Березівський районний суд Одеської області
29.06.2023
Справа № 494/825/23
Провадження № 3/494/504/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 р. м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Рахункової палати про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною п`ятою статті 164-12 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року зі змінами та доповненнями (далі - КУпАП),

В С Т А Н О В И В:

15.05.2023 року до Березівського районного суду Одеської області від Рахункової Палати надійшов поштою адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.5 ст. 164-12 КУпАП.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа надійшла в провадження судді Римар І.А. та призначена до судового розгляду на 26.05.2023 року

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11.04.2023 року, обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене частиною п`ятою ст. 164-12 КУпАП, а саме: нецільове використання бюджетних коштів, тобто згідно з відомостями перерахування на вкладні рахунки заробітної плати працівників Райради, що додавалися до платіжних доручень на перерахування коштів Субвенції з рахунку № НОМЕР_1 на рахунки відкриті а АТ «Державний ощадний банк України» у тому числі: водієві та прибиральнику Березіської райради, призначеним на посаду розпорядженням голови Райради від 26.01.2011 р та від 03.05.2006 р. з відповідними платежами. Отже, кошти Субвенції спрямовані протягом лютого грудня 2022 року на карткові рахунки у вигляді оплати праці водієві та прибиральнику Березівської районної ради в сумі 57, 67 тис грн використано в супереч вимог п.3 Порядку та Умов №55, що є відповідно до вимог абз 2 ч.1 ст 119 Бюджетного кодексу України, нецільовим використанням бюджетних коштів. Таким чином Березівською міською радою (в особі голови ОСОБА_1 ) вчинено нецільове використання бюджетних коштів. Оскільки відповідно до п.7 ч.5 ст. 22 Бюджетного кодексу України, цільове використання бюджетних коштів має забезпечувати головний розпорядник цих коштів та відповідно до вимог п.6 ст 55 Закону України «Про місцеве самоврядування», до повноважень голови районної ради віднесено: зокрема бути розпорядником коштів, передбачених на утримання ради та її виконавчого апарату. Зазначене згідно з п.24 ч.1 ст 116 Бюджетного кодексу України є бюджетним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст. 164-12 КУпАП.

У судове засідання 26.05.2023 року ОСОБА_1 не з`явився. Водночас, від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його щорічною відпусткою (а.с.68).

Представник Рахункової палати у судове засідання 26.05.2023 року також не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить реєєстр направлених листів (а.с.67).

Справу відкладено на 12.06.2023 року та учасникам направлено повістки про виклик до суду.

12.06.2023 року в судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав та надав пояснення з приводу вчинення ним правопорушення. Зазначив , що вказані кошти були використанні за цільовим призначенням та протокол відносно нього складено безпідставно. Також зазначив, що він не згоден з визначеним Актом розміру нецільового використання в розмірі 57,67 тис грн, оскільки кошти перерозподілялися з місцевого бюджету в кінці поточного місяця, щоб не допускати нецільового використання їх. Також надано заперечення на Акт.

Також, в судовому засіданні 12.06.2023 року за клопотанням ОСОБА_1 допитана в якості свідка ОСОБА_2 , яка працює на посаді головного бухгалтера Березівської районної ради, яка зазначила, що у зв`язку з тим, що Березівська р/р в 2022 році, крім коштів субвенції з державного бюджету, ще мала кошти в районному бюджеті і фінансування заробітної плати та нарахування на заробітну плату проводились щомісячно з двох бюджетів.

Представник Рахункової палати у судове засідання 12.06.2023 року повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить реєєстр направлених листів (а.с.67).

На підставі викладеного, у суду виникла необхідність про виклик у наступне судове засідання, особу яка складала вищевказаний адміністративний протокол ОСОБА_3 , про що була винесена постанова суду від 12.06.2023 (а.с.82)

Вищевказана постанова та повістка направлена на електронну адресу Рахуноковї палати (а.с.83-85) про виклик їх у судове засідання на 29.06.2023 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав та категорично не погоджувався з протоколом.

Водночас, викликаний судом ОСОБА_3 та представник Рахункової палати знову не з`явились у судове засідання 29.06.2023 року, та будь-які клопотання, заяви тощо до суду не надсилали.

Разом з цим, подальше відкладення розгляду справи, фактично призведе до спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено 11.04.2023 року, та строк спливає 11.07.2023 року та у зв`язку з надмірним навантаженням, оскільки фактично станом на 29.06.2023 року усі справи розподіляються лише одному судді, суд позбавлений можливості ще раз призначити справу у межах тримісячного строку. .

Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

За таких обстави, у зв`язку з неявкою особи, яка складала даний адміністративний протокол та ігноруванням викликів до суду представника Рахункової палати, та враховуючи , що подальше відкладення розгляду справи фактично призведе до спливу 3-місячного строку притягнення до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адмінітсративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 7 КУпАП встановлено: «ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом».

Статтею 9 КУпАП регламентовано: «адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Статтею 245 КУпАП передбачено: «Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.».

Згідно ст. 254 КУпАП «Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності…».

Відповідно до ст. 280 КУпАП «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи».

Як встановлено вище та підтверджено матеріалами справи, відносно ОСОБА_1 , складено адміністративний протокол від 11.04.2023 року, яким передбачено правопорушення за ч.5 ст. 164-12 КУпАП.

Відповідно до ч.2 статті 251 КУпАП передбачено: «Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу».

Оскільки, ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення - не визнає, а тому вказані обставини у протоколі є недоведеними та підлягають встановленню (доказуванню) під час розгляду справи.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд поєднуються з положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№475/97-ВР) та є частиною національного законодавства.

Відповідно до позиції Європейського суду з права людини /справа «Надточій проти України» ( заява №7460/03)/ Уряд України визнає карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки справа за своєю суттю є кримінальною, то адміністративні правопорушення підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з п.а ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50р. кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Водночас, особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення у судові засідання не з`явилась та будь-яких клопотань не надала, та взагалі не цікавилась розглядом справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Разом з цим, до матеріалів взагалі наданий саме Витяг з Акту про результати аудиту ефективності використання субвенції з державного бюджету місцевими бюджетами на забезпечення окремих видатків районних рад, спрямованих на виконання їх повноважень в Березівській районній раді Одеської області від 11.04.2023 року №23-10/18-11, що на думку суду є непрустимим, оскільки саме вищевказаний акт, який повинен містити усю інформацію для перевірки судом під час розгляду справи та був підставою для складання вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, а у разі невизнання вини особою,- повинні бути надані усі докази на підтвердження притягнення особи до адміністративної відповідальності, а не витяги з актів (а.с.58-62).

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Разом з тим, суд доходить до висновку, що не можуть бути належними та допустимими доказами відомості, що містяться лише у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Протокол про адміністративне правопорушення не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За відсутності доказів фактичних обставин правопорушення визнати особу винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, на думку судді, не можливо, оскільки беззаперечних доказів вини - суду не надано.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, суд повинен бути впевнений, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, щодо якої складено протокол.

Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, та те, що ОСОБА_1 не погоджується із складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, суд доходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 164-12 КУпАП не доведена.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст..164-12, 247,251,276,283,284 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною п`ятою статті 164-12 КУпАП - закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду .

Повний текст складений та підписаний 03.07.2023 року.

Суддя І.А. Римар