ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Діонісьєва Н.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ст. 173 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу серії ВАВ №951389 від 10 листопада 2023 року, 12 жовтня 2023 року о 15 год 00 хв гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила дрібне хуліганство відносно сусідки ОСОБА_2 в ході чого ображала нецензурною лексикою, брала за руку, чим порушила громадський спокій та порядок.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 173 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник адвокат Петровський І.Л. вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин вказаних у постанові не визнали, вказавши, на те, що жодних неправомірних дій щодо ОСОБА_2 не вчиняла. Просили провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, в її діях, з підстав викладених у письмових запереченнях, що долучили до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, дослідивши в судовому засіданні письмові пояснення учасників судового розгляду, відеозапис події,оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту статті 9 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідності до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи № 569/22800/23 протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 951389 від 10 листопада 2023 року, складеного старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції Дмитром Куделько, 12 жовтня 2023 року, близько 15 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 , за адресою: Рівненська територіальна громада м. Рівне, пров. Клубний, 18, вчинила дрібне хуліганство відносно сусідки ОСОБА_2 в ході чого ображала нецензурною лайкою, брала за руки, чим порушила громадський порядок та спокій громадян, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Також, 12 жовтня 2023 року, поліцейським взводу № 2 роти № 6 (з обслуговування Дубенського району) батальйону УПП в Рівненській області ДПП рядовим поліції Юрієм Мельником, відносно ОСОБА_1 також було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 216076, відповідно до якого, 12 жовтня 2023 року, о 15 год. 00 хв. в АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 вчинила дрібне хуліганство, а саме: образливо чіплялась та шарпала за одяг свою сусідку ОСОБА_2 , чим вчинила дії, що порушують громадський порядок та спокій громадян, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

27 жовтня 2023 року, за результатами розгляду справи № 569/20740/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАВ № 216076 від 12 жовтня 2023 року, постановою судді Рівненського міського суду Рівненської області, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство) та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 119 (сто дев`ятнадцять) гривень в дохід держави. Окрім цього, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Отже, із наведеного вбачається, що на даний час в Рівненському міському суді Рівненської області знаходяться матеріали справи № 569/22800/23, за протоколом серії ВАВ № 951389 від 10 листопада 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, по тих самих обставинах та тому ж факту, за яке остання вже була притягнута до адміністративної відповідальності 27 жовтня 2023 року у справі № 569/20740/23, за протоколом серії ВАВ № 216076 від 12 жовтня 2023 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу, у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Звертаючись, по аналогії до кримінального судочинства цей принцип закріплено в ст. 4 Протоколу № 7 до Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а також у ч. 3 ст. 2 КК України.

Стаття 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Ігор Тарасов проти України" зазначив, що ст. 4 Протоколу 7 слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого "правопорушення", якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (одне й те саме місце, однин і той самий час, та сама поведінка особи). Високий суд констатував порушення ст. 4 Протоколу 7 у зв`язку з притягненням особи до кримінальної відповідальності після накладення на неї адміністративного стягнення фактично за те саме діяння.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

При оцінці доказів у провадженні у справах про адміністративні правопорушення, уповноважені особи повинні з`ясувати, чи припустиме використання отриманих відомостей як доказів у цій справі, чи стосуються отримані фактичні дані до конкретної справи, чи вірогідний цей доказ і як він взаємопов`язаний з іншими доказами у справі, чи є достатньою вся сукупність отриманих фактичних даних для того, щоб прийняти законне, об`єктивне й обґрунтоване рішення з адміністративної справи.

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, а отже правовідносини, які охоплюються сферою дії Конвенції, мають врегульовуватися з урахуванням не лише національного законодавства, але й Конвенції та практики ЄСПЛ.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Враховуючи практику ЄСПЛ, яка висловлена у рішеннях « Надточій проти України», «Остюрн проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів», « Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії», гарантії прав людини, передбачені Конвенцією, щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно-кримінально правовим та національним правом: колом адресатів та правовими наслідками для адресатів. Тобто гарантії передбачені ст. 4 Протоколу №7, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється Державою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутністю будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. (Правовий висновок Конституційного Суду України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року)

Таким чином, провадження у справі № 569/22800/23 відносно ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за вказане порушення у справі № 569/20740/23, тому вона не може бути вдруге притягнута до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення, так як дане порушує принцип "non bis in idem" («особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення»), передбачений ст.61 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Протоколу ЄСПЛ № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо права не бути притягненим до суду або покараним двічі.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія або склад адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 284, 287, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя