Номер провадження: 33/813/2104/23
Номер справи місцевого суду: 523/8135/23
Головуючий у першій інстанції Ружицький В.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Венжик Л.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року до Суворовського районного суду м. Одеси від Управління патрульної поліції в Одеській області надійшли матеріали адміністративного провадження разом з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 027402 від 24.04.2023 року, складеного відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2023 року за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тобто 17000 гривень, та позбавлено його права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 гривень в дохід Держави.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2023 року та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції розглянув справу необ`єктивно, здійснив невірну оцінив доказів, що призвело до помилкових висновків. По суті події апелянт зазначає, що він не перебував у стані будь-якого сп`яніння, алкоголь вживав минулої доби після похорон товариша, про що власноруч вказав в протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначає, що з 2015 року проходить службу в Національної гвардії України, мав контузії та поранення, у зв`язку з чим має проблеми зі слухом та частково з мовою під час хвилювання. На місці події працівник поліції провокував конфліктну ситуацію, штовхав ОСОБА_1 для втрати ним рівноваги, щоб стверджувати про наявність у нього ознаків сп`яніння. ОСОБА_1 наполягає, що направлення до медичного закладу йому не видавалося, хоча в протоколі про адміністративне правопорушення зазначене протилежне. Між тим, доказів оформлення направлення до суду не надано. Також, у матеріалах справи відсутні відомості про наявність у працівника поліції приладу Драгер. За такої поведінки поліцейських ОСОБА_1 відмовимся проходити огляд на стан сп`яніння з даними особами, як і їхати з ними до медичного закладу.

Щодо порушень, які, на думку апелянта, вчиненні районним судом при розгляді справи, то апелянт наголошує, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських судом не досліджувався. Зокрема, судом не з`ясовано обставини щодо причини та підстав зупинки поліцейськими ОСОБА_1 , ознак алкогольного сп`яніння, пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці та в медичному закладі, факт та причини відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, інші обставини правопорушення. Під час ознайомлення з матеріалами справи в суді першої інстанції апелянтом встановлено, що відеозапис, що наявний в матеріалах справи, не є безперервним, скопіювати його не можливо, у зв`язку з частковим пошкодженням дискового носія. З тих фрагментів, що частково відображаються на відеозаписі, вбачається, що на відеозапису не зафіксовано факт руху ОСОБА_1 на транспортному засобі з ознаками алкогольного сп`яніння, відеозапис починається з моменту, коли працівник поліції підходить до машини, яка не рухається, а також на відео вбачається, що працівники поліції провокували ОСОБА_1 на конфлікт. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом. Апелянт наполягає, що склад правопорушення, що інкримінується йому та зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України, крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, на який пристрій здійснено відеофіксацію події. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не було допитано працівників поліції, не взято до уваги, що свідки до справи залучені не були, у справі відсутнє направлення до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння. Апелянт не погоджується з позицією районного суду, що оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду, тому направлення не потрібно виписувати.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує про важливість дослідження всіх обставин у справі, оскільки оскарження судового рішення в суді апеляційної інстанції по даній категорії справ є остаточним, та просить врахувати, що він є учасником бойових дій. Крім того, апелянт подав до апеляційного суду клопотання про витребування від управління поліції відеозапису з місця подій, від районного суду - журналу (протоколу) судових засідань, клопотання про допит працівників поліції.

У судове засідання суду апеляційної інстанції, що призначене на 08.12.2023 року на 10-30 год., ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому зазначив про неможливість прибути до судового засідання, оскільки проходить службу в ЗСУ та наразі перебуває в зоні бойових дій, вказав, що вимоги апеляційної підтримує, просив дослідити відео та допитати поліцейських, крім того зауважив, що у разі неможливості розглядати справу за його відсутності, просить зупинити провадження у справі до закінчення особливого періоду та проходження ним військової служби.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Також, ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що чинним КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо) (стаття 277 КУпАП).

Слід також вказати, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом, для прискорення процедури слухання.

В даному судовому провадженні апеляційний суд вжив всіх можливих заходів для забезпечення участі апелянта в розгляді справи, в тому числі за клопотанням апелянта вже відкладав розгляд справи, що був призначений на 17.11.2023 року, проте в судове засідання 08.12.2023 року скаржник не з`явився, посилавшись на проходження служби в ЗСУ, та свого захисника до суду не направив. Разом з тим, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних доводів в апеляційній скарзі та наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта, не відкладаючи розгляду справи та не зупиняючи провадження в ній.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасника процесу, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.

При розгляді справи апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.

За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.

Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні працівниками поліції у підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 027402 від 24.04.2023 року, водій ОСОБА_1 24 квітня 2023 року о 21 год. 10 хв. в м. Одеса, по вул. Грушевського, 52, керував транспортним засобом «Ніссан Максіма», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився, що зафіксовано на портативні відеореєстратори (далі ПВР) №474566, 470414. Вказані дії ОСОБА_1 працівники поліції кваліфікували, як порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В дому протоколі також зазначено, що до нього приєднуються відеозапис з ВПР №474566, 470414, направлення на огляд до медичного закладу. В графі протоколу «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 вказав, що вживав вчора на похороні товариша. Згідно запису на звороті протоколу про адміністративне правопорушення керування автомобілем передано іншій особі. ОСОБА_1 своїм підписом затвердив, що ознайомчий з цим протоколом (а. с. 2).

До матеріалів адміністративного провадження, що направленні управлінням поліції до суду, приєднані два диски з позначками «ААД 027402. Кривошей. 1» та «ААД 027402. Кривошей. 2». Проте, під час спроби відтворити відеозаписи, що записані на компакт-дисках, апеляційним судом встановлено, що дані диски є неналежної якості, що унеможливлює відтворення записаних на них відео-файлів. Так, з відеозапису, що міститься на диску з позначкою «ААД 027402. Кривошей. 1», встановлено, що такий відеозапис тривалістю 2:31:30 год. з портативного відеореєстратора № 474566 переривається на 23 сек. запису, а відеозапис, що міститься на компакт-диску з позначкою «ААД 027402. Кривошей. 2», не вбачається можливим зчитати (а. с. 3).

Крім того, в ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 надав до суду клопотання про закриття провадження, до якого приєднав, зокрема копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданого ГУ Національної гвардії України 21.10.2015 року та копію військового квитка серії НОМЕР_3 , службову характеристику, з яких вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та проходить службу у військовій частині НОМЕР_4 (а. с. 7-8, 11).

Під час апеляційного провадження в порядку задоволення клопотань апелянта судом вчинені витребування доказів, зокрема від районного суду та Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП.

Від Суворовського районного суду м. Одеси, засобами електронного зв`язку, 14.11.2023 року до апеляційного суду надійшла довідка секретаря судового засідання по справі № 523/8135/23, з якої встановлено, що у відповідності до КУпАП фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів по даній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не здійснювалося (а. с. 36-37).

Від Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, засобами поштового зв`язку, 20.112023 року до апеляційного суду надійшов лист від 14.11.2023 року № 25068/41/13/13/01/23, згідно якого управління надало до суду відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, при цьому зазначило, що відеозаписи з автомобільного відеореєстратора надати немає можливості, оскільки в автомобілі не встановлений відеореєстратор. Крім того, повідомлено, що поліцейські екіпажу «Океан-401» у складі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно Журналу обліку видачі, повернення приладів вимірювання вмісту алкоголю в повітрі, що видихається, перед заступанням в нічну зміну 24.04.2023 року отримали прилад «Drager Alcotest 7510», серійний номер ARLM-0426 (а. с. 41-45).

До даного листа управлінням поліції додано копії сторінок з Журналу обліку видачі, повернення приладів вимірювання вмісту алкоголю в повітрі, що видихається, копії свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірюваної техніки, згідно яких встановлено, що прилад «Drager Alcotest 7510», серійний номер ARLM-0426 проходив повірку 28.06.2022 року та 13.06.2023 року, за результатом якої відповідає вимогам ДСТУ OIML R 126:2014 Доказові аналізатори видихуваного повітря (OIML R 126, edition 2012, IDT), два диски з відеозаписами.

Дослідженням дисків з відеозаписами встановлено, що такі відеозаписи здійснювались поліцейськими за допомогою ВПР № 474566, 470414 та стосуються подій, що мали місце 24.04.2023 року за участі ОСОБА_1 . Так, вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль «Ніссан Максіма», за кермом якого перебував ОСОБА_1 , за порушення п. 2.9в Правил дорожнього руху України, а саме: номерний знак автомобіля закритий іншими предметами, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака. Під час розмови з ОСОБА_1 поліцейськими запідозрено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння через наявний у нього запах алкоголю. У зв`язку з чим ОСОБА_1 поліцейськими декілька разів запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі. ОСОБА_1 пояснив поліцейським, що він є військовослужбовцем, минулої доби вживав алкоголь на похоронах товариша, попросив викликати Воєнну службу правопорядку (далі - ВСП), від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Поліцейським ОСОБА_1 роз`яснено про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Після приїзду до місця події співробітників ВСП, ОСОБА_1 надав їм свої документи для перевірки, на питання співробітника ВСП ОСОБА_1 повідомив, що алкоголь не вживав, перебував за кермом автомобіля. Відносно ОСОБА_1 поліцейським винесено постанову за порушення п. 2.9в Правил дорожнього руху України та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 роз`яснено зміст протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, посвідчення водія у ОСОБА_1 тимчасово вилучено, видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом. ОСОБА_1 надав до протоколу про адміністративне правопорушення свої пояснення та підписав його. Керування автомобілем «Ніссан Максіма» передано іншій особі.

