Справа № 351/594/23
Провадження № 33/4808/327/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції КАЛИНОВСЬКИЙ М. .
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Винника Ю.Г.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Петрички О.Є. на постанову судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 06.03.2023р. біля 21:18 год. в м. Снятин по вул.Широка, керував транспортним засобом марки ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Освідчення водія проводилось за допомогою приладу "Драгер", прилад ARBH 0641, принтер ARBH 5302, тест №7905, результат тесту - 2.11% (проміле). ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Петричка О.Є. подав апеляційну скаргу.

Вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи і підлягає скасуванню з наступних підстав.

Апелянт вказує на невідповідність, встановлену судом, а саме, що суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 керував т/з по вул.Широка, хоча у протоколі вказано вул.Шевченка.

Апелянт вважає, що у справі відсутні належні та допустимі відеодокази, оскільки вони не носять безперервний характер, датовані 2022 роком замість зафіксованого в протоколі 2023 року, а один з відеофайлів знятий на власний мобільний телефон, тому посилання суду на них, на переконання апелянта, є порушенням чинних процесуальних норм.

Зі слів апелянта, в порушення приписів Інструкції, поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки, а висновки суду з приводу того, що водієві ОСОБА_1 було належним чином роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки останній підписав протокол про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не підписував жодного документу.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що немає жодних доказів на підтвердження факту складання протоколу, чи інших письмових доказів у присутності ОСОБА_1 , свідки не залучались, усі підписи в протоколі різні, а тому є обґрунтовані сумніви у тому, що даний протокол був підписаний саме ОСОБА_1 і що він взагалі складався у його присутності.

На переконання апелянта, дані Направлення на огляд водія транспортного засобу, згідно якого ОСОБА_1 доставлено у КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня» інспектор СРПП старший лейтенант поліції Мойсик І.В., повністю суперечать даним Рапорту від 06.03.2023, згідно якого водій ОСОБА_1 пройшов тест на «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу.

Відтак, апелянт припускає, що матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 130 КУпАП були сфабриковані, а суд першої інстанції провів розгляд справи неповно і не з`ясував обставини справи.

Апелянт вважає, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 , а дійти такого висновку виключно зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення не можливо.

З огляду на доводи апеляційної скарги, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, захисник адвокат Винник Ю.Г. подав до суду клопотання про закриття провадження, в якому звертає увагу на те, що з моменту складення адміністративних матеріалів поліцією по даний час пройшло більше трьох місяців і на даний час ОСОБА_1 перестав бути суспільно небезпечним. Просив, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та оголосити йому усне зауваження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Винник Ю.Г. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Крім того, захисник адвокат Винник Ю.Г. просив суд апеляційної інстанції у разі визнання доведеною вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, задовольнити його клопотання про закриття провадження у зв`язку з тим, що правопорушник перестав бути суспільно небезпечним і з врахуванням даних, які його характеризують можливо обмежитись усним зауваженням.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Гурепка проти України»)

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляції щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з наявністю правових підстав для закриття провадження на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Зокрема: даними Протоколу про адміністративне серії ААД №190384 від 06.03.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 1); даними тестування №7905 від 06.03.2023 на алкоголь з допомогою газоаналізатора «Драгер Alcotest 6810», підписаного ОСОБА_1 , якими зафіксовано позитивний результат огляду останнього на стан сп`яніння, що склав 2,11 % (а.с. 4); даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого стосовно ОСОБА_1 , у якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, нечленороздільна мова) за допомогою спеціального засобу було проведено огляд на стан сп`яніння, внаслідок якого було отримано позитивний результат, з яким водій повністю погодився, що підтвердив власноручним підписом у відповідній графі (а.с. 5); даними Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.03.2023 (а.с. 6); даними письмової Розписки ОСОБА_1 від 06.03.2023 про відсторонення від керування транспортним засобом та його передачу іншому водію (а.с. 5); даними долученого до матеріалів провадження відеодиску (а.с. 8), записами якого підтверджено рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , його зупинку працівниками патрульної поліції, повідомлення підозри на перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, добровільне проходження останнім огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер», позитивний результат тесту, що перевищив норму і склав 2,11 % (проміле), визнання ОСОБА_1 факту вживання алкоголю напередодні (пива та бокалу вина), спроби водія ОСОБА_1 домовитись з поліцейськими, щоб не складали протокол та не направляли матеріали в суд, на що останньому було роз`яснено наслідки пропозиції хабара та ймовірність настання кримінальної відповідальності; та іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вищевказаний висновок повністю підтверджується сукупністю досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи та які були повторно досліджені судом під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Зі змісту апеляційної скарги захисника особи, яка притягається до відповідальності, адвоката Петрички О.Є. вбачається, що сторона захисту не заперечує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку працівниками поліції, тому такий вважається встановленим та в цій частині постанова суду першої інстанції не переглядається.

Апелянт вважає постанову суду першої інстанції незаконною. Вказує на невідповідність встановлених судом фактичних обставин справи (що ОСОБА_1 керував т/з по вул. Широка, хоча у протоколі вказано вул.Шевченка), що долучені до матеріалів провадження відеодокази є неналежними та недопустимими, що поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки, що ОСОБА_1 не підписував жодного документу в адміністративних матеріалах, що протокол про адміністративне правопорушення взагалі не складався у присутності водія, що матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 130 КУпАП були сфабриковані з огляду на розбіжності в даних Направлення на огляд водія транспортного засобу та даних Рапорту, згідно якого водій ОСОБА_1 пройшов тест на «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, а не в КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня», що матеріали справи не містять беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 , а відтак і наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи невинуватості ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні, зазначені ним в заяві про розгляд справи судом першої інстанції за його відсутності, перевірялись судом першої інстанції під час розгляду справи, їм надано належну правову оцінку та зроблено обґрунтований висновок про наявність достатніх належних та допустимих доказів вини останнього.

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом з метою перевірки доводів апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та досліджено відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта з приводу неналежності та недопустимості як доказу протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не підписував жодних документів та не має поняття, хто підписувався в відповідних графах протоколу про адміністративне правопорушення, що ОСОБА_1 не було вручено копії протоколу щодо нього, що протокол взагалі не складався в його присутності, і тому фактично ОСОБА_1 не пред`явлено адміністративне звинувачення, що є процесуальною перешкодою для притягнення його до адміністративної відповідальності, з огляду на їх голослівність, необґрунтованість та наступне.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Так, відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №190384 від 06.03.2023, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 06.03.2023р. біля 21:18 год. в м. Снятин по вул. Шевченка, керував транспортним засобом марки ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Освідчення водія проводилось за допомогою приладу "Драгер", прилад ARBH 0641, принтер ARBH 5302, тест №7905, результат тесту 2,11% (проміле). ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 1).

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_1 , є конкретним.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП старшим інспектором поліції Мойсиком І.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою та особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що зміст висунутого обвинувачення, роз`яснення його прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, інформацію про розгляд справи щодо нього Снятинським судом було доведено водію ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та вручення його копії з огляду на наявність підпису останнього у відповідних графах протоколу.

За даними оглянутих відеозаписів, водій ОСОБА_1 надавав усні пояснення працівникам поліції з приводу подій, що мали місце 06.03.2023, в тому числі щодо вживання алкоголю (03:06 хв відеозапису «…0004.mp4», а.с. 8), зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього та ставились останньому у вину.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був під власноручний підпис ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, в матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що подія мала місце 06.03.2023, а вже 29.03.2023 ОСОБА_1 скористався своїм правом на професійну правову допомогу та уклав Договір про надання правової допомоги з адвокатом Петричкою О.Є.

Зміст висунутого обвинувачення поза розумним сумнівом було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення в сукупності з даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та власноручними підписами особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, а також іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.

Належних та допустимих доказів фальшування даних протоколу про адміністративне правопорушення (підписів ОСОБА_1 ), в тому числі і оскарження незаконних дій працівників поліції, порушень складання адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 , тощо суду не представлено, а відтак достатніх підстав вважати, що підписи у відповідних графах протоколу, тесту №7905 від 06.03.2023 та Акту не належать ОСОБА_1 , у суду апеляційної інстанції немає.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи апелянта про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення та фальшування його підпису у протоколі про адміністративне правопорушення та акті огляду на стан сп`яніння у графі, якою визначається згода водія транспортного засобу з отриманим результатом огляду можуть бути належним чином перевірені в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про фальсифікацію доказів посадовими особами та вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

Відтак даних, які б свідчили про порушення права ОСОБА_1 на правовий захист та будь-які інші процесуальні порушення під час огляду на стан сп`яніння, в матеріалах провадження немає. Відповідні доводи апелянта з цього приводу є безпідставними, голослівними та не підтвердженими.

Апеляційний суд, враховуючи, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, віднесено до компетенції суду, а працівниками поліції здійснюється лише оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, наголошує, що Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції не містить обов`язкової вимоги щодо залучення захисника під час складання протоколу про адміністративне правопорушення КУпАП на місці зупинки транспортного засобу.

Працівниками поліції ОСОБА_1 не було видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, оскільки посвідчення водія у останнього не вилучалось. ОСОБА_1 , як водія, було відсторонено від керування транспортним засобом та взято відповідну письмову Розписку останнього (а.с. 7). У вказаній Розписці відсутній підпис ОСОБА_1 , однак, згідно даних оглянути відеозаписів підтверджено, що водій зобов`язався не керувати транспортним засобом протягом 24 годин (відеозапис «_0005.mp4»).

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні будь-які пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності і міститься лише його підпис, що апеляційний суд розцінює, як факт відмови ОСОБА_1 від надання пояснень.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 за обставин, які вимагали пояснень особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, розпорядився своїми процесуальними правами та обов`язками на власний розсуд та виявив бажання не надавати будь-яких письмових пояснень щодо подій 06.03.2023, в тому числі скарг на дії поліцейських, невідповідність застосованого для огляду пристрою, незгоди/згоди з результатами огляду, тощо, обмежившись лише відмовою від надання пояснень.

Апеляційний суд неодноразово наголошував, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст. 63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи».

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

З оглянутих відеозаписів вбачається, що обставин, які б свідчили про існування передумов для відмови ОСОБА_1 від надання письмових пояснень, не було: працівники поліції діяли в межах службових повноважень незаконного тиску, примушувань до проходження огляду, чи надання пояснень, тощо не було.

На думку апеляційного суду, обставини, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення, чітко вимагали письмових пояснень ОСОБА_1 , однак останній розпорядився процесуальними правами на власний розсуд та відмовився від надання письмових пояснень по суті порушення у відповідній графі протоколу.

В протоколі не зазначені свідки, однак, з огляду на те, що за приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису і лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, встановлено, що 06.03.2023 працівниками поліції здійснювалась відеофіксація подій технічними пристроями. Відеозаписи, що містяться на відеодиску (а.с. 8) додано до протоколу та до матеріалів провадження, їм надано належну правову оцінку як судом першої інстанції, так і повторно досліджено під час апеляційного перегляду постанови.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, містить достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Апеляційний суд, повторно дослідивши наявні в матеріалах справи докази з урахуванням встановлених фактичних обставин, визнає належними та допустимими доказами долучені до матеріалів провадження відеозаписи з огляду на правомірність їх походження (долучені до адміністративних матеріалів працівниками поліції) та їх інформативний характер, оскільки, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були повторно досліджені відеозаписи (а.с. 8).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав дані відеозаписів належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, відповідність дій патрульних поліцейських, процесуальну поведінку особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тощо.

Так, зі змісту оглянутих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 жодним чином не заперечував ані факту керування транспортним засобом, ані правомірності його зупинки 06.03.2023 працівниками поліції, ані щодо підозри на перебування в стані алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 надавав усі необхідні пояснення працівникам поліції стосовно подій, що мали місце 06.03.2023, ствердив факт вживання алкоголю (відеофайл «…_0004.mp4», а саме: 03:06 хв ОСОБА_1 ствердив: «Випив там, може, якесь пиво…стакан вина. То таке…» і уточнив «Стакан вина випив, більше нічого не пив») та, відмовившись проїхати на огляд у медзаклад добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер Alkotest 6810» (водій розпечатує муштук, продуває газоаналізатор та отримує позитивний результат тесту відеофайл «…_0004.mp4», а.с. 8).

Відтак, відеозаписами підтверджується, що ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд, власноруч розпечатав муштук газоаналізатора, продув алкотестер, належно виконував вимоги поліцейських щодо дотримання процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора «Драгер Alkotest 6810».

З оглянутих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 висловлював здивування з отриманим високим позитивним результатом огляду (2,11%), однак поведінка останнього свідчила про однозначну згоду з отриманим позитивним результатом. Будь-яких активних дій, які б свідчили про незгоду водія ОСОБА_1 з позитивними результатами тестування на стан сп`яніння, які б можна було розцінити як заперечення процедури огляду чи результатів тестування, за даними оглянутих відеозаписів не вбачається.

Натомість , апеляційний суд повторно звертає увагу на поведінку водія ОСОБА_1 під час проведення огляду на стан сп`яніння та його намагання домовитись з поліцейськими, щоб вони не складали протокол та не направляли матеріали в суд (стверджував «Я не хочу цього. Будьте ласкаві», відеофайл «…_0004.mp4», а.с. 8), на що ОСОБА_1 працівниками поліції було роз`яснено про правові наслідки пропозиції хабара працівникам поліції та ймовірність настання у такому разі кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчила про те, що він не заперечує результати огляду та погоджується з ним.

Крім того, зі змісту долучених до матеріалів провадження відеозаписів вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його право пройти огляд на стан сп`яніння або у медичному закладі, або на місці з допомогою газоаналізатора («…_0004.mp4», а.с. 8), однак останній добровільно погодився на огляд на місці зупинки транспортного засобу, погодившись з отриманим позитивним його результатом.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо незгоди водія транспортного засобу із отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, необхідно враховувати процесуальну поведінку водія транспортного засобу та звертати увагу на його ставлення щодо можливості спростувати отриманий результат шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі.

Разом з тим, відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажає скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджується з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння.

Дані відеозапису свідчать про те, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», ствердив факт вживання алкоголю та погодився з позитивним результатом тестування, що ствердив власноручними підписами у відповідних графах Протоколу, Акту та роздруківки тестування, тому доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не вручено Направлення на огляд в медзакладі, а отже не було запропоновано працівниками поліції пройти відповідний повторний огляд, не відповідають встановленим фактичним обставинам.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , не заперечуючи результати огляду на стан алкогольного сп`яніння, ствердивши, що вживав алкогольні напої, добровільно погодився з отриманим позитивним результатом тестування та своєю процесуальною поведінкою не вчиняв будь-яких активних дій, які б свідчили про незгоду останнього з отриманим позитивним результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, що значно перевищив допустиму норму і склав 2,11 % (проміле).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу того, що матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 130 КУпАП були сфабриковані з огляду на розбіжності в даних Направлення на огляд водія транспортного засобу та даних Рапорту, згідно якого водій ОСОБА_1 пройшов тест на «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, а не в КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня».

Так, на переконання апеляційного суду, наявність в матеріалах адміністративного провадження письмового Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.03.2023 (а.с. 6), не свідчить про проходження відповідного огляду водієм ОСОБА_1 в КНП «Снятинська багатопрофільна лікарня» і не спростовує факту проходження останнім відповідного огляду на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», що зафіксовано не лише в Рапорті поліції від 06.03.2023, на який вказує апелянт, а й в Протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1), роздруківці тесту №7905 від 06.03.2023 (а.с. 4) та Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5).

Наявність в матеріалах справи вищевказаного Направлення повністю відповідає вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції і не свідчить про недотримання працівниками поліції вимог щодо процедури огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810».

За результатами апеляційного перегляду та повторного дослідження наявних в матеріалах справи належних та допустимих доказів не встановлено порушення працівниками поліції процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки огляд проведено з допомогою сертифікованого приладу газоаналізатора «Драгер Alkotest 6810» (а.с. 3), а згідно даних роздрукованого результату тесту №7905 (а.с. 4), підписаного ОСОБА_1 особисто, вбачається, що останнє калібрування (градуювання) указаного приладу проводилось 22.07.2022, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено 06.03.2023. Таким чином, газоаналізатор «Akcotest Drager №6810», що був використаний 06.03.2023 при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції, відповідає встановленим вимогам ДСТУ.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідні доводи апелянта не знайшли свого належного документарного підтвердження, оскільки газоаналізатор відображав реальний результат проведеного 06.03.2023 тестування на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , а дійсність отриманого внаслідок такого огляду позитивного результату (2,11 %, що перевищує допустиму норму), а саме перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, підтверджено оглянутими відеозаписами та однозначною згодою водія, ствердженою власноручними підписами останнього у відповідних графах адміністративних документів.

Апеляційний суд за результатами повторного дослідження наявних в матеріалах провадження доказів дійшов висновку про те, що працівниками поліції 06.03.2023 дотримано процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора «Akcotest Drager №6810» на місці зупинки транспортного засобу.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення дані відповідають фактичним обставинам, що мали місце 06.03.2023, та повністю узгоджуються та підтверджуються даними оглянутих відеозаписів, долучених патрульними поліцейськими.

Досліджені судами відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що дає суду можливість ретельно та уважно дослідити їх зміст, як доказу, та встановити відповідність в сукупності із іншими доказами по справі, в тому числі і з даними, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення.

За результатами повторного дослідження відеозаписів, що містяться в матеріалах провадження, апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежними чи недопустимими доказами в апеляційного суду немає.

Апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання недопустимими доказами результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, проведеного 06.03.2023 за допомогою газоаналізатора «Akcotest Drager №6810».

Апеляційний суд наголошує, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами, що набули чинності в умовах введення на території України воєнного стану.

Так, за даними оглянутих відеозаписів, під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівники поліції поводили себе толерантно, у межах посадових повноважень, дотримувались нормативно-правових приписів, роз`яснивши при цьому процесуальні права водію та повідомивши, що на водія транспортного засобу марки ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , 06.03.2023 о 21:07 год. надійшло повідомлення на лінію 102 від невстановленої особи про те, що водій указаного автомобіля керує в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 2 Рапорт, а.с. 8 відеозапис «…_0003.mp4»).

В свою чергу, процесуальна поведінка водія ОСОБА_1 свідчила про добровільну згоду останнього і пред`явити посвідчення водія, і пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, тощо (а.с. 8).

Даних, які б свідчили про незаконність зупинки транспортного засобу під кернуванням ОСОБА_1 , в тому числі про перевищення працівниками поліції посадових повноважень, в матеріалах провадження немає та не надано таких суду апеляційної інстанції.

Крім того, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Щодо доводів апелянта з приводу невідповідності встановлених судом фактичних обставин справи, а саме що ОСОБА_1 керував т/з по вул.. Широка, хоча у протоколі вказано вул. Шевченка, що відеодоказами підтверджується, що подія мала місце рік тому, а саме в 2022 році, а не в 2023 році, то апеляційний суд вважає наступне.

За результатами повторного дослідження апеляційним судом наявних в матеріалах провадження належних та допустимих доказів встановлено беззаперечні фактичні обставини справи, а саме: 06.03.2023 біля 21:18 год. в м. Снятин працівниками поліції було зупинено транспортний засіб марки ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Вбачається, що в постанові Снятинського районного суду від 23.03.2023 дійсно допущено описку (розбіжність) в найменуванні вулиці в м. Снятин, на якій саме 06.03.2023 було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , а саме: замість вул.. Шевченка, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1), помилково вказано вул. Широку (а.с. 12).

Апеляційний суд вважає, що допущена описка в найменуванні вулиці м. Снятин в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції не впливає на результат судового розгляду, носить механічний (технічний) характер та за клопотанням зацікавлених учасників судового провадження, може бути виправлена судом, який її допустив. Допущена описка в найменуванні вулиці, на якій було зупинено водія ОСОБА_1 , не свідчить про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не спростовує факту керування 06.03.2023 ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння в м. Снятин.

В силу наведеного, не заслуговують на увагу суду і доводи апелянта з приводу невідповідності дати долучених відеозаписів, а саме 2022 роком, оскільки матеріалами провадження за результатами апеляційного перегляду беззаперечно встановлено, що події мали місце саме 2023 року, на оглянутих відеозаписах безсумнівно встановлено особу водія транспортного засобу ОСОБА_1 , зафіксовано дотримання процедури огляду останнього на стан алкогольного сп`яніння та проходження такого огляду водієм і згоду останнього з позитивним результатом тестування з допомогою газоаналізатора «Akcotest Drager №6810».

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_1 носять голослівний характер та повністю спростовуються наявними в матеріалах провадження та повторно дослідженими апеляційним судом доказами, які містяться в матеріалах провадження.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування 06.03.2023 ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (2,11 %) та наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при накладенні стягнення вірно врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При цьому, апеляційний суд враховує, що санкція ч.1 ст.130 КУпАп не передбачає застосування іншого стягнення ніж штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, що позбавляє суд дискреційних повноважень, та не дозволяє суду, враховуючи особу правопорушника, застосувати до нього інше менш суворе стягнення.

Захисник адвокат Винник Ю.Г. подав до суду клопотання про закриття провадження, в якому звертає увагу на те, що з моменту складення адміністративних матеріалів поліцією по даний час пройшло більше трьох місяців і на даний час ОСОБА_1 перестав бути суспільно небезпечним. Просив, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та оголосити йому усне зауваження.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до наданих захисником адвокатом Винник Ю.Г. документів ОСОБА_1 являється активістом громадської організації «Інваліди, ветерани, учасники, волонтери АТО «Воїн України» з вересня 2022 року. ОСОБА_1 з 24.02.2022 року здійснював захист України від збройної агресії Російської Федерації. У складі ЗСУ безпосередньо приймав участь у бойових діях, тим самим боронив свободу та суверенітет держави від російського агресора, отримав контузію, ураження зору внаслідок баротравми під час авіаційного обстрілу на Донеччині біля населеного пункту Долина, Святогірської міської громади Краматорського району Донецької області.

Згідно виписки медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2933 від 05.08.2022 року, ОСОБА_1 08.06.2022 року було направлено на стаціонар у 15 відділення Чернівецької обласної психіатричної лікарні та поставлено діагноз «Посткомоційний синдром внаслідок перенесення вибухової травми (07.05.22)»

Крім того, ОСОБА_1 перебуваючи у лавах ЗСУ сумлінно виконував військові обов`язки, самовіддано служив українському народу, проявив мужність та стійкість у боротьбі з російськими окупантами про що свідчать Знаки вдячності ОСОБА_1 від Снятинської міської територіальної громади з нагоди Дня Збройних Сил України та 31-ї річниці Дня Незалежності У країни.

Окрім цього, відповідно до даних посвідчення серії НОМЕР_2 від 18.05.1995 року ОСОБА_1 є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Зокрема, у Громадській організації «Інваліди, ветерани, учасники, волонтери АТО «Воїн України» ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, як грамотний, ініціативний та рішучій активіст який завжди готовий прийти на допомогу як товаришам так і людям. Активно приймає участь у волонтерській діяльності, допомагає пораненим військовим та фронту.

Суд приймає до уваги доводи про те, що у своїй громадській діяльності ОСОБА_1 користується автомобільним транспортом, а тому для ефективної, якісної та швидкої роботи йому потрібно мати можливість керувати транспортним засобом.

Відповідне клопотання про закриття провадження спрямовано до суду від керівництва ГО «ШУБ АТО «Воїн України». Вказане клопотання обґрунтоване посиланням на доводи, які аналогічні тим, на які посилається у своєму клопотанні захисник адвокат клопотання захисника адвоката Винник Ю.Г.

Апеляційний суд приймає до уваги , що відповідно до національного законодавства, особу, яка вперше вчинила правопорушення, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розгляду провадження вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом у стані сп`яніння належить до правопорушень із досить високим ступенем суспільної небезпеки, оскільки порушує безпечні умови дорожнього руху, створює реальну загрозу іншим учасникам дорожнього руху і може призвести до тяжких наслідків.

За таких обставин, закриття провадження щодо особи, яка вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з тим, що правопорушник повністю виправився, може бути тільки за наявності беззаперечних даних, які свідчать про те, що в особистості правопорушника, вже після вчинення правопорушення відбулись певні позитивні зміни, які свідчать, що останній перестав бути суспільно небезпечним та не буде більше вчинятиме порушень, які стосуються безпеки дорожнього руху.

При цьому, апеляційний суд враховує психологічне ставлення особи, яка вчинила правопорушення до вчиненого правопорушення, дані, які свідчать про те, що вона повністю визнає вину у вчиненні правопорушення, розуміє, яку шкоду завдала суспільству своїми неправомірними діями, щиро кається у вчиненому та обіцяє дотримуватись законів України.

Разом з тим, наявні в матеріалах провадження дані, які характеризують ОСОБА_1 стосуються обставин, які існували на час вчинення правопорушення та не можуть бути визнані достатніми для висновку суду про те, що останній, внаслідок зміни обстановки, перестав бути суспільно небезпечним і не буде більше вчиняти правопорушень, які стосуються безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника адвоката Петрички О.Є. та клопотання захисника адвоката Винника Ю.Г. про закриття провадження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Петрички О.Є. та клопотання захисника адвоката Винника Ю.Г. про закриття провадження залишити без задоволення.

Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв