ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2023 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Відповідно до постанови, - 13.11.2020 року о 01 год. 45 хв. в м. Ужгород, вул. Дворжака, 38, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд бере до уваги те, що судовий розгляд справи триває довгий час. При цьому, звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог не дотримався.

Так, визнаючи особу винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суд першої інстанції покликався, зокрема, на надані в судовому засіданні пояснення співробітника поліції інспектора взводу № 1 роти 5 бат.УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції Марковича О.В., який склав протокол про адміністративне правопорушення у цій справі.

Проте, під час складення адміністративних матеріалів у даній справі вказаний інспектор діяв як службова особа - інспектор патрульної поліції. Суд зазначає, що свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху. Зазначене підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.04.2020 у справі №489/4827/16-а.

В той же час, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що пояснення поліцейського в оскаржуваній постанові відображено лише частково і вони не в повній мірі відповідають дійсності.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити цю обставину, оскільки суд першої інстанції не забезпечив проведення звукозапису судового засідання, яке хоча і не передбачено приписами КУпАП, однак повинно проводитись у випадку допиту свідків з метою перевірки їх показань.

Згідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не можу ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі наведеного суд визнає, що пояснення допитаного інспектора ОСОБА_2 не є належними і допустимими доказами, а відтак вони не доводять вину ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого правопорушення.

Наявний у матеріалах справи відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність оформлення документів у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відеозапис не є безперервним, а поліцейським всупереч пункту 5 розділу ІІ та підпункту 2 пункту 1 розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026, свідомо включається і виключається відеореєстратор у певний проміжок часу.

Отже, в такому випадку відсутні підстави визнати відеозапис доказом, який доводить вину особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У акті медичного огляду, на підставі якого складено висновок від 13.11.2020 про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, та в самому цьому висновку вказано, що даний акт заповнений 13.11.2020 о 02 год. 25 хв., направлення на огляд здійснено 13.11.2020 о 02 год. 25 хв., а сам огляд проведений так само 13.11.2020 о 02 год. 25 хв.

Зі змісту названих документів слідує, що направлення на огляд, проведення огляду і оформлення відповідних матеріалів здійснено за 1 хвилину, що об`єктивно не може відповідати дійсності.

З висновком щодо результатів медичного огляду від 13.11.2020 ОСОБА_1 не погодився, про що ним зроблено відповідний запис у цьому висновку. Така незгода мотивована тим, що жодних дій на предмет проведення медичного огляду з метою виявлення стану алгокольного сп`яніння лікар-нарколог з ОСОБА_1 не проводила. Стверджує, що у кабінеті для проведення медичного огляду він перебував у масці, артеріальний тиск йому не вимірювали, а інтервал між використання алкотестеру не перевищував 10 хвилин.

Натомість у пунктах 13, 14 і 17 згаданого акту від 13.11.2020 лікарем-наркологом зазначено, що обличчя бліде, пульс 80, артеріальний тиск 125/85, міміка млява, запах алкоголю відчувається на відставні 1 метра. З пункту 18 слідує, що повторне проведення тесту з використанням газоаналізатору повинно бути проведеним через 20 хвилин.

Суд першої інстанції з метою з`ясування обставин проходження ОСОБА_1 медичного огляду викликав в судове засідання лікаря-нарколога, яка проводила такий огляд. Однак, вона у судове засідання не з`явилася, оскільки в останній день судового засідання (12 лютого 2021 року) була на чергуванні, про що повідомила суд.

У зв`язку з цим суд погоджується з доводами апелянта і визнає, що суд першої інстанції все ж таки вважав за потрібне з`ясувати певні обставини для усунення встановлених розбіжностей, однак у подальшому, прийняв постанову про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення без повторного виклику лікаря-нарколога через сплив строку накладення адміністративного стягнення.

Більше того, у суді першої інстанції ОСОБА_1 заявив, що він у день вчинення інкримінованого правопорушення взагалі не керував транспортним засобом.

В суді першої інстанції було допитано свідка, який підтвердив, що саме він, а не ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Наявний у матеріалах справи відеозапис не підтверджує факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .

Тому, така позиція особи, яку притягнено до адміністративної відповідальності, має право на існування і не спростована матеріалами справи. Між тим, суд першої інстанції безпідставно визнав цю позицію намаганням особи уникнути відповідальності.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції визнає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята на припущеннях, що прямо суперечить законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст.62 Конституції України.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України».

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а, відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага