Справа № 303/6203/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.06.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Азьоми Ю. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/253/21, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Азьоми Ю. М. на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2020.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 087058 від 05.09.2020 та постанови судді від 20.11.2020 вбачається, що 05.09.2020 о 12 год 15 хв в смт Чинадієво по вул. Духновича, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки ГАЗ-24 державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер-6810 № 0596, в присутності двох свідків.
В апеляційній скарзі, захисник-адвокат Азьома Ю. М. в інтересах ОСОБА_2 просить постанову судді від 20.11.2020 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує про незаконність постанови суду першої інстанції та проведений розгляд справи щодо ОСОБА_2 без належного з`ясування фактичних обставин справи та, всупереч вимог ст. 268 КУпАП, без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим висновки суду вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не враховано, що пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ідентичними за змістом та якими підтверджується лише та обставина, що їх було запрошено доля складання протоколу, при цьому дані пояснення не містять даних про обставини проведеного відносно ОСОБА_2 огляду на стан сп`яніння. Також зазначає про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено жодної з ознак алкогольного сп`яніння, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння, а відтак і підстави для проведення його огляду. Наполягає на тому, що 05.09.2020 ОСОБА_2 після вживання в магазині «Соната» в смт Чинадієво алкогольних напоїв за кермо
не сідав, що може ствердити свідок ОСОБА_5 , в свою чергу поліцейські безпідставно почали вимагати проведення відносно нього огляду, причому жодних документів відносно нього не складали, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення. Також захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді від 20.11.2020, посилаючись на те, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_2 , а про наявність судового рішення йому стало відомо 27.03.2021.
Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того враховується думка захисника, який не заперечив про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 .
Заслухавши пояснення захисника-адвоката Азьоми Ю. М., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи, інших доказів, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі, щодо дати отримання постанови судді від 20.11.2022 в матеріалах справи відсутні.
З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на особи захист, доводи захисника Азьоми Ю. М. щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.
Незважаючи на заперечення захисником вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина останнього стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 087058 від 05.09.2020, зміст якого, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 087058 від 05.09.2020 вбачається, що 05.09.2020 о 12 год 15 хв в смт Чинадієво по вул. Духновича, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки ГАЗ-24 державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія,
у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер-6810 № 0596, в присутності двох свідків. Тим самим ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою тесту № 0596, відповідно до яких ОСОБА_2 05.09.2020 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, проміле 3,16; поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 05.09.2020; даними, що вбачаються з відеофайлів, які містяться на наданому відділом поліції компакт-диску «DVD».
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника Азьоми Ю. М. в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а судовий розгляд проведено поверхово, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Матеріали справи не містять доказів про порушення вимог закону інспектором СРПП № 2 Мукачівського РВП ГУ НП в Закарпатській області Ейбер В. В. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 087058 від 05.09.2020 складено відповідно до вимог встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.
Доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказів у справі письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки такі не давали пояснень по суті проведеного відносно ОСОБА_2 огляду, не ґрунтуються на вимогах закону, так як відповідно до ст. 251 КУпАП пояснення свідків визначені як одне із джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення. Крім того, зміст письмових пояснень зазначених свідків повністю узгоджується з даними відеозаписів нагрудних камер працівників патрульної поліції, а тому немає жодних підстав вважати зміст цих письмових пояснень недостовірними. Більш того, ОСОБА_2 жодних клопотань з приводу виклику та допиту вказаних свідків до суду першої інстанції не подавав.
До того ж вказані пояснення не є єдиними доказами, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 . В той же час, необхідно зазначити про те, що адвокатом не додано доказу, який би ставив під сумнів пояснення зазначених свідків та обставини викладені у протоколі.
Апеляційний суд відхиляє і доводи адвоката Азьоми Ю. М. про те, що суд першої інстанції зобов`язаний був надати оцінку законності зупинки водія ОСОБА_2 , оскільки зазначене питання не є предметом розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при розгляді справи, знехтувано процесуальними обов`язками, що призвело до обмеження ОСОБА_2 в наданні пояснень по справі, неналежним чином не повідомлено про дату судового засідання по справі, що підтверджується відсутністю будь-яких доказів про належне
повідомлення ОСОБА_2 про відповідні судові засідання, апеляційний суд відхиляє, оскільки вони не спростовують факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.
При оцінці доводів захисника у цій частині, апеляційний суд бере до уваги, зокрема те, що ОСОБА_2 був достатньо проінформований, що відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення та, що справа про адміністративне правопорушення розглядатиметься в Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області, тому доводи у цій частині не є підставою для скасування постанови судді, оскільки за наявної сукупності наведених вище доказів, відсутність ОСОБА_2 в судовому засіданні не вплинула на доведеність його вини у вчиненні правопорушення та на законність накладення на нього адміністративного стягнення.
Оцінюючи вказані твердження на предмет достовірності, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії працівників поліції під час складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративного правопорушення, були незаконними та протиправними. Так, у матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_2 чи його захисник зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників поліції щодо ОСОБА_2 , або оскаржували такі дії у встановленому законом порядку.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Зі змісту протоколу вбачається, що у ньому зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості і будь-яких фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення вимогам цієї норми права не встановлено.
Тому, апеляційний суд також вважає, що як працівниками поліції, так і судом першої інстанції не було допущено порушення права ОСОБА_2 на захист, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині також відхиляються.
Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.
Стосовно інших доводів апеляційної скарги захисника, то вони також не спростовують доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника Азьоми Ю. М. щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 01(один) рік відповідно до санкції вказаної статті, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення Правил дорожнього руху України є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкістю ймовірних наслідків.
При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачає.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не має, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Азьоми Ю. М. задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_2 та його захисником не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання захисника-адвоката Азьоми Ю. М. про поновлення строку задовольнити, поновити останньому строк на апеляційне оскарження постанови судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2020.
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Азьоми Ю. М. залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2020 щодо ОСОБА_6 ,- без змін.
Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя