Справа № 463/1241/23 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 33/811/1719/23 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та фахівця у галузі права ОСОБА_2 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львовавід 15 листопада 2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та обрано йому покарання у виді адміністративного штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 03 лютого 2023 року о 19 год. 55 хв. на вул. Личаківська, 175а м. Львів, керував транспортним засобом марки «SubaruOutback», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та фахівець в галузі права ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову та справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликаються на те, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду зазначеної справи, не надано правової оцінки тим доказав, які надано поліцейським, внаслідок чого було винесено незаконне рішення.

Звертають увагу на те, що ОСОБА_3 разом із поліцейськими прибув до медичного закладу та готовий був здати аналізи для проведення лабораторного дослідження на вміст алкоголю, однак, через фізіологічні особливості організму ОСОБА_1 не зміг здати сечу, що було розцінено лікарем як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зауважує, що згідно п. 14 розд. ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ (слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук). Саме цим пунктом і мав керуватись лікар, оскільки як вбачається з матеріалів справи та відеозапису ОСОБА_1 не відмовлявся здати кров для проведення лабораторного аналізу, однак лікар йому це не пропонував.

21.12.2023 року до апеляційного суду надійшло клопотання фахівця у галузі права ОСОБА_2 про проведення судового засідання в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції копію договору про надання правової допомоги № 15/03-23 від 15 березня 2023 року, укладеного з ОСОБА_1 , копію диплома про отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації магістра з правознавства.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-рп/2000 від 16.11.2000 року роз`яснено, що положення ч. 1 ст. 59 Конституції України слід розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. При цьому положення ч. 1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яким обмежується право на вільний вибір особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисника своїх прав, крім адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Вказане рішення було ухвалене в листопаді 2000 року і відповідало положенням діючої на той час редакції Конституції України. В той же час Законом № 1401-VIII від 02.06.2016 року Конституцію України доповнено ст. 131-2, відповідно до якої виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Цим же Законом розділ XV «Перехідні положення» Конституції України доповнено п. 16-1, згідно з яким представництво за ст. 131-2 виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідно до положень ст. 131-2 Конституції України, яка є нормою прямої дії, з 1 січня 2018 року виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в судах апеляційної інстанції.

Згідно відомостей сайту Єдиного реєстру адвокатів України, який є в загальному доступі, право ОСОБА_2 на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.3 ч.1 ст.31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 21 липня 2023 року по 21 січня 2024 року на підставі рішення № 115/2023 дисциплінарної палати КДКА Київської області від 21 липня 2023 року, та внаслідок чого не є особою, яка може здійснювати захист ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення в суді апеляційної інстанції.

Відтак враховуючи те, що представництво у судах здійснюється виключно адвокатом, а право на заняття адвокатською діяльністю у Кузьміна Є. О. зупинено, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про проведення відеоконференції.

Окрім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечив про розгляд апеляційної скарги без участі ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №453402 від 03.02.2023 року;

- відеозаписом із камер відеореєстраторів поліцейських;

- висновком №000261 від 03.02.2023 щодо результатів медичного огляду.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що він фізично не зміг здати сечу на аналіз, на думку суду, є суб`єктивними та безпідставними, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відеозапису події, ОСОБА_5 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, за допомогою приладу «Драгер», але він відмовився. Після цього він прибув з працівниками поліції в медичний заклад, де йому було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на приладі Драгер або шляхом здачі біологічного матеріалу - сечі. Однак, останній від здачі біологічного матеріалу відмовився, пояснив, що фізично це не може зробити. Також відмовився від проведення огляду за допомогою приладу Драгер. Таким чином, ОСОБА_1 фактично ухилився від проходження огляду на стан алкогольного сп`я ніння.

Враховуючи, що як лікарем-наркологом, так і поліцейськими було надано реальну об`єктивну можливість ОСОБА_1 пройти медичний огляд у повному об`ємі, а також в законному порядку йому було надано можливість реалізації його обов`язків, встановлених Правилами дорожнього руху, однак останній їх не використав, дії лікаря-нарколога та поліцейських, у цьому конкретному випадку, є законними та обґрунтованими.

Щодо тверджень апелянта, що він погоджувався здати кров, апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до п.п. 12, 13 Розділу 3 Інструкції № 1452/735, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Тобто, зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що дослідження біологічного середовища крові можливо, якщо у особи неможливо взяти інші біологічні зразки в силу певних обставин, а саме коли водій знаходиться без свідомості чи перебуває у важкому стані і у нього неможливо відібрати біологічне середовище (сечу) та ін.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводить лікар шляхом проведення лабораторних досліджень, а отже саме лікар визначає вид зразків біологічного середовища, необхідних для лабораторного дослідження.

При цьому, належить врахувати, що ОСОБА_1 декілька разів надавалася можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння шляхом надання ним біологічного середовища сечі, але останній навіть не намагався пройти цей огляд, а саме не просив працівників поліції надати йому води та зачекати певний час для проходження цього огляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв щодо дій працівників поліції щодо проведення фіксації подій, складенні протоколу та інших процесуальних документів, а також дій працівників медичного закладу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції та медичного закладу.

За таких обставин, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_6 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та фахівця в галузі права ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк