Провадження № 3-в/522/51/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 Місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Коваленка В.М.

за участю секретаря - Перебендюка Д.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Приморського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Шинкарук О. про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт, накладеного постановою Приморського районного суду м.Одеси від 08.02.2017 року.

УСТАНОВИВ:

Начальник Приморського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Шинкарук О. звернулась до суду з поданням про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт, накладеного постановою Приморського районного суду м.Одеси від 08.02.2017 року, посилаючись на наступне.

30.05.2023 року на адресу Приморського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області надійшла постанова Приморського районного суду м.Одеси від 08.02.2017 року, згідно якої на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт

Оскільки постанова Приморського районного суду м.Одеси від 08.02.2017 року не була звернута до виконання протягом 3 місяців з дня її винесення, 30.05.2017 року за вих.№ 1876 до Приморського районного суду м. Одеси було направлено подання в порядку ст. 303 КУпАП.

Протягом 2018 - 2023 років орган пробації неодноразово звертався до Приморського районного суду щодо отримання інформації про стан розгляду вказаного подання. Однак будь-яка інформація щодо розгляду подання не надходила.

Згідно листа Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року стало відомо, що вищезазначене подання відносно ОСОБА_1 (справа № 522/21075/16-5) відповідно до автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» було зареєстроване судом 07.06.2017 року та станом на 30.08.2023 року не було розглянуте. У зв`язку з чим Приморський суд просив повторно направити подання відносно ОСОБА_1 для його розгляду.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Надточний проти України» від 15.05.2008року зазначив, що український уряд вищав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У п.3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 року (справа №10-рп/2011) Конституційний Суд України, аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачає різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому що вони є менш суспільно небезпечними. У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до «адміністративної відповідальності.

Ураховуючи вищевикладене, окремі суди вважають за можливе застосування правовідносин, які виникли, застосовувати аналогію закону, а саме норми ст.80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання по закінченню строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки- у разі засудження до покарання менш суворого, чим обмеження волі).

Таким чином, системний аналіз положень КУпАГІ у поєднанні із вказаним законодавством і судовою практикою, дає підстави вважати, що строк давності виконання постанови суду про накладення стягнення повинен розпочинатися з дня набрання судовим рішенням законної сили і в усякому разі не перевищувати двох років. Враховуючи викладене, начальник Приморського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Шинкарук О. просила суд звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строків давності виконання судового рішення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Дослідивши надані матеріали, приходжу до висновку, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.05.2023 року на адресу Приморського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області надійшла постанова Приморського районного суду м.Одеси від 08.02.2017 року, згідно якої на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт

Оскільки постанова Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2017 року не була звернута до виконання протягом 3 місяців з дня її винесення, 30.05.2017 року за вих.№ 1876 до Приморського районного суду м. Одеси було направлено подання в порядку ст. 303 КУпАП.

Протягом 2018 - 2023 років орган пробації неодноразово звертався до Приморського районного суду щодо отримання інформації про стан розгляду вказаного подання. Однак будь-яка інформація щодо розгляду подання не надходила.

Згідно листа Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року стало відомо, що вищезазначене подання відносно ОСОБА_1 (справа № 522/21075/16-5) відповідно до автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» було зареєстроване судом 07.06.2017 року та станом на 30.08.2023 року не було розглянуте. У зв`язку з чим Приморський суд просив повторно направити подання відносно ОСОБА_1 для його розгляду.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є: обов`язковість судового рішення. Визначений в ст.303 КУпАП строк давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень загальний і не залежить від виду стягнення, яке було призначено правопорушнику. Сутність строку давності виконання відповідних постанов полягає в тому, що він є граничним періодом у часі, протягом якого мають бути вчинені всі необхідні дії, спрямовані на виконання стягнення. Перебіг строку давності постанови суду розпочинається від моменту звернення її до виконання. Постанова вважається звернутою до виконання, коли орган, який її виніс, вручає або надсилає її копію відповідній особі або надсилає органу, уповноваженому безпосередньо її виконувати. Таким чином, своєчасне направлення постанови для виконання (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) визнається єдиним юридичним фактом, що має значення для встановлення, чи підлягає вона виконанню, незалежно від того, чи розпочато безпосереднє (реальне) виконання цієї постанови. Відповідно до статті 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі Озтюрк проти Германії 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України Про міжнародні договори України та статті 17 Закону України про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не містить поняття строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду. Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації №R(91)1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно із яким, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю. Натомість, дані строки, передбачені в Кримінальному кодексі України, а саме, ст. 80, яка міститься у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Таким чином, порушено інший фундаментальний із принципів права принцип справедливості, оскільки засуджені, які вчинили кримінальне правопорушення, в порівнянні з адміністративним правопорушенням на підставі ст.80 КК України звільняються судом від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду.

Крім того, Конституційний Суд України у п.3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд вважає за можливе до виниклих правовідносин застосувати аналогію закону, а саме норми ст.80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі).

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 08.02.2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді громадських робіт строком на 30 (тридцять ) годин; стягнуто судовий збір.

Тобто, з дня накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, минуло понад 2 роки.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи із неможливості виконання постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 відповідно до положень ст.т.303, 304 КУпАП, його слід звільнити від відбування покарання у виді суспільно-корисних робіт у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст.303, 304 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Подання начальника Приморського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Шинкарук О. - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування адміністративного стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт за ч.1 ст.173-2 КУпАП, призначених постановою Приморського районного суду м.Одеси від 08.02.2017 року у справі №522/21075/16п, провадження №3/522/657/17, у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів.

Суддя:

26.12.2023