Отже, вбачається, що ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, зокрема відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз даної норми права дає підстави вважати, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), являється самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порядок проведення поліцейськими огляду водія на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок № 1103).

З положень, закріплених в ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

При цьому, п.3 розділу І Інструкції № 1452/735 визначає, що ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пунктом 8 Порядку № 1103 встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, системний аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що поліцейський складає відносно водія протокол про адміністративне правопорушення про порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що передбачає обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, в якому зазначає виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння і дії водія щодо ухилення від такого огляду, у разі відмови водія від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і лікарем у закладі охорони здоров`я.

Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Портативний відеореєстратор це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 24.04.2023 року ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом не приймаються твердження апелянта, що при розгляді справи не здійснено дослідження відеозапису з місця подій, оскільки з оскаржуваної постанови вбачається, що 09.10.2023 року судом першої інстанції вчинено дослідження такого доказу, як відеозапис з місця подій за участі ОСОБА_1 , якому судом надано відповідну оцінку. Вказуючи, що про частковість відео, у зв`язку з пошкодженням диску, апелянту стало відомо 18.10.2023 року після ознайомлення з матеріалами справи, апелянт не надає до апеляційного суду доказів, що пошкодження диску з відеозаписом з місця подій мало місце й під час розгляду 09.10.2023 року районним судом даної справи, а матеріали справи таких відомостей не містять. Між тим, отриманні згідно запиту апеляційного суду, що здійснений за клопотанням апелянта, відомості про невчинення фіксування судового процесу в суді першої інстанції жодним чином не спростовують факт дослідження судом приєднаного до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису.

Слід зазначити, що направлені до апеляційного суду матеріали справи разом з апеляційною скаргою дійсно містять диск з відеозаписом, що відтворюється лише частково, у зв`язку з чим за клопотанням апелянта апеляційним судом вчинено витребування від управління поліції відеозапису з місця подій, який судом отримано.

Дослідженням даного відеозапису спростовуються і інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності оскаржуваного рішення. Зокрема, встановлено, що даний відеозапис є повним та безперервним з початку зупинки водія до закінчення оформлення та складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинений на два ВПР поліцейських, що надають змогу повністю встановити всі обставини події. Відеозапис вівся у відповідності до ст. 266 КУпАП, п. 8 Порядку № 1103 та п. 6 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, що виключає необхідність залучення двох свідків події.

З відеозапису чітко вбачається причина зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , що була йому повідомлена та у зв`язку з чим в подальшому поліцейським винесена відповідно постанова про порушення Правил дорожнього руху України. Під час зупинки ОСОБА_1 перебував в автомобілі на місці водія. Крім того, факт керування ним автомобілем ОСОБА_1 особисто підтвердив прибувшим на місце події співробітникам ВСП. Також вбачається, що поліцейський повідомив ОСОБА_1 про наявність в нього запаху алкоголю, у зв`язку з чим запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою наявного в них приладу Драгер або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився, зазначивши про необхідність виклику на місце співробітників ВСП.

З відео-файлів не встановлено жодних порушень з боку поліцейських вимог КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказуючи про порушення співробітниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надає до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейських до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Слід зазначити, що відеозапис, який фіксує правопорушення, є об`єктивним доказом у справі, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи, та здійснюючи відеозапис, поліцейський діє відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та ст. 251, 266 КУпАП. Зокрема, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання апелянта на те, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення не відповідає змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в протоколі чітко зазначено ознаки сп`яніння та про відмову особи на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, що є складом правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується з положеннями п. 8 Порядку № 1103.

Щодо тверджень апелянта про відсутність в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, то апеляційний суд зазначає, що відсутність такого направлення в матеріалах провадження щодо розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, що складений за фактом відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, не є порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, та такі твердження апелянта не можуть слугувати правовою підставою для задоволення апеляційних вимог та закриття провадження у справі з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тому доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи направлення не приймаються судом.

Стосовно тверджень апелянта про ігнорування судом першої інстанції тих обставин, що він є учасником бойових дій та має контузії, то апеляційний суд вказує, що такі доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності вини в діях ОСОБА_1 , оскільки не спростовує допущення ним порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Отже, враховуючи встановлене, у всій своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює.

Тобто, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд констатує, що при розгляді справи судом першої інстанції надано доказам по справі належну та об`єктивну оцінку, та твердження апелянта про те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, не знайшли свого підтвердження. Крім того, незгода апелянта з оцінкою місцевим судом доказів у даній справі не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, вважаю, що в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе