Справа № 456/2416/23
Провадження № 3/456/1302/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2023 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамко Р. Т. , розглянувши матеріали, які надійшли від Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 173-2 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 16.04.2023 близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_1 , за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою в присутності ОСОБА_3 , 2015р.н., та ОСОБА_3 , 2009р.н., чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , вину не визнав та пояснив, що того дня зайшов у кімнату по машинку для стрижки. Вів розмову із дітьми і в цей час зайшла дружина та почала на нього кричати та погрожувати, що вижене з дому. Через таке ставлення до себе в присутності дітей, їхня розмова переросла у сварку. Внаслідок чого дочка викликала поліцію. Такі дрібні сварки виникають постійно, вона постійно провокує його та говорить, щоб забирав речі і йшов геть з дому. Ніяких дій при сварці він не вчиняв та не мав наміру, не погрожував. Конфлікт тривав близько 5-10 хв.

Потерпіла ОСОБА_2 , в судовому засіданні пояснила, що 16.04.2023 близько 22 год. її чоловік, безпричинно вчинив сварку, в ході якого виражався в її сторону нецензурною лайкою. При цьому була присутні їхня неповнолітня дочка, яка викликала поліцію.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, тобто при розгляді справи суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються наявними у справі доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до ст. 252 КУпАП.

Разом з тим, за змістом ст.ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають протоколу, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст.213, 221КУпАП є лише розгляд справи. Недотримання цих вимог порушує право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, полягає у повторному протягом року, вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Як вбачається з матеріалів справи, крім протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який не може бути безумовним доказом вчинення адміністративного правопорушення, у матеріалах даної справи відсутні будь - які докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 , насильства в сім`ї відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , як це передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так до протоколу про адміністративне правопорушення долучено заяву ОСОБА_2 , від 16.04.2023, письмові пояснення ОСОБА_2 , від 16.04.2022, письмові пояснення ОСОБА_1 , від 16.04.2023, форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , (дружини), ОСОБА_4 (дочки) та ОСОБА_5 (сина), відповідно до яких визначено рівень небезпеки як низький, постанову Стрйиського міськрайонного суду від 13.03.2023, згідно якої ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, однак не містять жодного факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

За змістом ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за повторне протягом року вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або за неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У свою чергу, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Законодавство про запобігання та протидію домашньому насильству складається з Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо недопущення насильства.

Статтями 21 та 24Конституції України регламентовано, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі,етнічного та соціального походження,майнового стану,місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

За змістом пунктів 3, 6, 8, 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Особою, яка постраждала від домашнього насильства, є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, досліджених в судому засіданні та пояснень учасників справи, не містять чіткого посилання на характер психологічного насильства у контексті наведених приписів Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що мало місце під час вчинення інкримінованого йому домашнього насильства, в яких конкретно діях кривдника полягало домашнє насильство, шкоди потерпілому та наслідків, які були спричинені чи могли бути спричинені цим правопорушенням, та в чому саме вони полягали, обставини, які б свідчили про умисел завдати шкоду потерпілому.

Надаючи оцінку поясненням потерпілої, судом встановлено, що вона не назвала жодних дій психологічного впливу на неї 16.04.2023, а тільки підтвердила ворожі стосунки між ними, які склались раніше і тривають у них певний період часу, в результаті чого враховуючи, що вони проживають у одному будинку і призводять до з`ясування стосунків та конфліктів.

Інших доказів, які б вказували на вчинення правопорушення ОСОБА_1 , суду не надано.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, суд приходить до висновку, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю при відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а тому, беручи до уваги принцип, закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, що згідно п.1 ст.247КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до обгрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 173-2 КУпАП, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 245, 247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП провадженням закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: Р. Т. Шрамко