КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/7758/23
№ апеляційного провадження: 33/824/5034/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Малиневського Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 02 жовтня 2023 року під головуванням судді Гавенко О.Л., у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

У С Т А Н О В И Л А :

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 103655 від 20червня 2023 року, 20 червня 2023 о 20 год. 03 хв. Білоцерківський район А/Д Т 1009 7 км водій ОСОБА_2 , керував автомобілем «Volkswagen Passat» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку, проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку, із застосуванням газоаналізатора «Драгер 3606», результат 2,25 %, проба позитивна, тест №6076, чим порушив вимоги п.2.9А Правил Дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з указаною постановою, 11 жовтня 2023 року адвокат Малиневський П.П. в інтересах ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог зазначав, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупинити транспортний засіб лише у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт порушення.

Крім того, на відеозаписі, що міститься у матеріалах справи, не вбачається жодного порушення Правил дорожнього руху з боку водія. Після зупинки транспортного засобу працівник поліції не представився, не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, не пред`явив службове посвідчення, не повідомив причину зупинки транспортного засобу та підставу перевірки документів.

Вказує, що судом залишено поза увагою той факт, що водію не були роз`яснені права та обов`язки передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП Ні перед початком процедури огляду, ні під час складання протоколу поліцейські не повідомили ОСОБА_2 про право на захист, можливість звернутися до адвоката та скористатись правовою допомогою під час огляду та складання протоколу.

Скаржником зазначено, що «Drager Alcotest 6810» не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та є несертифікованим приладом, що відповідно до Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОХ №1413/27858 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» унеможливлюють його використання працівниками поліції. Відповідно до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення Газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» не містить оцінки відповідності та державної реєстрації. Між тим, відповідно до наказу МОЗ України від 10 лютого 2010 року №95, строк дії свідоцтва приладу «Drager Alcotest 6810» про державну реєстрацію №7261/2007 від 10 лютого 2010 року, вичерпаний 10 лютого 2015 року.

Окрім того, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відеозапис на диску не є безперервним, він розбитий на декілька окремих файлів, не містить повного і послідовного перебігу подій, таким чином його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Також в протоколі не зазначено технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію події.

Вказано, що поліцейський не пропонував ОСОБА_2 пройти огляд в Білоцерківській міській лікарні №4, як зазначено в направленні.

Водночас, вважає, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, який суд визнав належним та допустимим доказом, не може вважатися таким у даній справі, оскільки по-перше у ньому не зазначено дату, час та місце його складання, а по-друге на долучених до протоколу відеозаписах з нагрудної камери поліцейського не відображено факту його складання та пред`явлення ОСОБА_2 .

Скаржник та його представник в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлені належно, від останнього надійшло клопотання у якому він просив про задоволення апеляційної скарги та її розгляд без сторони скаржника.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, у тому числі переглянувши відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції дотримано вказаних вимог закону.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказав, що вина у порушенні правил дорожнього руху України повністю підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 103655 від 20 червня 2023 року, випискою з алкотестера "Драгер", результат - 2,25 ‰, відеозаписом з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення даного адміністративного правопорушення, на якому зафіксовано обставини з місця події.

З таким висновком місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Так, відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно з п. 2.9 а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено наступне.

Згідно з даними чеку «Drager ALCOTESTER 6810» протестовано особу - ОСОБА_2 - результат тесту - 2,25‰ (а.с. 2).

Вивченням матеріалів справи встановлено, що відносно ОСОБА_2 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 103655 від 20 червня 2023 року, відповідно до змісту якого 20 червня 2023 о 20 год. 03 хв. Білоцерківський район А/Д Т 1009 7 км водій ОСОБА_2 , керував автомобілем «Volkswagen Passat» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку, проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку, із застосуванням газоаналізатора «Драгер 3606», результат 2,25 %, проба позитивна, тест №6076, чим порушив вимоги п.2.9А Правил Дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП(а.с. 1).

В графі "Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення" підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - наявний, зауважень до якого подано не було (а.с. 1).

Наявні у справі докази узгоджуються між собою та у своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_2 положень п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому їх правильно покладено судом першої інстанції в обґрунтування висновків про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1 30 КУпАП за встановлених обставин.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності причини зупинки, відхиляються, оскільки працівники поліції рухалися за транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 та здійснили його зупинку.

Після чого, було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, при цьому у ОСОБА_2 , були відсутні документи на транспортний засіб та посвідчення водія.

Більше того, з відеозапису убачається, що водій має явні ознаки сп`яніння, що виражається в порушенні мовлення.

Також ОСОБА_2 під час спілкування з працівниками поліції поводив себе знервовано та використовував нецензурну лайку.

Таким чином, поза розумним сумнівом, у правників поліції були підстави для зупинки ОСОБА_2 , враховуючи встановлені та переглянуті з відеозапису обставини.

Тому неспроможними визнаються доводи апеляційної скарги, щодо відсутності підстав зупинки та наявності порушення правил ПДР.

Стосовно доводів апеляційної скарги про не роз`яснення його прав, то належить зазначити, що такі доводи скарги не відповідають дійсності, адже зі змісту протоколу слідує, що ОСОБА_2 скористався своїм правом щодо надання пояснень і зауважень щодо змісту протоколу та події, яка мала місце.

Безпідставними визнаються й доводи, про те, поліцейський не пропонував ОСОБА_2 пройти огляд в Білоцерківській міській лікарні №4, як зазначено в направленні.

Разом з тим, з відеозапису нагрудної камери, убачається, що ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд як в медичному закладі так із використанням приладу «Драгер».

Апеляційний суд також вважає необґрунтованими та безпідставними доводи апелянта про те, що прилад "Драгер" не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, оскільки він не є сертифікованим в Україні.

Відхиляючи ці твердження, суд апеляційної інстанції на підставі наявних доказів, які досліджені та оцінені належним чином, констатує, що огляд проводився за згодою ОСОБА_2 , разом з тим, доказів на підтвердження того, що водій просив чи вимагав надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу "Drager Alcotest 6810" безпосередньо перед проведенням огляду чи після такого, у матеріалах справи не міститься.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених МОЗ та Держспоживстандартом.

Перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки. Газоаналізатор Drager Safety AG and Co.KgaA (Germany), до яких належить і Drager Alcotest 6810, включені до вказаного переліку.

Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність", який набрав чинності 01.01.2016, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

Пунктом 1 ст. 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016.

Відповідно до даних органу з оцінки відповідності ДП "Український медичний центр сертифікації" сертифікат відповідності від 08.06.2018 № UA.TR.039.645 виданий уповноваженому представнику ТОВ "АТЗТ Компанія "Сатурн Дейта Інтернешенл" на медичні вироби "Газоаналізатори Drager Alcotest", у тому числі на газоаналізатор Drager Alcotest 6810, код за каталогом:83 25250.

Таким чином, суд доходить висновку, що газоаналізатори виробництва Drager Safety AG and Co.KgaA (Germany), до яких відноситься і газоаналізатор Drager Alcotest 6810, який використовується патрульною поліцією та перебуває в експлуатації у медичних закладах, може експлуатуватися за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Тобто, газоаналізатор "Драгер 6810" був дозволений для проведення освідування на території України.

Отже, освідування ОСОБА_2 проведено у відповідності до норм чинного законодавства, уповноваженою особою, у порядку, встановленому законом, оскільки алкотестер "Драгер", який є допустимим та сертифікованим для проведення такого огляду, а тому доводи в цій частині є необґрунтованими та оцінені апеляційним судом як намагання апелянта ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Доводи скаржника про те, що відеозапис, який міститься у матеріалах справи, також не може слугувати належним доказом, оскільки він не є безперервним, апеляційний суд не визнає слушними, адже свого підтвердження вони не знайшли і спростовуються достовірними та достатніми доказами, що свідчать про те, що ОСОБА_2 порушені вимоги п. 2.9 "а" ПДР та вчинено адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, у результаті дослідження та перевірки наявних у матеріалах справи доказів, у апеляційного суду відсутні підстави вважати відеозапис сфальсифікованим, а доводи апелянта слушними. Тобто вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій, при цьому, він отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних у нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, водій ОСОБА_2 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні вимог п. 2.9А Правил дорожнього руху, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з виявлення алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08 лютого 2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Адміністративне стягнення ОСОБА_2 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова районного суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Малиневського Павла Петровича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Слюсар