"25" грудня 2023 р. Справа № 363/4311/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 039727 від 30.07.2023 року вбачається, що 30 липня 2023 року об 11 год. 15 хв. на автомобільній дорозі М-19, 406 кілометр + 500 метрів, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Nissan, державний номерний знак НОМЕР_1 , не була уважною, не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки, внаслідок чого допустила виїзд на зустрічну смугу дорожнього руху, де скоїла зіткнення з автомобілем марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.3 (б), 11.3, 12.1 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 та її захисник адвокат Зіньков О.Ю. з`явилися, висловили заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 надала пояснення наступного змісту.

30.07.2023 року близько об 11 год. 15 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Nissan, державний номерний знак НОМЕР_1 , без порушення ПДР України, не перевищуючи встановлений швидкісний режим, рухалася в своїй смузі дорожнього руху по автомобільній дорозі М-19 зі сторони м. Тернопіль у напрямку Чернівецької області. У цей момент попереду ОСОБА_1 в межах дозволеного швидкісного режиму їхав маршрутний автобус. Через це, як пояснила ОСОБА_1 , її швидкість не могла бути високою, оскільки вона рухалася позаду транспортного засобу, що їхав з невеликою швидкістю.

При під`їзді до Т-образного перехрестя з дорогою, що веде до с. Росохач автобус, який рухався попереду ОСОБА_1 , почав знижувати швидкість та звертати на узбіччя до автобусної зупинки, щоб здійснити висадку та посадку пасажирів. Враховуючи дорожню обстановку, ОСОБА_1 також знизила швидкість руху її транспортного засобу та, не виїжджаючи на зустрічну смугу дорожнього руху, продовжила рух прямо. Однак в момент проїзду вказаного перехрестя на нього з боку с. Росохач з великою швидкістю та різко виїхав автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, здійснюючи поворот праворуч та виїжджаючи на головну дорогу з другорядної, не дотрималася вимог ПДР України, допустила перевищення швидкісного режиму, а також виїзд на зустрічну смугу дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення між вказаними двома транспортними засобами.

Після зіткнення, як зазначила ОСОБА_1 , її автомобіль понесло на зустрічну смугу дорожнього руху, керування ним вона втратила, намагалася загальмувати, однак це не дало достатнього ефекту, внаслідок чого ОСОБА_1 зупинилася вже на узбіччі з боку зустрічної смуги дорожнього руху.

На додаток до цього, ОСОБА_1 пояснила, що працівниками поліції не було враховано її зауважень щодо схеми місця ДТП, не зазначено її заперечень, не відображено правильно місце події та зіткнення, оскільки на схемі відображено хрестоподібне перехрестя доріг, а насправді мало місце Т-образне перехрестя. Крім того, місцем зіткнення на схемі позначається точка на зустрічній смузі дорожнього руху, у той же час ОСОБА_1 виїхала на неї лише після того, як автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 допустив зіткнення з її транспортним засобом, у зв`язку з чим вона втратила керування. До моменту зіткнення ОСОБА_1 не здійснювала перетин суцільної лінії дорожньої розмітки, на зустрічну смугу дорожнього руху не виїжджала.

Таким чином, ОСОБА_1 заперечила свою винуватість у порушенні вимог ПДР України, що могло б спричинити дорожньо-транспортну пригоду між вказаними транспортними засобами, оскільки в межах дозволеної швидкості рухалася в своїй смузі дорожнього руху, не перетинаючи суцільну лінію дорожньої розмітки, не виїжджаючи на зустрічну смугу дорожнього руху. У свою чергу ОСОБА_1 вважає, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди перебуває у причинному зв`язку з порушенням ПДР України з боку водія ОСОБА_2 , оскільки саме вона, здійснюючи виїзд з другорядної дороги на голову, порушуючи встановлений режим швидкості, допустила виїзд на зустрічну смугу дорожнього руху, що призвело до зіткнення між транспортними засобами.

Захисником Зіньковим О.Ю. також надано клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 138-145), в якому сторона захисту просила провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях всіх необхідних ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, подане клопотання було мотивовано наступним.

Під час провадження у справі про адміністративне правопорушення стороною захисту на договірний основі було проведено автотехнічну експертизу, за результатами якої надано висновок, в якому, зокрема, зазначено, що водію ОСОБА_2 з технічної точки зору в загальному випадку необхідно було діяти у відповідності до вимог п. 16.11 ПДР України, а під час виконання маневру повороту праворуч у відповідності до вимог п. 10.5 ПДР України. Однак, на переконання сторони захисту, ОСОБА_2 при здійсненні виїзду на головну дорогу не дотрималася вимог зазначених пунктів ПДР України, проігнорувала присутність на дорозі автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , та, здійснюючи маневр повороту праворуч з другорядної дороги на голову, виїхала майже на середину дороги, що призвело до зіткнення між транспортними засобами. Тому дорожньо-транспортна пригода, на думку сторони захисту, сталася головним чином внаслідок порушення ПДР України саме з боку ОСОБА_2 .

Крім того, стороною захисту зазначено, що дії ОСОБА_1 неправильно кваліфіковані як порушення вимог п. 2.3 (б), 11.3, 12.1 ПДР України, оскільки ОСОБА_1 жодного з цих пунктів не порушувала, а в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі, достовірні та достатні докази наявності в її діях порушення вказаних приписів. В цьому аспекті стороною захисту звернуто увагу, що у наданому висновку автотехнічної експертизи, яка проводилася на підставі копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зазначено, що в схемі ДТП зафіксовано лише кінцеве положення автомобілів Nissan та Volkswagen і їх місце зіткнення. Однак ні кінцеве положення обох автомобілів, ні місце зіткнення не містять поперечної розмірної прив`язки до елементів дороги. Будь-яка інша слідова або речова інформація на схемі ДТП відсутня.

При експертному дослідженні, як слідує з пояснень сторони захисту, встановлено осип пошкоджених деталей транспортних засобів та ґрунту. Даний осип візуально спостерігається від середини проїзної частини до лівого краю дороги відносно напрямку руху автомобіля Nissan.

Враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним, беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а також зважаючи на вищевикладене, сторона захисту просила провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судове засідання від 25.12.2023 року потерпіла ОСОБА_2 та її представник адвокат Іванців С.І. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення.

До судового засідання від представника потерпілої надійшла заява, в якій останній повідомив, що 25.12.2023 року ним було отримано SMS-повідомлення про призначення судового засідання 25.12.2023 року о 16 год. 50 хв. Крім того, у заяві зазначається, що представником потерпілої постійно направлялися заяви про проведення засідання з Чортківським районним судом Тернопільської області, однак на даний момент часу відповідної постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень немає, до Чортківського районного суду Тернопільської області не надходило. Крім того, представник потерпілої повідомив, що 25.12.2023 року перебуває у відрядженні у м. Львів, внаслідок чого не може взяти участь у судовому засіданні.

Зважаючи, що ані представник потерпілої, ані сама потерпіла завчасно не були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, постанова про проведення судового засідання у режимі відеоконференції до Чортківського районного суду Тернопільської області не надходила, а також враховуючи, що представник потерпілої перебуває у відрядженні, то в заяві було висловлено прохання про відкладення судового засідання.

Аналізуючи подану заяву про відкладення судового засідання, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Судовий розгляд в межах даної справи призначався неодноразово: 23.08.2023 року, 12.09.2023 року, 11.10.2023 року, 16.10.2023 року, 10.11.2023 року, 14.12.2023 року, 19.12.2023 року, 25.12.2023 року.

Більшість судових засідань відкладалося за клопотанням сторони захисту у зв`язку з необхідністю проведення автотехнічної експертизи, долучення висновку експерта до матеріалів справи, а також надання його для ознайомлення іншим учасникам судового провадження.

Крім того, судове засідання відкладалося у зв`язку з заявленням представником потерпілої головуючому судді відводу, який постановою суду від 29.11.2023 року визнано необґрунтованим та відмовлено у задоволенні відповідної заяви.

Протягом цього часу за клопотанням представника потерпілої на його офіційну електронну адресу, особисто зазначену ним як спосіб процесуальної комунікації з судом, було направлено всі відскановані матеріали справи про адміністративне правопорушення, що підтверджуються відповідною довідкою, сформованою автоматизованою системою документообігу суду (а.с. 58). Тим самим судом було створено належні та всі можливі умови для ознайомлення потерпілою і її представником з наявними у суді матеріалами справи, щоб у подальшому учасники судового провадження мали можливість реалізувати свої процесуальні права на подачу зауважень, заперечень та письмових пояснень з приводу обставин та фактів дорожньо-транспортної пригоди.

За клопотанням представника потерпілої постановою суду від 20.10.2023 року було постановлено судове засідання від 20.10.2023 року та «послідуючі судові засідання» проводити у режимі відеоконференції з Чортківським районним судом Тернопільської області. Постанова суду від 20.10.2023 року надіслана судом до Єдиного державного реєстру судових рішень, на офіційну електронну адресу Чортківського районного суду Тернопільської області, доведена до відома учасників судового провадження, у тому числі представника потерпілої та самої потерпілої. На виконання вимог вищезазначеної постанови суду судове засідання від 20.10.2023 року було проведено у режимі відеоконференції з Чортківським районним судом Тернопільської області за участі представника потерпілої та потерпілої.

Таким чином, як представник потерпілої, так і сама потерпіла не могли не знати про те, що постановою суду від 20.10.2023 року всі послідуючі судові засідання так само мають проводитися у режимі відеоконференції з Чортківським районним судом Тернопільської області.

Про дату, час і місце судового засідання від 25.12.2023 року представник потерпілої та потерпіла повідомлялися завчасно шляхом направлення SMS-повідомлення на їх номера телефонів, що були надані ними же для здійснення процесуальної комунікації з судом. Згідно наявних у матеріалах справи довідок, сформованих з автоматизованої системи документообігу суду (а.с. 151-152), SMS-повідомлення були доставлені у мобільний додаток «Viber» за номерами телефонів потерпілої ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 19.12.2023 року о 19 год. 16 хв.

Зважаючи на те, що попереднє судове засідання було призначено на 19.12.2023 року, то про наступну дату, час і місце судового засідання потерпіла та її представник були повідомлені у максимально можливий короткий строк та завчасно, у день відкладення попереднього судового засідання.

У свою чергу на виконання вимог постанови суду від 20.10.2023 року її копія засобами автоматизованої системи документообігу суду була направлена на офіційну електронну адресу Чортківського районного суду Тернопільської області, а Вишгородським районним судом Київської області здійснено всі необхідні дії щодо створення та бронювання майданчику для проведення судового засідання від 25.12.2023 року у режимі відеоконференції. Згідно наявної у матеріалах справи довідки (а.с. 153), сформованої за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, вказана постанова була доставлена на офіційну електронну адресу Чортківського районного суду Тернопільської області 20.12.2023 року.

Таким чином, судом вжито всіх можливих та залежних від нього процесуальних заходів для завчасного повідомлення представника потерпілої та потерпілої про дату, час і місце судового засідання, а також проведення останнього у режимі відеоконференції з іншим судом. Винесення окремої постанови на кожне судове засідання судом не здійснювалося, оскільки проведення всіх судових засідань у режимі відеоконференції по цій справі було урегульовано постановою суду від 20.10.2023 року.

У свою чергу обставини, на які посилається представник потерпілої у своїй заяві (несвоєчасне повідомлення про дату, час і місце судового засідання, не направлення копії постанови іншому суду для проведення засідання у режимі відеоконференції, перебування адвоката у відрядженні) не знайшли свого об`єктивного та документального підтвердження, оскільки до заяви не додано жодного документа, який би підтверджував хоча б одну з зазначених вище обставин. Тобто, причини неявки, на які посилається у заяві представник потерпілої, не тільки не підтверджуються, але і спростовуються наявними матеріалами справи, у зв`язку з чим вони є неповажними.

Враховуючи, що судом було зроблено все можливе для забезпечення участі представника потерпілої та потерпілої у судовому засіданні у режимі відеоконференції, враховуючи, що потерпіла та її представник мали достатньо часу і можливості для висловлення власної позиції з приводу обставин даної справи, однак не скористалися своїм процесуальним правом, зважаючи на те, що відповідно до ст. 270 КУпАП, участь потерпілої та її представника не є обов`язковою в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення, а наявні матеріали справи є достатніми для встановлення всіх обставин і фактів, що мають значення відповідно до ст. 280 КУпАП, то суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності потерпілої ОСОБА_2 та її представника адвоката Іванців С.І.

У судове засідання також викликалися працівники патрульної поліції УПП в Тернопільській область ДПП, які здійснювали складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме: старший лейтенант поліції Пелич Даніро Богданович та сержант поліції Обаранчук Іван Ярославович. Будучи належним чином повідомленими шляхом направлення відповідного листа (а.с. 149) на офіційну електронну адресу УПП в Тернопільській області ДПП (довідка а.с. 150), у судове засідання працівники поліції не з`явилися, про причини неявки не повідомили, жодних клопотань, заяв від них до суду не надходило.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Аналіз диспозиції ст. 124 КУпАП дає можливість зробити висновок, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, має матеріальний склад, тобто є закінченим з моменту настання суспільно-шкідливих наслідків. У кінцевому підсумку об`єктивна сторона вказаного правопорушення передбачає обов`язкову сукупну наявність суспільно-шкідливого діяння у виді порушення вимог ПДР України, а також суспільно-шкідливих наслідків, які перелічені у диспозиції ст. 124 КУпАП та перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з суспільно-шкідливим діянням.

З урахуванням вищевикладеного суд звертає увагу, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП може бути правомірним результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення тоді і лише тоді, коли в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення на основі достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів можна зробити категоричні висновки щодо порушення ОСОБА_1 конкретних вимог ПДР України, що з необхідністю та виключною послідовністю призвело до настання суспільно-шкідливого наслідку, передбаченого у диспозиції ст. 124 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 слідує, що суть інкримінованого правопорушення полягає у тому, що ОСОБА_1 допустила порушення вимог п. 2.3 (б), 11.3, 12.1 ПДР України, до призвело до зіткнення транспортних засобів та отримання ними механічних пошкоджень.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У п. 2.3 (б) ПДР України зазначається, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

У свою чергу відповідно до п. 11.3 ПДР України на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Похідним від зазначеного припису є п. 12.3 ПДР України, в якому встановлено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, з вищевикладеного слідує, що під час здійснення руху на транспортному засобі водій при виборі швидкості руху в дозволених межах завжди повинен враховувати, зокрема, дорожню обстановку. У той же час при зміні дорожньої обстановки, зокрема, виникнення перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити водій транспортного засобу, то останній повинен належним чином відреагувати на зміну дорожньої обстановки шляхом зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або об`їзду виниклої перешкоди. Дорожня обстановка, об`єктивна спроможність відреагувати на її зміну, є визначальним фактором щодо вибору швидкості руху транспортного засобу.

При цьому суд звертає увагу, що буквальне тлумачення положень п. 12.3 ПДР України свідчить про те, що його вимоги поширюються лише на ті випадки, коли під час здійснення руху на транспортному засобі виникає перешкода, яку водій об`єктивно спроможний виявити. Тому у разі виникнення перешкоди, яку водій не був об`єктивно спроможний виявити чи з технічних причин не був спроможний зупинитися або здійснити об`їзд такої перешкоди, то не допускається кваліфікація такої ситуації як неврахування водієм дорожньої обстановки, а відповідно як порушення вимог ПДР України.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Отже, дорожня обстановка, яку водій враховує при виборі швидкості руху транспортного засобу та при різкій зміні якої водій зобов`язаний зменшити швидкість руху аж до повної зупинки транспортного засобу або об`їзду виниклої перешкоди, визначається певною сукупністю факторів, серед яких, зокрема, вбачається наявність перешкод на ділянці дорозі чи інших факторів, які можуть створювати небезпеку для руху учасників дорожнього руху та потребувати від останніх додаткової уважності, пильності та зменшення швидкості руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на органи влади (посадових осіб), що відповідно до ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення. Аналіз ст. 255 КУпАП дає можливість зробити висновок, що в межах даної справи такими уповноваженими особами є працівники поліції.

В межах провадження у справі про адміністративне правопорушення суд не редагує та не змінює фабулу обвинувачення як в бік покращення становища особи, яка притягається до відповідальності, так і в бік погіршення, не збирає докази на підтвердження чи спростування обставин і фактів вчиненого правопорушення, а лише досліджує та оцінює надані докази, на підставі яких і ухвалює остаточне судове рішення. У противному випадку це призведе до перебирання судом на себе функцій органу обвинувачення, що є не сумісним з його правовою природою взагалі.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складалися працівниками патрульної поліції УПП в Тернопільській області ДПП та містять у собі лише: протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1), схему місця ДТП (а.с. 2), письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 3-4), довідку про наявність у ОСОБА_1 водійського посвідчення (а.с. 5). Будь-яких інших матеріалів та доказів на підтвердження обставин та фактів дорожньо-транспортної пригоди, а також обставин, що підлягають встановленню відповідно до ст. 280 КУпАП, суду уповноваженим на те органом влади (посадовими особами) не було надано.

При аналізі доданої до матеріалів справи схеми місця ДТП від 30.07.2023 року (а.с. 2) судом встановлено, що ДТП мало місце на автомобільній дорозі М-19, 406 кілометр+500 метрів. На схемі місця ДТП зафіксовано ділянку дороги у виді хрестоподібного перехрестя нерівнозначних доріг, а саме: автомобільної дороги М-19 з двостороннім рухом по одній полосі у кожному напрямку, яка позначається як головна дорога, та дороги у напрямку с. Росохач, яка позначається як другорядна дорога, на що, зокрема, вказує і знак 2.1 «Дати дорогу», який на схемі ДТП позначений п. 9.

На схемі місця ДТП також зафіксовано автомобілі ОСОБА_1 та автомобіль ОСОБА_2 . Однак при цьому схема місця ДТП не містить жодної інформації, відомостей, позначень щодо напрямку та траєкторії руху цих транспортних засобів, внаслідок чого суд лише може робити припущення з приводу напрямку руху транспортних засобів.

Місце зіткнення транспортних засобів (п. 6 на схемі ДТП) позначається на полосі дорожнього руху, виїзд на яку здійснювала ОСОБА_2 , тобто на зустрічній смузі дорожнього руху по відношенню до ОСОБА_1 .

Однак при цьому суд звертає увагу, що відповідно до п. 10.5 ПДР України поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.

Зважаючи на те, що ширина полоси дорожнього руху, виїзд на яку здійснювала ОСОБА_2 , повертаючи праворуч, становить 3,7 метри, а місце зіткнення позначається аж біля суцільної лінії дорожньої розмітки, то суд також може припускати, що здійснюючи поворот праворуч на виїзд на головну дорогу, потерпіла ОСОБА_2 не в повній мірі дотрималася вимог п. 10.5 ПДР України, оскільки не здійснювала рух ближче до правового краю проїзної частини.

Слід зауважити, що надана схема місця ДТП, за відсутності позначень щодо напрямку та траєкторії руху транспортних засобів до зіткнення, після зіткнення не дає можливості в категоричній формі встановити механізм дорожньо-транспортної пригоди, винуватість водіїв у допущенні останньої, а також відтворити обставини вчиненого правопорушення, що дійсно мали місце в об`єктивній дійсності.

Більше того, надана схема місця ДТП не дає можливості підтвердити інкриміноване ОСОБА_1 обвинувачення у порушенні п. 11.3 та 12.1 ПДР України, а саме у частині перетину суцільної лінії дорожньої розмітки, а також перевищення дозволених меж швидкісного режиму, не врахування дорожньої обстановки.

Наявні у матеріалах справи письмові пояснення (а.с. 3-4) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 містять у собі суперечливі відомості щодо обставин та фактів, які суд, за відсутності інших належних та допустимих доказів, з наявних матеріалів справи перевірити неспроможний, а саме: факт перевищення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 меж швидкісного режиму; факт виїзду ОСОБА_1 на зустрічну смугу дорожнього руху; факт виїзду ОСОБА_2 при повороті праворуч близько до роздільної смуги дорожнього руху.

У свою чергу під час судового розгляду стороною захисту надано Висновок експерта за результатами проведення автотехнічного дослідження від 08.11.2023 року № 25132/23-52 (а.с. 110-118), в якому констатовано, що регламентувати дії водія ОСОБА_1 в рамках даного дослідження в категоричній формі неможливо. Однак в загальному порядку ОСОБА_1 слід було дотримуватися положень п. 12.3 ПДР України, а ОСОБА_2 п. 10.5 та 16.11 ПДР України. Встановити причини дорожньо-транспортної пригоди також неможливо за наявних матеріалів справи.

Хоча висновком експерта встановити механізм та причини дорожньо-транспортної пригоди неможливо, з наявних у ньому фотознімків (а.с. 113-116) судом встановлено, що на місці ДТП, всупереч відомостям схеми ДТП, мало місце Т-образне перехрестя головної дороги М-19 та другорядної дороги на с. Росохач, виїзд з якої і здійснювала ОСОБА_2 . Такі обставини дають підстави вважати надану суду схему місця ДТП неточною та в деякій частині недостовірною.

У свою чергу зафіксовані на фотознімках місце розташування автомобілів після зіткнення, характер та локалізація отриманих пошкоджень, осип деталей транспортних засобів та наявні сліди зіткнення на автомобільній дорозі дають можливість суду лише припускати, що зіткнення автомобілів могло відбутися як внаслідок виїзду на зустрічну смугу руху ОСОБА_1 , так і внаслідок невиконання ОСОБА_2 вимог п. 10.5 ПДР України.

Наданих суду матеріалів справи, у тому числі з урахуванням висновку автотехнічної експертизи, недостатньо, щоб зробити категоричні висновки щодо наявності у діях ОСОБА_1 порушень вимог п. 2.3 (б), 11.3, 12.1 ПДР України. Матеріали справи не містять жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу, зокрема, відео, фото, показань свідків тощо, на основі яких суд мав би можливість встановити, що ОСОБА_1 не була уважною, не врахувала дорожньої обстановки, перевищила межі швидкісного режиму, допустила виїзд на зустрічну смугу дорожнього руху та відповідно зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Натомість відповідно до Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а вина особи має бути доведена у встановленому законодавством порядку з дотриманням провідних принципів права.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.3 (б), 11.3, 12.1 ПДР України, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

Натомість наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення та результати судового провадження не дають можливості зробити категоричний висновок щодо наявності у діях ОСОБА_1 якого-небудь порушення вимог ПДР України, оскільки наданих матеріалів справи недостатньо для здійснення якихось висновків, крім припущень.

Таким чином, інкриміноване обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованим та «поза розумним сумнівом» з наявних матеріалів справи не знаходить своє об`єктивне підтвердження.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, як і її вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 124, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя О.В. Рукас