Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Марина В. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2022 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , гр. України, інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометника,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-18 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Згідно з постановою, 08.11.2022, у період з 04 год 00 хв до 11 год 00 хв, старший солдат ОСОБА_1 , перебуваючи молодшим у складі прикордонного наряду «Прикордонний патруль» на напрямку 308-309, порушив правила несення прикордонної служби, покладені на нього обов`язки належним чином не виконував, а саме не здійснив переслідування та затримання осіб, що намагалися перетнути незаконним шляхом державний кордон України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску, що призвело до порушення державного кордону України.

В апеляційній скарзі адвокат Марина В. Г. вказує на незаконність постанови, просить її скасувати. Зазначає, що ОСОБА_2 вину не визнає, оскільки технічної можливості виявити порушення державного кордону не мав. У той час у наряді знаходився старший солдат ОСОБА_3 . Зазначає, що його підзахисний не мав можливості затримати порушників кордону. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, апеляційна скарга - задоволенню.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Марини В. Г., неявка яких, з огляду на приписи ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів справи убачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв заяву про відкладення розгляду справи на інший день від сторони захисту не надходило.

Доводи апеляційної скарги про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи це питання, апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, визнає, що причини пропуску строку на оскарження судового рішення є поважними. Так, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та адвокат Марина В. Г. були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, а зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що справу про адміністративне правопорушення суд розглянув без їх участі. Між тим, у матеріалах справи наявні дані, які підтверджують те, що суд першої інстанції направив стороні захисту копію судового рішення від 23.12.2022 поза межами встановленого законом триденного строку, а саме 13.01.2023. Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу - поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється

При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.172-18 КУпАП порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, суд першої інстанції взяв до уваги докази, які, на переконання місцевого суду, повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненому, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011590 від 08.11.2022 (а. с. 3), та відомості щодо виникнення обстановки на ділянці ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08 листопада 2022 року (а. с. 5).

Водночас, апеляційний суд, дослідивши зміст вищевказаних процесуальних документів, вважає, що місцевий суд не дав їм (вищевказаним доказам) належний аналіз, не зазначив, які факти та обставини ці докази підтверджують.

Окрім цього, в обґрунтування прийнятого рішення місцевий суд не посилається на будь-які інші докази.

Приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності наведених у них даних, не визнаються достатніми для визнання висновку суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, обґрунтованим, а судове рішення - законним.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, визнаючи винуватим ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП у мотивувальній частині постанови зазначає, що ОСОБА_1 , перебуваючи молодшим у складі прикордонного наряду «Прикордонний патруль» на напрямку 308-309, порушив правила несення прикордонної служби, покладені на нього обов`язки належним чином не виконував, а саме не здійснив переслідування та затримання осіб, що намагалися перетнути незаконним шляхом державний кордон України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску, що призвело до порушення державного кордону України.

Водночас, в обґрунтування цього висновку місцевий суд не посилається на будь-які докази, які можуть підтвердити те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 7 п. 2 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України (під час несення служби прикордонні наряди зобов`язані: нести службу відповідно до вимог отриманого наказу на охорону державного кордону) та п. п. 14 п. 11 розділу ІІ (прикордонним нарядам забороняється: учиняти інші дії, заборонені законодавством України та наказом на охорону державного кордону, відволікатися від несення служби), такі не були здобуті прикордонною службою, більш того, уповноважені особи прикордонної служби не встановили обставин, які б безумовно підтверджували те, що ОСОБА_1 порушив правила несення прикордонної служби, покладені на нього обов`язки належним чином не виконував, а саме не здійснив переслідування та затримання осіб, що намагалися перетнути незаконним шляхом державний кордон України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску.

На переконання апеляційного суду, під час розгляду справи місцевим судом залишено поза увагою те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно особи за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП повинен містити у тому числі достовірні відомості, які вказують на конкретне місце порушення кордону, тобто дані, які підтверджують місце, де, через дії особи, яка порушила правила несення прикордонної служби та не виконала покладені на неї обов`язки, інші особи намагалися перетнути незаконним шляхом державний кордон України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів у підтвердження факту про те, що незаконний перетин кордону мав місце на ділянці 308-309 прикордонного знаку на ділянці кордону, ввіреній ОСОБА_1 при заступленні у наряд на захист державного кордону України та Словаччини. Між тим, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №011590 від 08.11.2022 убачається, що порушення кордону мало місце на ділянці 307 прикордонного знаку.

Отже, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не мав технічної змоги виявити порушення державного кордону та був позбавлений можливості затримати порушників кордону, апеляційний суд, з огляду на наявні у справі відомості, визнає такими, що заслуговують на увагу.

При цьому, апеляційний суд при дослідженні протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 встановив, що ОСОБА_1 , не погоджуючись зі змістом протоколу, зазначив, що у вказаний у протоколі час, його наряд взяв під охорону 308 та 309 прикордонні знаки, однак у жодному разі не 307. При цьому, додав, що правил несення наряду не порушував, оскільки не мав можливості вести переслідування та затримання осіб, яких він не бачив (а. с. 3). Однак, як убачається з оскаржуваної постанови, місцевий суд не надав належної оцінки ні змісту пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні обставинам, які у своїй сукупності підтверджують те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не уповноважений за власною ініціативою збирати докази, на підтвердження обставин, викладених у протоколі.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та про наявність у його діях події та складу передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП складений щодо ОСОБА_1 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, - апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.

Вищенаведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення приймає їх до уваги.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження в справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Марина В. Г. в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.172-18 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН