й основоположними правами особи» (§ 24).

За частиною першою статті 483 Митного кодексу, згідно з якою заявницю було визнано винною, штраф у розмірі, що дорівнює вартості товару, сам собою є надмірно великою сумою, та конфіскація товару були обов`язковими заходами без жодних винятків. Брак будь-якої дискреції у цьому випадку не дав українським судам можливості оцінити осібну ситуацію, унаслідок чого втрачається сенс будь-якого оцінювання. Суд уже зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити потрібний справедливий баланс між вимогами загального інтересу та захистом права власності особи (§31).

Європейський суд з прав людини вказав, що для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають. Принцип домірності має бути дотриманий не лише під час визначення норм, які стосуються суворості санкції, а й під час оцінювання тих факторів, що їх має бути взято до уваги, коли визначають санкції (рішення у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), §84).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п. 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Зазначена позиція Європейського Суду щодо необхідності забезпечення необхідного справедливого балансу між захистом права власності та вимогами загального інтересу з огляду на свободу розсуду, якою наділена держава в цій сфері, також відображена у справі «Садоча проти України».

Суд вказав, що захід у вигляді конфіскації відповідає загальному суспільному інтересу, підкресливши, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено «індивідуальний та надмірний тягар» (рішення від 11 липня 2019 року ( п. п. 26, 27).

Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, «стаття 1 Першого протоколу вимагає, щоб будь-яке втручання було виправдано домірним стосовно визначеної мети. Тобто потрібно досягти «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та потребами захисту основоположних прав людини. Потрібного балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справах The Former King of Greece and Others v. Greece від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-ХІІ, § 79, § 82; Jahn and Others v. Germny від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-УІ, § 81-94» рішення у справі Gogitidze and Others v. Gejrmany від 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97).

За таких обставин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України від 05 липня 2023 року по справі №3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22), та природу походження товарів, апеляційний суд вважає, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, порушуватиме справедливий баланс між загальними правилами декларування та правом власності особи, суперечить положенням ст. 1 Першого Протоколу, та не забезпечить справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи та не узгоджуються з принципом верховенства права.

Враховуючи наведене і на переконання апеляційного суду постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині накладеного стягнення, та з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 05.07.2023 року по справі № 3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22) не накладати стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.483 МК України, а саме накладення штрафу в розмірі 100 % вартості товарів.

Керуючись ст.294 КУпАП, ст.467 МК України -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Галицького районного суду м.Львова від 10 жовтня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України в частині накладеного стягнення змінити.

Звільненити ОСОБА_1 від сплати штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Виявлені відповідно до протоколу про порушення митних правил №1244/20900/23 від 08.09.2023 року автомобілі «TOYOTA AVENSIS», номер кузова НОМЕР_7 , 2009 року випуску, та «НІССАН КАШКАЙ», 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_8 , 2010 року випуску, які були безпосередніми предметами порушення митних правил, - конфіскувати в дохід держави без застосування вимог ч. 2 ст. 541 МК України.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.