ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1553/23 Головуючий суддя І інстанції Болибок Є.А.
Апеляційне провадження № 33/818/529/23 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника - Трикоза Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 20 квітня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 536,80 грн. судового збору.

Постановою встановлено, що 16.07.2022 року о 12 год 20 хв у смт Мала Данилівка Харківської області Харківського району по вул. Малоданилівський шлях, 2, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ TF 55YO, р/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 20.04.2023 року та закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального механічного приладу газоаналізатору «Драгер», оскільки не довіряв працівникам поліції і наполягав на проходжені огляду в закладі охорони здоров`я, але поліцейські відмовилися його туди везти, посилаючись на відсутність бензину і часу. Зазначає, що працівниками поліції було порушено процедуру огляду, а тому протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 445202 від 16.07.2022 є недопустимим доказом, а також інші докази у справі.

Апелянт також зазначає, що працівниками поліції було незаконно його зупинено, огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено за відсутністю двох свідків, що підтвердили свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, суд першої інстанції розглянув справу поверхнево і формально, не здійснивши виклик в судове засідання і не допитавши свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. У зв`язку з чим, показання цих свідків безпідставно взяті до уваги судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваної постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, вислухавши доводи ОСОБА_1 і захисника Трикоза Т.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в своїй апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Цих обставин не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується доказами, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні, а саме відомостям, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 445202 від 16.07.2022 року, в якому зазначено факт керування 16 липня 2022 року о 12 год 20 хв у смт Мала Данилівка Харківської області Харківського району по вул. Малоданилівський шлях, 2, водієм ОСОБА_1 транспортним засобом та порушення ним вимог пункту 2.5 ПДР України, оскільки відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі у встановленому законом порядку.

В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 власноруч надав письмові пояснення, в яких зазначив, що 15 липня зранку випив 0,5 л пива. За собою вини не визнаю. Від медичного огляду відмовляюся. З порушенням згоден (а.с.1);

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 16.07.2022 року, в яких вони зазначили, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку (а.с.2,3);

- DVD-диску з відеозаписом, долученого до матеріалів справи, з якого вбачається, що працівник поліції запропонував водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та у медичному закладі КНП ХОР ОНД, але ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився (а.с.4).

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що пояснення свідка ОСОБА_4 не можуть бути доказами у справі, так як його не було допитано в судовому засіданні та не попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, оскільки апелянтом не надано доказів про те, що вищезазначений свідок має особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи має намір обмовити ОСОБА_1 .

Крім того, судом апеляційної інстанції здійснювалися процесуальні заходи щодо виклику свідка ОСОБА_4 в судове засідання у цій справі, але до апеляційного суду він не з`явився, причини своєї неявки не повідомив.

Допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_5 пояснив, що він підписував свої пояснення від16.07.2022 року та протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 445202 від 16.07.2022 року. Зазначив, що його зупинили працівники поліції і повідомили йому, що ними було зупинено транспортний засіб ЗАЗ, водій якого знаходиться в стані алкогольного сп`яніння і останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Також ОСОБА_5 зазначив, що безпосереднім свідком відмови водія від проходження огляду він не був, оскільки не виявив особисто бажання у цьому пересвідчитися та повністю довіряв працівникам поліції, так як водій знаходився у безпосередній близькості і ніяких заяв не робив, а тому підписав свої письмові пояснення і протокол про адміністративне правопорушення добровільно. Ніякого тиску з боку працівників поліції на нього не було.

За таких обставин, апеляційний не бере до уваги письмові пояснення ОСОБА_5 в частині, що стосується тверджень свідка про те, що в його присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку, а в решті враховує як докази у цій справі.

Разом з цим, свідок ОСОБА_5 пояснив в суді апеляційної інстанції, що він бачив ОСОБА_1 біля транспортного засобу ЗАЗ при складанні адміністративного матеріалу.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що свідок ОСОБА_5 не надавав пояснення про те, що ОСОБА_1 в його присутності повідомляв працівникам поліції про бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Апеляційний суд також бере до уваги те, що відповідно ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння також була зафіксована за допомогою технічних засобів (а.с.4), а тому суд не вбачає підстав, передбачених ч.5 ст.266 КУпАП.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд критично ставиться до пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані ними під час судового розгляду в суді першої інстанції, про те, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції про його згоду на проходження огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки ці свідки перебувають у дружніх стосунках із ОСОБА_1 і вони зацікавлені в будь-якому пом`якшені відповідальності їх товариша.

Поряд з цим, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 підтвердив, що з вказаними особами перебуває у дружніх стосунках.

Крім того, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю спростовуються відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 445202 від 16.07.2022 року та відеозапису, долученого до матеріалів справи.

При цьому, належить врахувати, що на протязі всієї події за цією справою ОСОБА_1 разом із своїми друзями, з урахуванням того, що вони не погоджувалися із діями працівників поліції, будь-хто з них не застосовував засоби фіксації за допомоги своїх портативних мобільних пристроїв.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Суд бере до уваги, що з відомостей відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 заперечував, що саме він керував автомобілем ЗАЗ TF 55YO, р/н НОМЕР_1 , чітко відповідав на поставлені працівником поліції запитання, а саме спочатку відмовився від проходження огляду на місці події за допомогою газоаналізатору «Драгер», а потім у закладі охорони здоров`я.

Зазначені вище обставини також підтверджуються відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 445202 від 16.07.2022 року, в якому ОСОБА_1 власноруч напис свої пояснення, в яких зазначив, що 15 липня зранку випив 0,5 л пива. За собою вини не визнаю. Від медичного огляду відмовляюся. З порушенням згоден (а.с.1).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 зазначив, що під час надання ним письмових пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 445202 від 16.07.2022 року, будь-якого незаконного впливу з боку працівників поліції на нього не було.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та захисником Трикоза Т.В., з яким була укладена відповідна правова угода на стадії судового розгляду цієї справи в суді першої інстанції, подавалася заява в порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державною особою та дії цієї посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 та адвокатом Трикоза Т.В. не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.

Також стороною захисту не надано відомостей про те, що вони зверталися до суду в порядку КАСУ щодо оскарження дій посадових осіб при перевірці дій працівників поліції, які складали матеріал за протоколом про адміністративне правопорушення у цій справі.

Відповідних відомостей щодо оскарження дій працівників поліції щодо причин зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 також не зазначено в поданій апеляційній скарзі.

Цих відомостей не містять і матеріали цієї справи, а також не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції під час зупинки автомобіля і при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 , проведення фіксації подій, складенні протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Апеляційний суд також зазначає, що чинний КУпАП не містить такого поняття як «недопустимі докази», а тому апеляційна скарга в цій частині також є необґрунтованою та безпідставною.

Посилання апелянта на відсутність у нього ознак алкогольного сп`яніння та не встановлення їх працівником поліції, як на істотні порушення, також є безпідставними.

Відповідно до п.3 Розділу І Інструкції «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», вбачається, що ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей.

Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак алкогольного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність ознак у особи для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тобто, виявлення працівником поліції у водія ознак алкогольного сп`яніння є його дискреційними повноваженнями.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції, в тому числі невірно встановлених ознак алкогольного сп`яніння, оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України, а саме до керівництва патрульної поліції з метою ініціювання службової перевірки, або оскарження дій посадових осіб в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.

Отже, працівник поліції, виявивши ознаку - запах алкоголю з порожнини рота, яка відповідає переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.

Таким чином, з відомостей письмових доказів та відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що 16.07.2022 року о 12 год 20 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом в смт Мала Данилівка Харківської області Харківського району по вул. Малоданилівський шлях, 2,та в подальшому у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі у встановленому законом порядку, але водій відмовився від проходження цього огляду, як за допомогою газоаналізатору «Драгер», так і у закладі охорони здоров`я.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги, що сторона захисту не заявляла клопотань щодо виклику та допиту в судовому засіданні свідків працівників поліції, які складали адміністративний матеріал за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 445202 від 16.07.2022 року для підтвердження доводів поданої апеляційної скарги.

Решта апеляційних доводів ОСОБА_1 є суб`єктивними та необґрунтованими, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган, (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись статтями 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 20 квітня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков