"25" грудня 2023 р. Справа № 363/1746/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079549 від 28.03.2023 року вбачається, що 28 березня 2023 року о 13 год. 50 хв. у м. Вишгород Київської області, вул. Кургузова, 7А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагували на світло, сповільненість мови, неприродна блідість обличчя.

З метою встановлення факту перебування у стані наркотичного сп`яніння працівники поліції під відеозапис та у присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. Однак від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку ОСОБА_1 відмовився під відеозапис та у присутності двох свідків.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

У судове засідання від 07.12.2023 року ОСОБА_1 з`явився, висловив заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 надав пояснення наступного змісту.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, як на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і на даний момент часу проходить військову службу у військовій частині, яка знаходиться за межами м. Вишгород Київської області. 28 березня 2023 року близько о 13 год. ОСОБА_1 , керуючи особистим цивільним автомобілем Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , разом зі своїм товаришем ОСОБА_2 за наказом командира військової частини приїхав до військкомату м. Вишгород для вирішення службових питань. При цьому в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що саме він здійснював керування автомобілем на той момент.

Пізніше ОСОБА_2 пішов за особистими речами додому, який знаходиться біля сервісного центру МВС на вул. Кургузова, м. Вишгород Київської області. ОСОБА_1 , здійснюючи керування автомобілем Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , під`їхав до території сервісного центру МВС, припаркував автомобіль та чекав ОСОБА_2 , поки він спуститься на вулицю. У цей момент до автомобіля ОСОБА_1 , тобто у момент, як пояснив сам ОСОБА_1 , коли автомобіль стояв на місці та нікуди не рухався, підійшов працівник поліції, який повідомив, що ОСОБА_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, на що ОСОБА_1 одразу заперечив свою причетність до її скоєння.

У процесі з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди та спілкування працівники поліції повідомили, що в ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 заперечив наявність в нього ознак наркотичного сп`яніння, оскільки жодних наркотичних речовин, лікарських препаратів та інших засобів, які здатні викликати подібну реакцію організму, він у той день не вживав. Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у спеціальному медичному закладі КНП «Вишгородська ЦРЛ». Оскільки ОСОБА_1 на той момент виконував розпорядження командира військової частини, то він зателефонував останньому, щоб порадитися щодо подальших дій. Командир військової частини в телефонному режимі повідомив ОСОБА_1 , щоб останній нікуди не їхав з працівниками поліції, оскільки о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 мав заступити на добове чергування, а військова частина розташована далеко від м. Вишгород Київської області. У зв`язку з цим ОСОБА_1 , як він підтвердив у судовому засіданні, дійсно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у спеціальному медичному закладі.

У подальшому, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , працівниками поліції було залучено двох свідків для фіксації його відмови від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. У присутності вказаних свідків ОСОБА_1 повторно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Після цього працівники поліції відсторонили його від керування транспортними засобами, вилучили водійське посвідчення та видали тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами, а також склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Керування автомобілем Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , працівники поліції передали ОСОБА_2 , після чого останній сів за кермо транспортного засобу, і вони разом з ОСОБА_1 поїхали до військової частини.

На додаток до цього, ОСОБА_1 пояснив, що через 2 місяці з моменту складання відносно нього спірного протоколу дізнався про те, що 28.03.2023 року відносно нього працівниками поліції також було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за фактом здійснення 28.03.2023 року о 13 год. керування автомобілем Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив, що дану постанову він не оскаржував, призначений штраф сплатив вже у подвійному розмірі, а також підтвердив, що дійсно 28.03.2023 року не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності як власника наземного транспортного засобу.

У кінцевому підсумку ОСОБА_1 , не заперечуючи факту відмови від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, заперечив факт керування транспортним засобом о 13 год. 50 хв. 28.03.2023 року, зазначивши при цьому, що 28.03.2023 року після 13 год., коли до нього підійшли працівники поліції, він стояв на парковці біля сервісного центру МВС у м. Вишгород, нікуди не їхав, жодних функцій з керування транспортним засобом не здійснював.

В усі інші судові засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Кожне з вказаних судових засідань проводилося за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Д.І., який під час судового розгляду повідомив, що ОСОБА_1 через зайнятість у зв`язку з проходженням військової служби, не має можливості особисто з`явитися у судове засідання, однак не заперечує проти проведення судового розгляду за його відсутності та у присутності захисника, правова позиція з яким повністю узгоджена.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про дату, час і місце судових засідань, клопотань про відкладення судового розгляду від нього не надходило, а права, свободи та законні інтереси ОСОБА_1 були представлені у судовому засіданні захисником Ковальчуком Д.І., правова позиція з яким повністю узгоджена, а також враховуючи, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП дана категорія справ про адміністративне правопорушення не належить до переліку справ, що розглядаються за обов`язкової часті особи, яка притягається до відповідальності, то суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності ОСОБА_1 та в присутності його захисника Ковальчука Д.І.

На додаток до вищевикладеного захисником Ковальчуком Д.І. подано письмове клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 всіх необхідних ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 22-32). Вказане клопотання мотивовано наступним.

Згідно витягу командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення проходив військову службу. У зв`язку з цим сторона захисту звернула увагу, що огляд військовослужбовців на стан алкогольного сп`яніння має проводитися у спеціально визначеному законодавством порядку, а саме відповідно до положень ст. 266-1 КУпАП, що передбачає обов`язкову присутність представника військової частини або військової служби правопорядку.

У той же час, працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення, не є представниками військової частини, військової служби правопорядку, а тому не могли вимагати від ОСОБА_1 , як військовослужбовця Збройних Сил України, проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Представники військової частини, де ОСОБА_1 проходить військову службу, а також представники військової служби правопорядку на місце зупинки транспортного засобу не викликалися, не зважаючи на вимоги ОСОБА_1 . Цим самим працівниками поліції було порушено вимоги приписів ст. 266-1 КУпАП.

У свою чергу наявні у матеріалах справи відеозаписи з нагрудної камери працівників поліції не відображають як було зупинено автомобіль, особу, яка керувала ним, а також моменту роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. З відеозаписів також не вбачається наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, а звуженість зіниць очей та млявість мовлення пов`язано з наслідками проходження ОСОБА_1 військової служби. Вказане, на переконання сторони захисту, свідчить про відсутність у працівників поліції підстав для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння.

Стороною захисту також поставлено під сумнів письмові пояснення свідків, які наявні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оскільки саме ці особи 28.03.2023 року і викликали працівників поліції для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, у якій протиправно звинувачували ОСОБА_1 .

На додаток до цього, захисником ОСОБА_3 було зазначено, що проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, чого у даному випадку не було зроблено.

Натомість після прибуття ОСОБА_1 на територію військової частини 28.03.2023 року останній, перед виходом на добове чергування, пройшов обов`язковий медичний огляд у військового медика інженерно-саперного взводу військової частини, який засвідчив відсутність у ОСОБА_1 ознак будь-якого сп`яніння, а також допустив його до виконання обов`язків військової служби.

З урахуванням вищевикладеного, сторона захисту, зазначаючи про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, просила провадження у справі відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судове засідання також викликалися та з`явилися працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які здійснювали складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме: старший лейтенант поліції ОСОБА_4 та лейтенант поліції ОСОБА_5 , які у своїй сукупності надали пояснення наступного змісту.

28.03.2023 року близько о 13 год. під час виконання службових обов`язків на території м. Вишгород Київської області на логістичний пристрій було отримано службове завдання щодо перевірки повідомлення за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце біля сервісного центру МВС, що розташований на вул. Кургузова, 7А у м. Вишгород. По прибуттю на місце події працівниками поліції, зокрема, було виявлено автомобіль Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , всередині якого знаходилося двоє чоловіків. Одним з них, як потім було встановлено, був ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував безпосередньо за кермом автомобіля та здійснював керування ним, а також інший чоловік ОСОБА_2 , який сидів на пасажирському сидінні.

Під час перевірки документів, з`ясування обставин і фактів дорожньо-транспортної пригоди в ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагували на світло, млявість мовлення, блідість обличчя. У зв`язку з цим у присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти у встановленому законодавством порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння у спеціальному медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився, зазначивши, що у нього немає для цього часу. При цьому працівниками поліції було роз`яснено, що відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння так само тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП, а також повідомили, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться у медичному закладі КНП «Вишгородська ЦРЛ», який розташований поруч на вул. Кургузова, 1, м. Вишгород, у зв`язку з чим проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не займе багато часу. Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_1 все одно категорично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у присутності двох свідків, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсторонено від керування автомобілем шляхом передачі його ОСОБА_2 , про що було складено відповідну розписку.

Працівники поліції також підтвердили, що при перевірці документів ОСОБА_1 повідомляв, що він є військовослужбовцем, а також був одягнутий у військову форму. Однак при цьому він здійснював керування особистим цивільним автомобілем, жодного разу не зазначив, що відряджений до виконання бойового завдання чи інших військових обов`язків, не просив викликати представників військової частини чи військової служби правопорядку, а також взагалі не мав жодних заперечень та зауважень щодо дій працівників поліції, зокрема, щодо факту керування транспортним засобом чи відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Крім того, працівники поліції пояснили, що на місці події також відносно ОСОБА_1 було винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП за фактом керування автомобілем за відсутності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як протокол про адміністративне правопорушення, так і постанова складалися та виносилися у присутності ОСОБА_1 про що свідчить наявність на них його підписів.

У судове засідання також неодноразово викликалися свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також ОСОБА_2 , які, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань від них не надходило.

Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності викликаних свідків.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у відмові від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння має бути зроблена особою, яка керує транспортним засобом.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, відмовляється від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079549 від 28.03.2023 року слідує, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 28.03.2023 року о 13 год. 50 хв. у м. Вишгород по вул. Кургузова, 7А, керування автомобілем марки Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив відомості протоколу про адміністративне правопорушення в цій частині, однак при цьому зазначив, що 28.03.2023 року, тобто у день складання протоколу, близько о 13 год. 00 хв. він, керуючи автомобілем Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , на виконання розпорядження командира військової частини приїхав до військкомату м. Вишгород Київської області. Разом з ним був також свідок ОСОБА_2 , однак, як зазначив сам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 керування автомобілем не здійснював, жодних технічних функцій з його управління не виконував, перебував на пасажирському сидінні.

У подальшому, після закінчення службових справ у військкоматі, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , під`їхав до території сервісного центру МВС, що розташований на вул. Кургузова, 7А м. Вишгород Київської області, припаркувався поруч з будинком ОСОБА_2 та чекав його, оскільки останній пішов додому, щоб забрати особисті речі. Саме під час перебування на парковці, тобто у момент, коли автомобіль стояв на місці, як пояснив ОСОБА_1 , до нього і підійшов працівник поліції.

Таким чином, не зважаючи на заперечення факту керування транспортним засобом, ОСОБА_1 у своїх же поясненнях фактично підтвердив, що 28.03.2023 року близько о 13 год. 00 хв. 13 год. 50 хв., до того моменту, як до нього підійшли працівники поліції, саме він здійснював керування автомобілем Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 . Жодних інших осіб, причетних до керування транспортним засобом, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , на місці події не було.

Крім того, при встановленні факту керування транспортним засобом суд враховує пояснення ОСОБА_1 щодо того, що 28.03.2023 року о 16 год. 00 хв. він мав повернутися на територію військової частини для виконання військових обов`язків шляхом проходження добового чергування. Вказані обставини документально підтверджуються і наданою стороною захисту довідкою військового медика військової частини НОМЕР_3 (а.с. 28), з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебував у добовому наряді з 16 год. 00 хв. 28.03.2023 року по 16 год. 00 хв. 29.03.2023 року.

Вищезазначені обставини свідчать не тільки про те, що 28.03.2023 року о 13 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхав до м. Вишгород, але і те, що ОСОБА_1 на цьому ж автомобілі мав повернутися до військової частини, яка, як випливає з його же пояснень, перебуває на значній відстані від м. Вишгород Київської області.

Той факт, що автомобіль ОСОБА_1 стояв на місці і нікуди не їхав, коли до нього підійшли працівники поліції, логічно та природно узгоджуються з обставинами та фактами, які повідомив сам ОСОБА_1 у своїх же поясненнях, а саме: факт приїзду до території сервісного центру МВС у м. Вишгород, факт здійснення паркування автомобіля біля будинку свідка ОСОБА_2 . Тим більше зазначений факт не спростовує ті обставини, що ОСОБА_1 безпосередньо перед цим здійснював керування автомобілем, приїхавши на ньому до м. Вишгород, припаркувавши його біля сервісного центру МВС.

В контексті вищевикладеного суд звертає увагу, що у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Зазначені положення законодавства у сукупності з аналізом ч. 1 ст. 130 КУпАП також дають можливість зробити висновок, що як вказаний нормативний припис, так і об`єктивна сторона даного правопорушення, безпосередньо не визначають проміжок часу між припиненням водієм керування транспортним засобом та встановленням факту його перебування у стані сп`яніння чи відмови від проходження огляду. Оскільки виявлення та фіксація правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, в силу положень ст. 266 КУпАП потребує проведення огляду на стан сп`яніння, що проводиться у чітко визначеному порядку, то вчинення такого правопорушення нерозривно пов`язано з припиненням водієм керування транспортним засобом, зокрема, у зв`язку з зупинкою транспортного засобу на вимогу працівників поліції тощо.

Однак, зважаючи на характер та обставини правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, що можуть мати місце в кожній індивідуально визначеній ситуації, то суд приходить до висновку, що такий проміжок часу має відповідати принципу розумності, тобто логічно та розумно поєднуватися з обставинами та фактами даної справи.

Опитані у судовому засіданні працівники поліції в своїх поясненнях також підтвердили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 . Однак при цьому суд приймає до уваги доводи сторони захисту щодо розбіжності пояснень працівників поліції в цій частині, оскільки старший лейтенант поліції ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_1 був безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим і був зупинений лейтенантом поліції ОСОБА_5 . У свою чергу лейтенант поліції ОСОБА_5 зазначив, що автомобіль Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , був зупинений ним особисто при виїзді з території сервісного центру МВС, оскільки відбулася ДТП, та в цьому автомобілі могли знаходилися особи, які могли бути свідками обставин і подій дорожньо-транспортної пригоди.

У той же час в своїх поясненнях, хоча і за різних обставин, працівники поліції підтвердили, що в автомобілі Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходилося двоє чоловіків, однак за кермом та керування транспортним засобом здійснював саме ОСОБА_1 , з приводу чого останній на місці зупинки транспортного засобу не заперечував та жодних зауважень не надав.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735 не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Працівники поліції, які здійснювали складання протоколу про адміністративне правопорушення, в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення не можуть вважатися об`єктивними та неупередженими свідками, оскільки відповідно до ст. 249 КУпАП на них покладається обов`язок збирання доказів в межах такого провадження як на осіб, що уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, працівники поліції, які складають протокол про адміністративне правопорушення, в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення виступають в якості представників сторони обвинувачення, а не свідків.

Тому в межах даної справи старший лейтенант поліції ОСОБА_4 та лейтенант поліції ОСОБА_5 брали участь під час судового розгляду не в якості свідків, а в якості посадових осіб органу влади, що уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів в межах даного провадження. У зв`язку з цим пояснення працівників поліції мають не доказовий, а інформаційно-довідковий характер, застосовуються судом при конкретизації обставин і фактів вчиненого правопорушення, встановлення послідовної та хронологічної картини його вчинення, а також з`ясування всіх обставин і фактів вчиненого діяння відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.

Оскільки пояснення працівників поліції не можуть мати доказового значення, а відповідно не можуть мати вирішального впливу на остаточне судове рішення в межах конкретної справи, то і неповнота, суперечність таких пояснень не впливає на становище особи, яка притягається до відповідальності.

Разом з тим надані працівниками поліції пояснення в інформаційному плані доповнюють та логічно пояснюють обставини та факти вчиненого адміністративного правопорушення, відображають картину складової частини інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки пояснення працівників поліції чітко, безумовно та беззаперечно збігаються в частині керування ОСОБА_1 автомобілем Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У матеріалах справи наявні три CD-R диски: два з них поміщені в один конверт (а.с. 10), третій знаходиться в окремому паперовому конверті (а.с. 11). При дослідженні третього диску (а.с. 11) в судовому засіданні встановлено, що він містить файл з відеозаписом, на якому зафіксовано обставини та факти, які не мають жодного до відношення до обставин даної справи.

У свою чергу при дослідженні першого диску (а.с. 10) в судовому засіданні встановлено наявність на ньому файлу з відеозаписом «VID26F-00-0007» тривалістю 08 хв. 47 сек., що зроблений на нагрудну камеру працівника поліції. Обставини та факти, зафіксовані на відеозаписі, за датою, часом та місцем узгоджуються з обставинами та фактами, що розглядаються в межах даної справи, внаслідок чого належність даного відеозапису перебуває поза сумнівом.

При аналізі вказаного відеозапису судом встановлено, що останній розпочинається безпосередньо після прибуття працівників поліції на місце події, а саме на місце дорожньо-транспортної пригоди біля території сервісного центру МВС у м. Вишгород по вул. Кургузова. Зі змісту розмов, зафіксованих на відеозаписі, підтверджується факт дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні якої обвинувачується саме ОСОБА_1 як водій автомобіля Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 . На відеозаписі відображено також сам автомобіль, який стоїть на проїзній частині.

Суд звертає увагу, що протягом всього часу, що зафіксований на відеозаписі, працівники поліції звертаються до ОСОБА_1 саме як до водія транспортного засобу Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , пропонують йому пройти огляд на стан сп`яніння саме як водію транспортного засобу, присутні на місці події особи повідомляють про дорожньо-транспортну пригоду за участі автомобіля Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , саме під керуванням ОСОБА_1 . Однак жодних заперечень та зауважень щодо даних відомостей ОСОБА_1 не надає, а при відмові від проходження огляду на стан сп`яніння повідомляє, що в нього немає часу і потрібно їхати. Крім того, при вирішенні питання щодо відсторонення від керування транспортними засобами ОСОБА_1 просить працівників поліції не вилучати транспортний засіб шляхом поміщення його на штраф-майданчик.

На другому диску (а.с. 10) міститься файл з відеозаписом «IMG_9341», який зроблений на мобільний телефон працівника поліції, а обставини та факти, зафіксовані на ньому, за своїм змістом та сутністю є аналогічні тим, що зафіксовані на відеозаписі, який записаний на перший диск.

Таким чином, поведінка ОСОБА_1 та його відповіді на запитання працівників поліції, що зафіксовані на відеозаписі з їх нагрудної камери, свідчать про повне, безумовне та беззаперечне визнання ним факту щодо здійснення керування транспортним засобом Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , 28.03.2023 року у м. Вишгород. Будь-яких обставин чи подій, які б могли впливати на добровільність заяв та відповідей ОСОБА_1 , його загальну поведінку, на відеозаписі не встановлено.

Суд погоджується з доводами сторони захисту, що долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, є неповним. З метою отримання повного відеозапису відповідним запитом (зокрема, від 14.11.2023 року № 363/1746/23/46043/2023, від 07.12.2023 року № 363/1746/20/50043/2023) судом неодноразово було витребувано у Вишгородського РУП ГУНП в Київській області весь наявний та повний відеозапис, що здійснювався працівниками поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У відповідь на вказаний запит надано листи від 13.12.2023 року № 6019вх та від 20.12.2023 року № 6950вх, в яких повідомлено, що строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, у зв`язку з чим надати весь наявний та повний відеозапис, що здійснювався працівниками поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, неможливо.

У п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 року № 1026 зазначається, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, у п. 1 Розділу 1 цієї ж Інструкції встановлено, що ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

З наведеного слідує, що положення вказаної Інструкції не мають жодного відношення до процесу доказування в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема, не визначає ані порядок отримання доказів, ані їх види, характер, ані процесуальне джерело отримання, а лише визначає нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст. 251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення. Тим більше ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція № 1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу положення ст. 251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи. Навпроти, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи.

Тому неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції може свідчити про порушення ними вимог Інструкції № 1026 та бути підставою для підняття питання щодо дисциплінарної відповідальності, однак не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо.

Крім того, неповнота відеозапису не стала перешкодою для сторони захисту в ідентифікації обставин та фактів, зафіксованих на ньому, та підтвердженні належності цього відеозапису до обставин даної справи.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що наданий суду відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, на якому ОСОБА_1 своєю поведінкою, заявами та відповідями на запитання працівників поліції підтверджує факт керування транспортними засобами, є належним та допустимим доказом, який доводить факт здійснення ним керування автомобілем.

Судом також встановлено, що 28.03.2023 року відносно ОСОБА_1 працівниками поліції також було винесено постанову серії БАД № 334496 від 28.03.2023 року (а.с. 3) за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за фактом того, що 28.03.2023 року о 13 год. 50 хв. ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У судовому засіданні як ОСОБА_1 , так і його захисник підтвердили факт винесення вказаної постанови, факт сплати ОСОБА_1 призначеного штрафу, а сам ОСОБА_1 також підтвердив, що дійсно 28.03.2023 року не мав при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 222 КУпАП представники органів Національної поліції є уповноваженими суб`єктами розгляду і вирішення певних видів справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП. За результатами розгляду даної категорії справ працівниками поліції відповідно до ст. 284 КУпАП може бути винесена постанова про накладення адміністративного стягнення. Вказана постанова відповідно до ст. 291 КУпАП набирає законної сили у встановленому законодавством порядку, після чого підлягає примусовому виконанню.

Однак з набранням постановою працівника поліції законної сили пов`язується не тільки факт її примусового виконання, але і набуття нею ознак виключності, неоскаржуваності, преюдиційності. Тому обставини та факти вчиненого правопорушення як такі, що встановлені та зазначені у постанові працівника поліції, не можуть бути проігноровані, оспорені чи заперечені, якщо вони вже встановлені постановою, що набрала законної сили. Вказані положення стосуються і органів публічної влади.

Тому для суду обставини та факти, визначені у постанові серії БАД № 334496 від 28.03.2023 року, винесеної відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, так само є обов`язковими, підлягають врахуванню та не можуть бути оспорені.

Доводи сторони захисту щодо того, що ОСОБА_1 вказану постанову не отримував, дізнався про неї лише через два місяці з моменту винесення не знайшли свого підтвердження, оскільки, як було зазначено самою стороною захисту, постанова ними не оскаржувалася, не скасована, а справа про адміністративне правопорушення не закривалися та не направлялася на новий розгляд.

У зв`язку з цим позиція ОСОБА_1 щодо того, що він не керував транспортним засобом 28.03.2023 року о 13 год. 50 хв., повністю не узгоджується з тим, що вищезазначену постанову працівників поліції, в якій так само констатується факт керування ним автомобілем, він не оскаржував, а призначений нею штраф сплатив у повному обсязі. Зазначені дії суперечать поведінці особи, яку, як вона вважає, протиправно звинувачують у вчиненні того, що вона не вчиняла, зокрема, у керуванні транспортним засобом.

Натомість така поведінка ОСОБА_1 повністю узгоджується з його поведінкою, що зафіксована на відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції, а саме з тим, що він повністю, беззаперечно та безумовно визнав факт керування транспортним засобом, підтвердив зазначені обставини та протягом всього часу не висловив жодного заперечення з приводу цих обставин.

Так само при наявності відповідної можливості ОСОБА_1 не висловив і жодних письмових заперечень щодо факту керування транспортними засобами у наявних матеріалах справи, зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення обґрунтованим, розумним, послідовним, таким, що логічно узгоджується зі встановленими обставинами та фактами, а також таким, що безумовно та беззаперечно підтверджується наданою сукупністю належних, достовірних, допустимих доказів, які виключають будь-який обґрунтований сумнів та інші версії розвитку подій, логічно пояснюють висунуте обвинувачення.

Версія сторони обвинувачення щодо здійснення ОСОБА_1 керування транспортним засобом не просто є переконливішою за версію сторони захисту, а являє собою єдине логічне та розумне пояснення тих обставин, що зазначені у протоколі, а також логічно і розумно узгоджується з обставинами, що випливають з матеріалів справи, зокрема, з поведінкою ОСОБА_1 , що зафіксована на відеозаписі.

Отже, суд вважає факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом доведеним.

Щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.

Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів проведеного на місці зупинки автомобіля огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

У той же час чинне законодавство в залежності від виду стану сп`яніння (наркотичне, алкогольне), наявність у водія ознак якого встановлено працівниками поліції, передбачає диференційований алгоритм дій працівників поліції.

Так, у п. 12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735 встановлюється, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, у разі встановлення працівниками поліції наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак стану наркотичного сп`яніння, то огляд такого водія на стан наркотичного сп`яніння одразу та безпосередньо проводиться у спеціальному медичному закладі, якому надано право на проведення огляду водіїв на стан сп`яніння. Проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу чинне законодавство не передбачає.

У свою чергу конкретний порядок огляду водіїв на стан наркотичного сп`яніння визначається у Розділі ІІІ Інструкції № 1452/735.

У судовому засіданні жодним учасником судового провадження не заперечувався факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у спеціальному медичному закладі. Навпаки, ОСОБА_1 особисто підтвердив, що він дійсно відмовився від його проходження.

При дослідженні відеозапису з нагрудної камери працівників поліції судом встановлено, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у спеціальному медичному закладі. Однак кожного разу ОСОБА_1 відмовився від його проходження, зазначивши при цьому, що не має для цього часу. Після цього працівниками поліції було повідомлено про те, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння так само тягне за собою відповідальність за ст. 130 КУпАП, на що ОСОБА_1 засвідчив свою обізнаність та підтвердив відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Зважаючи на те, що факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не заперечувався жодним учасником судового провадження, а також враховуючи, що даний факт підтверджується наявними матеріалами справи, то суд доходить до висновку про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суд не погоджується з доводами сторони захисту щодо необхідності застосування положень ст. 266-1 КУпАП в межах даної справи в аспекті проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266-1 КУпАП огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Аналіз ч. 2 та ч. 3 ст. 266-1 КУпАП дає можливість зробити висновок, що спеціально визначений законодавством порядок проведення огляду військовослужбовців на стан сп`яніння застосовується лише у трьох випадках: 1) щодо військовозобов`язаних та резервісів та лише під час проходження ними зборів; 2) щодо військовослужбовців ЗСУ, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають на території військової частини або виконують службові обов`язки, у стані сп`яніння (ч. 2 ст. 266-1 КУпАП); 3) щодо військовослужбовців ЗСУ, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають у чітко визначених ч. 3 ст. 266-1 КУпАП місцях.

З матеріалів даної справи судом підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно є військовослужбовцем ЗСУ та як на момент складання протоколу, так і на даний момент часу проходить військову службу, виконує обов`язки військової служби. Однак 28.03.2023 року при направленні йому вимоги працівниками поліції щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не підпадав під жоден з трьох вищезазначених випадків застосування спеціального порядку проведення огляду військовослужбовців на стан сп`яніння.

Так, судом встановлено, що 28.03.2023 року ОСОБА_1 не був військовозобов`язаним чи резервістом, а вимога про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була направлена йому не під час проходження ним зборів. Так само судом встановлено, що 28.03.2023 року ОСОБА_1 під час направлення йому вимоги працівниками поліції щодо проходження огляду не перебував на території військової частини, вулиці, закритих спортивних спорудах, сквері, парку, громадському транспорту чи в інших заборонених законом місцях. Навпаки, вимога про проходження огляду на стан сп`яніння була звернута до нього саме у зв`язку з керуванням останнім власним транспортним засобом за наявності ознак наркотичного сп`яніння.

Доводи щодо того, що в той момент ОСОБА_1 перебував під час виконання службових обов`язків, виконував бойове доручення чи завдання не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Стороною захисту не надано жодного документального підтвердження цього факту, а направлення ОСОБА_1 до військкомату м. Вишгород було пояснено лише начебто усним розпорядженням командира військової частини.

Крім цього, суд звертає увагу, що як слідує з пояснень працівників поліції, як встановлено з відеозапису, пояснень ОСОБА_1 , що зафіксовані на ньому, автомобіль ОСОБА_1 був цивільним, жодного військового позначення не мав. При спілкуванні ОСОБА_1 дійсно був у військовій формі та повідомив, що він військовослужбовець, однак нічого не зазначив про те, що перебуває на завданні чи виконує службове завдання тощо. Крім того, ОСОБА_1 жодного разу не зазначив та не вимагав викликати представників військової частини чи військової служби правопорядку на місце зупинки транспортного засобу.

Таким чином, 28.03.2023 року під час зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 останній не підпадав під жодну з трьох категорій військовослужбовців, які визначені ч. 2, 3 ст. 266-1 КУпАП та щодо яких застосовується спеціальний порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Тому суд вважає правомірним, що вимога про проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була спрямована ОСОБА_1 у загальному порядку, тобто працівниками поліції.

Надана стороною захисту довідка військового медика військової частини НОМЕР_3 (а.с. 28), в якій зазначається, що 28.03.2023 року під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння перед допуском до добового чергування в нього не виявлено ознак сп`яніння, не спростовує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи сторони захисту щодо того, що ознаки сп`яніння, виявлені у ОСОБА_1 , можуть бути зумовлені наслідками несення військової служби є лише припущенням і не знайшли свого документального підтвердження. У будь-якому випадку виявлені ознаки сп`яніння передбачені Інструкцією № 1452/735 та дають працівникам поліції право на проведення огляду водія на стан сп`яніння незалежно від джерела виникнення таких ознак.

Твердження про те, що направлення водія на огляд до медичного закладу має здійснюватися не тільки усно, але і шляхом вручення направлення на огляд не підтверджується не тільки положеннями Інструкції № 1452/735, яка не вимагає вручення такого документа водію транспортного засобу, але і самою формою направлення на огляд, яка не містить навіть графи про підтвердження вручення цього документа водію транспортного засобу.

Сумніви щодо об`єктивності письмових пояснень свідків, які містяться у матеріалах справи, суд оцінює як такі, що не мають суттєвого значення для даної справи, оскільки, як встановлено під час судового розгляду, вказані свідки залучалися працівниками поліції лише для фіксації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, яка ним же самим не заперечувалася, була повністю підтверджена та визнана у судовому засіданні. Зважаючи на це, письмові пояснення свідків, які стосуються факту, що був визнаний учасниками справи і підтверджений іншими матеріалами справи, не мають вирішального значення для висновків суду.

У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079549 від 28.03.2023 року, складений у присутності ОСОБА_1 та особисто ним підписаний; зауважень та заперечень щодо протоколу та відомостей, викладених у ньому, не виявлено;

- наявним у матеріалах справи відеозаписом, що записаний у файл на диск (а.с. 10), в якому судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння;

- поясненнями ОСОБА_1 , в яких він підтвердив факт керування транспортним засобом незадовго до моменту виявлення його працівниками поліції, факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі; факт не оскарження постанови за ч. 1 ст. 126 КУпАП та сплати призначеного нею штрафу;

- постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 334496 від 28.03.2023 року, з якої вбачається факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за фактом здійснення ним 28.03.2023 року о 13 год. 50 хв. у м. Вишгород керування автомобілем марки Ford, державний номерний знак НОМЕР_1 , без наявного при собі полісу страхування цивільно-правової відповідальності;

- наявною у матеріалах справи розпискою, з якої вбачається факт відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортними засобами;

- водійським посвідченням ОСОБА_1 , з якого вбачається факт наявності у ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова ОСОБА_1 , як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Відповідно до витягу з наказу № 2 від 28.02.2022 року ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу, у зв`язку з чим судовий збір не підлягає стягненню з нього на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас