Номер провадження: 33/813/2342/23
Номер справи місцевого суду: 523/8604/23
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без учасників справи, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Садікова Олександра Олександровича на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 01 травня 2023 року о 22:13 год. в м. Одесі, по вул. Братів Поджіо, 13, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Galant», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком КНП «ООМЦПЗ» ООР № 000787, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.27-28).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, представник ОСОБА_2 адвокат Садіков О.О. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с.31-36).

Крім того, разом з апеляційною скаргою, представник ОСОБА_2 адвокат Садіков О.О. подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови (а.с.38).

Дослідивши вищевказане клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Садікова О.О., апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

У судове засідання, призначене на 15.12.2023 року о 12 год. 20 хв. ОСОБА_2 , та його представник Садіков О.О. були повідомлені належним чином, у строк передбачений ст.277-2 КУпАП (а.с.47-50), про причини неявки суду не повідомили, отже суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справи за відсутності апелянта та його представника.

Крім того, апеляційний суд враховує заяву представника ОСОБА_1 адвоката Садікова О.О. про проведення судового засідання призначеного на 20.12.2023 року за його відсутності (а.с.51).

Більше того, виходячи з положень ст. 268 КУпАП, під час розгляду даної категорії справ присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Так, у відповідності до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржувана постанова Суворовського районного суду м. Одеси була ухвалена 25 жовтня 2023 року, однак відомості про направлення її та вручення ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні, проте в матеріалах справи міститься розписка про те, що представник ОСОБА_1 адвокат Садіков О.О. отримав її 29.11.2023 року.

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №428698 від 04.05.2023 року, в якому викладені обставини порушення ОСОБА_1 п.2.9 а ПДР України (а.с.2);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, згідно якого, ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння (а.с.4);

- відеозаписами, долученими до матеріалів справи, з якого вбачається факт керування транспортним засобом Mitsubisi Galant, д.н.з. НОМЕР_2 , саме ОСОБА_1 та зупинкою останнього працівниками поліції, крім того, зафіксовано, що працівниками поліції повідомлено ОСОБА_1 , що він має ознаки наркотичного сп`яніння, більше того, зафіксовано факт згоди ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння та зафіксовано безпосередньо сам огляд у КНП «ООМЦПЗ» ООР (а.с.6).

З цих підстав, твердження апелянта, про відсутність доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на увагу не заслуговують, так як повністю спростовані матеріалами справи в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція), а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103 .

У відповідності до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень Розділу ІІІ Інструкції, (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги, щодо порушення Інструкції при складенні висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до Інструкції, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що за наслідками проведеного в закладі охорони здоров`я огляду, у відповідності до вимог Інструкції, було складено висновок від 04.05.2023 року № 000787 (а.с.4).

Так, згідно з висновком щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.05.2023 року № 000787 (а.с.4), огляд ОСОБА_1 проводився о 22:15 год. 01.05.2023 року лікарем ОСОБА_3 у КНП «ООМЦПЗ» ООР, за результатом проведеного огляду в освідуваної особи встановлено стан наркотичного сп`яніння.

Пунктом 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року передбачено право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду.

Водночас, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.05.2023 року № 000787 з підстав його неповноти або неправильності не оскаржував, та дії працівників медичного закладу у встановленому законом порядку не оспорював.

У ході апеляційного розгляду апеляційним судом не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність в діях працівників поліції порушення приписів «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП, які б вплинули на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стосовно доводів апелянта, про те, що судом першої інстанції було невірно відмовлено у проведенні судово-медичної токсикологічної експертизи контрольних біологічних зразків відібраних у ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про витребуванням медичної документації стосовно проходження ОСОБА_1 огляду на стану наркотичного сп`яніння з КНП «ООМЦПЗ» ООР, було подане представником ОСОБА_4 14.07.2023 року (а.с.10).

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2023 року клопотання про витребуванням медичної документації стосовно проходження ОСОБА_1 огляду на стану наркотичного сп`яніння з КНП «ООМЦПЗ» ООР задоволено (а.с.12), і копію постанови неодноразово направлено у КНП «ООМЦПЗ» ООР (а.с.13,17), і була виконана 16.10.2023 року (а.с.19-24).

Відтак, із врахуванням того, що на момент винесення постанови, минуло 90 днів з дня відібрання біологічного середовища, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про відсутність можливості провести експертизу.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , заперечуючи факт перебування в стані наркотичного сп`яніння та ставлячи під сумнів результати лабораторного дослідження біологічного середовища, мав право у встановлений термін звернутися для проведення повторного лабораторного дослідження біологічного середовища, проте таким правом не скористався.

Аргументи апелянта про те, що працівник поліції не надав йому направлення на огляд з метою виявлення стану сп`яніння апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки нормами чинного законодавства, зокрема, вимогами Інструкції, не передбачено складення такого направлення у двох примірниках, як і видача його особі.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та такими, що в повній мірі підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи представника ОСОБА_1 адвоката Садікова О.О. про те, що працівники поліції діяли всупереч вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», і не повідомили причину зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 не заслуговують на увагу з огляду на наступні обставини.

Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ).

Вищезгаданим документом закріплене право на проведення перевірки документів, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян для посадових осіб органів Національної поліції України, Служби Безпеки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України.

Все вищевказане узгоджується зі ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, за вказаних обставин зупинення поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_1 під час воєнного стану і перевірка його документів, є законними.

Разом з тим, слід зазначити, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, ні правопорушником ОСОБА_1 , ні його захисником суду не надано, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Посилання на сумніви правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_1 та його захисника, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо діяльності правоохоронних органів.

Крім того, правопорушником ОСОБА_1 або його захисником, не було наведено жодних даних, які б викликали сумніви у належності даних матеріалів справи, проведення огляду на стан сп`яніння та об`єктивності органів поліції при їх складанні.

При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів того, щоб ОСОБА_1 чи його захисник зверталися із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за органами поліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, у суду немає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо твердження правопорушника ОСОБА_1 про неналежність доказів, долучених до матеріалів справи, на що у своїй скарзі посилається апелянт, то такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ, вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Садікова Олександра Олександровича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 адвокату Садікову Олександру Олександровичу строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Садікова Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови у зв`язку із відпусткою судді Сегеди С.М. та у зв`язку з відкликанням його із відпустки, складено 28.12.2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда