Справа №591/7553/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сорока М. Р.
Номер провадження 33/816/79/23 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/7553/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 10.10.2022, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Турченка С. П.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження в справі закрити у зв`язку із закінченням строку накладення стягнення, оскільки судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані фактичні обставини справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам, суддя за наявності клопотання про відкладення розгляду справи в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу у його відсутність, повістки в порядку ст. 277-2 КУпАП йому не направив, проігнорував зазначену ним в клопотанні наявність поважної причини такого відкладення, що підтверджується відповідною довідкою лікаря від 07.10.2022. Заперечує факт керування т/з, дані відеозапису не є безперервним і не містять інформації, що він керував т/з, а тому вважає вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння незаконними, сам огляд був проведений поліцейськими з грубим порушенням встановленої законом процедури. Стверджує, що на момент винесення постанови закінчилися строки накладення стягнення, передбачені ч. 6 ст. 38 КУпАП. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки такий пропустив з поважних причин.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування т/з на строк один рік. Стягнуто на користь держави 496,20 грн судового збору.

Згідно постанови, ОСОБА_4 13.10.2021 о 23:40 в м. Суми по вул. Прокоф`єва в районі будинку 44/2 керував т/з Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому порядку на місці зупинки т/з відмовився в присутності двох свідків, а також відмовився від проходження огляду в КНП СОР «ОКМЦСНЗ» попередньо погодившись. Адміністративні матеріали складено в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду; рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

Враховуючи, що ОСОБА_4 10.10.2022 не був присутнім під час прийняття суддею рішення, з матеріалами справи ознайомився 25.10.2022, а з апеляційною скаргою звернувся 28.10.2023, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Зарічного районного суду м. Суми, то строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши доводи захисника Турченка С. П., який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у зв`язку закінченням строку накладення стягнення, перевіривши матеріали даної справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 310007 від 14.10.2021, суддя суду першої інстанції дійшла вірного висновку, що водій ОСОБА_4 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, що об`єктивно підтверджується доказами у справі, а саме:

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, засвідчений підписами свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , відповідно якого ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів (а. с. 2);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 від 14.10.2021, в присутності яких 13.10.2021 о 23:55 ОСОБА_4 було запропоновано пройти огляд на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу, на що останній відмовився та забажав пройти такий в медичному закладі (а. с. 3, 4);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 від 14.10.2021, згідно яких 14.10.2021 о 00:50 в м. Суми по вул. Металургів в районі буд. 17 у їх присутності ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а. с. 5, 6);

- копією постанови від 13.10.2021 серії ЕАО № 4899848 (а. с. 7);

- відеозаписами з відеореєстратора зі службового автомобіля та нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовані обставини переслідування працівниками поліції т/з Audi Q7, д. н. з. НОМЕР_1 по вул. Прокоф`єва, зупинення т/з на АЗС, за кермом т/з був ОСОБА_4 , виявлення працівниками поліції у останнього ознак сп`яніння, відмови ОСОБА_4 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з та бажання пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, а також подальша відмова від проходження такого огляду в присутності двох свідків.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, зокрема відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції і відеореєстратора службового автомобіля.

Письмові пояснення цих свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому необхідно зауважити, що стороною захисту не оскаржувався факт присутності двох свідків при відмові ОСОБА_4 проходити огляд на стан сп`яніння у встановлений законом спосіб.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому і поліцейським спочатку, і суддею суду першої інстанції у подальшому правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану алкогольного сп`яніння.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові правильно присутнє посилання на порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Таким чином, ОСОБА_4 щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що він т/з не керував не заслуговують на увагу, так як не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими в суді доказами, зокрема відеозаписами з технічних засобів працівників поліції, згідно яких заперечення з приводу керування т/з зі сторони останнього були відсутні. Будь-яких даних, які б підтверджували, що за кермом була інша особа стороною захисту надано не було, при цьому сторона захисту не була обмежена у реалізації своїх прав, однак з будь-якими клопотаннями з цього приводу до суду апеляційної інстанції не зверталася.

Відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3, 4 п. 27 постанови Пленуму від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, а згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія.

Проведене дослідження зазначених доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративні правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_4 керував т/з, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів керування ним т/з не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають.

Не можуть бути прийнятими до уваги і твердження апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо недопустимості як доказу відеозапису з технічних засобів працівників поліції, оскільки, як вже зазначалось вище, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 251 КУпАП).

ОСОБА_4 не заперечив того факту, що зафіксовані на відеозаписі події мали місце саме з ним і за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, який підписаний останнім, а в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» ОСОБА_4 зазначив, що такі надасть в суді, а ненадання суду безперервного відеозапису не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. Крім того, необхідно зауважити, що даний відеозапис сумнівів у його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації, фабрикації чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_4 .

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 про порушення права на захист, оскільки суддя суду першої інстанції за наявності клопотання про відкладення розгляду справи в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянула справу у його відсутність, то такі не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Як убачається з наданих матеріалів, справа відносно ОСОБА_4 надійшла до суду 19.10.2021 і її розгляд тривав до 10.10.2022. ОСОБА_4 неодноразово звертався до суду із заявами про відкладення розгляду справи, проте в судове засідання 10.10.2022, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду не з`явився, подав чергову заяву від 07.10.2022 про відкладення судового засідання у зв`язку із потребою пройти курс лікування за межами Сумської області. При цьому надав копію медичної довідки КНП «Клінічна лікарня № 5» СМР від 07.10.2022 за № 01-27/1а/879, згідно якої він з 04.10.2022 знаходиться на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні.

З урахуванням дати вчинення правопорушення, конкретних обставин справи, строків, протягом яких на особу може бути накладене стягнення, обізнаність ОСОБА_4 про наявне щодо нього провадження, суддя суду першої інстанції правильно на виконання вимог закону розглянула справу у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вживши всі необхідні заходи до його повідомлення.

Відповідно ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення, а з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 убачається, що правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП було вчинене 13.10.2021, отже стягнення накладене суддею суду першої інстанції в межах строків, передбачених ч. 6 ст. 38 КУпАП.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 10.10.2022.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 10.10.2022 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов