КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/5901/23 Суддя І інстанції - Дорошенко С.І.
Провадження № 33/824/5705/2023 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2023, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ВСП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: дані відсутні,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2023, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000(сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Постановою суду встановлено, що 09 травня 2023 року о 03 годині 17 хвилин, ОСОБА_1 в Київській області, Білоцерківський район, смт. Терезине, вул. Дружби, керував транспортним засобом «Audi A6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість постанови, порушення норм матеріального та процесуального законодавства при її постановленні, не з`ясування судом усіх фактичних обставин справи та ненадання належної правової оцінки всім доказам, просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2023 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Звільнити його від сплати судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що він жодного разу не притягувався, як до адміністративної, так і до кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про його законослухняність та відповідальність. Зазначає, що не погоджується із безпідставними звинуваченнями та категорично стверджує, про те, що усі факти ніби-то вчинення ним адміністративного правопорушення перекручені, та під час складення адміністративних матеріалів йому не було роз?яснено права, в тому числі права отримання правової допомоги адвоката, права на подачу клопотань, тощо.

Крім того, апелянт зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виникнення підстав для зупинки транспортного засобу. В матеріалах справи відсутні докази того, що поліцейським зупинявся транспортний засіб «AudiA6», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під його керуванням, а наведені в протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №103513 від 09 травня 2023 року обставини керування ним транспортним засобом 09 травня 2023 року о 03 годині 17 хв. з явними ознаками алкогольного сп`яніння не відповідають дійсності. Вказує, що транспортним засобом він не керував, а тим паче в стані алкогольного сп?яніння та адміністративні матеріали не містять належних та допустимих доказів. Окрім того, після зупинки транспортного засобу поліцейський не поінформував його про конкретну причину зупинення.

Крім того, апелянт посилається на те, що єдиний доказ у справі, а саме постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №788975 від 09 травня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом не маючи посвідчення водія скасована рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2023 року у зв`язку з незаконними діями поліцейського та відсутністю складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу підтверджує незаконність дій поліцейських під час складення протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №103513 від 09 травня 2023 року. Посилається апелянт і на те, що зазначений в постанові БАД №788975 від 09 травня 2023 року час 03 год. 50 хв. не відповідає дійсності, і достеменно встановити час не можливо. Також, апелянт вважає, що з матеріалів справи не можливо достеменно встановити і час складення протоколу про адміністративне правопорушення ААД №103513 від 09 травня 2023 року, який був складений не в його присутності та не в той час, як це зазначено в самому протоколі.

Крім того, апелянт зазначає, що він погоджувався на проходження огляду, та навпаки вимагав від поліцейських провести огляд на стан алкогольного сп`яніння в КНП "Білоцерківська міська лікарня №4", проте поліцейські чомусь направляли на огляд до Білоцерківської лікарні №2, яка як йому було відомо при складенні адміністративних матеріалів, не проводить огляди на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується листом КНП "Білоцерківська міська лікарня №2" який міститься в матеріалах справи. Акцентує увагу на тому, що не зважаючи на його неодноразові вимоги забезпечити проведення огляду на стан алкогольного сп?яніння в КНП "Білоцерківська міська лікарня №4", поліцейськими так і не було забезпечено проведення його огляду. Отже, він не порушував вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, та відповідно й не повинен нести відповідальність. А твердження поліцейських, та висновки судді місцевого суду в цій частині про зворотнє не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» і ґрунтуються на припущеннях та суперечать матеріалам справи.

На переконання апелянта, відмова особи, яку направлено, до закладу охорони здоров`я, який не проводить огляду на визначення стану сп`яніння, а саме до Білоцерківська МЛ №2, не може вважатись відмовою від проходження медичного огляду.

При цьому, апелянт посилається на те, що згідно наказу Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації від 29.10.2020 року №1132-адм, найближчим закладом охорони здоров`я якому надається право на проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виходячи із місця зупинки транспортного засобу с КНП БМР "Білоцерківська міська лікарня №4".

Також апелянт вказує, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке міститься в матеріалах справи є неналежним та недопустимим доказом, оскільки у ньому не зазначено серії та номеру протоколу про адміністративне правопорушення, складеного поліцейським, що позбавляє можливості провести ідентифікацію адміністративних матеріалів, яких стосується дане направлення.

Крім того, апелянт зазначає, що матеріали справи, містять довідку №14996 від 17.05.2023 року про те, що він не отримував посвідчення водія, а тому навіть якщо припустити, що він вчинив адміністративне правопорушення, то застосований оскаржуваною постановою вид відповідальності не відповідає санкції частини 1 статті 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив та клопотань про відкладення не подавав. Враховуючи наведене та вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд проведено у відсутність ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5. ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №103513, згідно якого 09. 05.2023 о 03 годині 17 хвилин, ОСОБА_1 в смт. Терезине, по вул. Дружби, керував транспортним засобом «Audi A6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1)

Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 підписаний особою, яка його склала, а також у ньому зроблено запис про відмову особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від підпису.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.3), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.4), актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с.5) постановою про накладення адміністративного стягнення від 09.05.2023 (а.с.6) та відеозаписом з місця події (а.с.7).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтуються на наявних у провадженні доказах.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , про те, що матеріали справи не містять жодного доказу керування ним транспортним засобом та його зупинку працівниками поліції, в тому числі за порушення ПДР, то такі доводи апеляційної скарги є неспроможними з огляду на наступне.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи..

З дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису події вбачається, що під час патрулювання працівниками поліції був помічений автомобіль, з увімкненими фарами, який здійснював рух та зупинився (загорілись стопи). Із-за керма автомобіля вийшов ОСОБА_1 , під час спілкування та перевірки документів, працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим повідомили йому, що підозрюють його в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився, вказавши, що не керував транспортним засобом. Після чого, працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Надалі ОСОБА_1 почав поводити себе нахабно та зухвало, висловлюватися нецензурною лайкою, ображати працівників поліції, кричати. Вдарив в обличчя свого товариша. На питання працівників поліції щодо вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, останній повідомив, що випив 0.7 літра пива алкогольного, однак автомобілем не керував. Працівники поліції знову пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці чи в медичному закладі, на що останній погоджується їхати в Білоцерківську міську лікарню № 4, та сідає в службовий автомобіль працівників поліції. Працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 , що будуть їхати в Білоцерківську міську лікарню № 4, однак останній починає вибачатися перед працівниками поліції, намагається домовитися, просить працівників поліції вимкнути камери. В подальшому ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду, виходить з автомобіля працівників поліції. Однак, працівники поліції пропонують ОСОБА_1 сісти до автомобіля та їхати до медичного закладу. Останній знову сідає до автомобіля та починає кричати, ображати працівників поліції і відмовляється від огляду як на місці зупинки, так і у медичному закладі. Надалі працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, на відеозаписі зафіксовано, на що правильно посилався суддя місцевого суду, що ОСОБА_1 тричі сідав до службового автомобіля працівників поліції, щоб їхати проходити огляд на визначення стану сп`яніння та в подальшому відмовлявся. Окрім того, після повідомлення ОСОБА_1 , що від керування транспортним засобом його відсторонено, шляхом евакуації транспортного засобу, останній починає кричати, висловлюватися нецензурною лайкою. Також, з відеозапису вбачається те, що працівники поліції намагаються ознайомити ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, на що останній відмовляється, пошкоджує бланк протоколу та відмовляється від подальшого ознайомлення.

Отже, з відеозапису події чітко вбачається, що транспортний засіб «Audi A6» під керуванням ОСОБА_1 перебував в русі, потім здійснює гальмування, загораються стоп сигнали і з водійського місця в автомобілі виходить ОСОБА_1 . При цьому, дані події відбуваються о 03 год. 17 хв., що підтверджується відеозаписом, на якому відображено дату та час зйомки, тобто під час дії комендантської години, а тому, доводи апеляційної скарги про те, щоматеріали справи не містять жодного доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом та підстав для зупинки його транспортного засобу працівники поліції, а також те, що зазначений в протоколі час не відповідає дійсності є неспроможними та повністю спростовуються як відеозаписом, так і сукупністю досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Посилання ОСОБА_1 на скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №788975 від 09 травня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом не маючи посвідчення водія, ніяким чином не впливає на законність прийнятого судом рішення та на доведеність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. До того ж, як правильно встановив суддя місцевого суду, постанова про накладення адміністративного стягнення була скасовано лише у зв`язку з тим, що під час судового розгляду відповідачем не були надані належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Що стосується тверджень ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він погоджувався їхати на огляд до Білоцерківській міській лікарні № 4, а не № 2, то вони є неспроможними і спростовуються відеозаписом місця події, який є об`єктивними доказами у справі та не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, відповідно до якого працівники поліції пропонували ОСОБА_1 здійснити огляд, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у лікаря-нарколога в Білоцерківській міській лікарні № 2 або в Білоцерківській міській лікарні № 4, на що останній погоджувався, а потім відмовлявся, у зв`язку з чим такі дії ОСОБА_1 обґрунтовано були розцінені працівником поліції, як відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння взагалі, а не у конкретному медичному закладі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що найближчим закладом охорони здоров`я, виходячи із місця зупинки транспортного засобу є КНП БМР "Білоцерківська міська лікарня №4" не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення та не звільняють від встановленої законом відповідальності, враховуючи відмову останнього їхати, як до Білоцерківської міської лікарні № 2, так і до Білоцерківської міської лікарні № 4.

Та обставина, що до протоколу додано направленняна огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, без зазначення серії та номеру протоколу, не може свідчити про порушення процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення його результатів, тим більше, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, як на місці зупинки, так і у медичному закладі, є підставою для складання відповідного протоколу, а не складання направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Що ж до доводів апелянта про те, що він не отримував посвідчення водія, то дана обставина не може бути підставою для не призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, відповідно до правового висновку, викладеного у рішенні об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20, провадження 51-944 кмо 23).

Відповідно до положень ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП. Більш того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2023, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Кепкал