Справа № 567/2368/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Венгерчук А.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, посвідчення водія НОМЕР_1 від 16.06.2020,

за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення

встановила

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №986754 від 20.12.2023, ОСОБА_1 20.12.2023 близько 13:20 год., вчинив злісну непокору законному розпорядженню поліцейського Хохлюка О.М. при виконанні ним службових обов`язків, а саме перебуваючи в с. Кутянка вул.Центральна Рівненського району Острозької ТГ Рівненської області, будучи особою, що ухиляється від мобілізації, на вимогу поліцейського пред`явити документи, що посвідчують особу, почав втікати. На вимогу припинити протиправні дії не відреагував.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. В поданій на адресу суду заяві просить здійснювати розгляд справи в його відсутності.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Статею 185 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КупАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КупАП.

На підтвердження обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення від 20.12.2023, надано рапорти інспекторів СРПП ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області та протокол про адміністративне затримання.

Водночас, рапорти працівників поліції не можуть бути достатніми доказами у справі, оскільки зміст вказаних рапортів формується працівником поліції самостійно, без посилання на будь-які об`єктивні докази. Інших доказів фактичних обставин адміністративного правопорушення, в матеріалах справи не міститься.

Свідків подій та обставин, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не було.

Будь-яких інших доказів про факт вчиненого правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, ґрунтується лише на рапортах працівників поліції про обставини вчинення злісної непокори законній вимозі працівника поліції.

Відповідно до абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 26.06.1992 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів" зазначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Водночас, матеріали справи не містять відомостей та доказів вчинення ОСОБА_2 саме злісної непокори законному розпорядженню поліцейського, що полягають у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до працівників поліції.

Формулювання суті правопорушення не може обмежуватися посиланням на нормативний акт, а повинно також містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією ст. 185 КУпАП з конкретизацією суті порушення.

Крім того, доводи інспектора про відмову ОСОБА_1 надати документи для складання протоколу, спростовуються самим протоколом про адміністративне правопорушення.

Також, суд зазначає, що саме по собі зазначення про можливе ухилення особи від військової служби, не є злісною непокорою законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а є підставою для повідомлення ТЦК та СП про виявлену особу та її місцезнаходження.

Оцінюючи надані по справі про адміністративне правопорушення докази, суд приходить до висновку, що з матеріалів справи не вбачається вчинення 20.12.2023 ОСОБА_1 дій, передбачених ст. 185 КУпАП, а саме вчинення злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського, що є обов`язковою кваліфікуючою ознакою правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Отже, із зібраних матеріалів справи, які передано на розгляд до суду, встановлено, що такі матеріали справи не містять достовірних та беззаперечних доказів провини ОСОБА_1 .

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

За таких умов, суд вважає, що використання як джерела доказу протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 для встановлення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП є недостатнім.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ "Авшар проти Туреччини"). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21 липня 2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява №25).

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Виходячи з наведеного, за відсутності достатніх доказів, які б беззаперечно та безсумнівно свідчили про факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вважаю необхідним звернути увагу начальника Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, для прийняття відповідних заходів реагування, усунення подібних порушень закону та забезпечення дотримання службовими особами виконання покладних на них повноважень у точній відповідності із вимогами чинного законодавства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 221, 276, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення

постановила:

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності в його діях події та складу зазначеного правопорушення.

Звернути увагу начальника Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області на допущені порушення законодавства працівниками ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області у справі про адміністративне правопорушення за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.