Провадження № 33/4808/688/23
Категорія ст.173-2 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

за участю захисника адвоката Синишина П.Є. та представника потерпілої адвоката Микулич І.В.,

розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 20 коп.,

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 19 червня 2023 року, о 10 год. 50 хв. в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно племінниці ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою.

Суд першої інстанції встановив, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КупАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржувана постанова суду є необгрунтованою і такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та не відповідає дійсним обставинам справи .

Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, чим позбавив можливості надати свої пояснення та докази по суті вищевказаного правопорушення, що є порушенням права на захист, який передбачено ст.248 КУпАП.

Звертає увагу, що таким чином суд першої інстанції порушив конституційне право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на участь у судовому розгляді, не забезпечив можливості надати докази та навести доводи,через що порушив вимоги ст.6 Конвенції прав і основоположних свобод.

Вищевказані обставини свідчать про те, що рішення суду першої інстанції було ухвалено судом, з грубим порушенням права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист і підлягає скасуванню.

Вказує на те,що протокол про адміністративне правопорушення з його участю не складався,що підтверджується рапортом працівника поліції в якому зазначено, що він ( ОСОБА_1 ) покинув місце події до приїзду працівників поліції.

Зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано,які саме дії вчинені ним відносно ОСОБА_2 і чи внаслідок таких дій могла бути чи заподіяна шкода психологічному або фізичному здоров`ю потерпілої. Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено жодних свідків та не долучено належних доказів, які підтверджують його вину у вчиненні правопорушення.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 не з`явились, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд апеляційної скарги.

Разом з тим, ОСОБА_1 подав клопотання в якому вказав, що повністю підтримує вимоги апеляційної скарги та просить розглянути справу без його участі, оскільки повністю довіряє представництво своїх інтересів адвокату Синишину П.Є.

Зі змісту доводів представника потерпілої адвоката Микулич І.В. вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за її відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 знають про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не з`явились до суду апеляційної інстанції та не повідомили про бажання приймати участь у судовому засіданні, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка притягається до відповідальності та потерпілої.

Захисник адвокат Синишин П.Є. судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Представник потерпілої адвокат Микулич І.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду залишити без змін, оскільки суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи сторони захисту, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України").

Зокрема, санкцією ч.1 ст. ст.173-2 КУпАП, якою встановлено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, передбачено застосування адміністративного арешту на строк до десяти діб.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та оскаржити судові рішення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В своїх доводах апелянт ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі а за відсутності даних про отримання повідомлення суду про день та час розгляду справи в суді, чим порушив його права. Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіряючи доводи сторони захисту, апеляційний суд також виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд вважає. що в матеріалах справи відсутні достатні дані, які підтверджують, що ОСОБА_1 дійсно був повідомлений у встановленому законом порядку про наявність висунутого обвинувачення.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що правопорушник відмовився від підпису щодо ознайомлення його зі змістом протоколу та отримання його копії.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні достатні дані, які підтверджують вищевказані обставини.

Так, відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Разом з тим, обов`язок довести відповідність зазначених даних фактичним обставинам покладається на особу, яка склала такий протокол.

Зокрема, зі змісту рапорту старшого інспектора СПДН Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Лебухорського Т. ( а.п.4) вбачається, що 19.06.2023 року о 10.56 зі служби 102 надійшло повідомлення про конфлікт з братом матері, який дебоширить, поводиться неадекватно. Проживають разом. Фізичне насильство не застосовував. Систематично з дядьком виникають конфлікти та викликає поліцію на нього. Прибувши за вказаною адресою було виявлено заявницю ОСОБА_2 , яка повідомила, що її дідько ОСОБА_1 вчинив насильство психологічного характеру, чим порушив ТЗП серії АА 405921 , винесене 18.06.2023р. У заявниці відібрано письмову заяву пояснення, оскільки ОСОБА_1 , покинув місце події до приїзду працівників поліції, проведено форму оцінки ризиків. По даному факту проводиться перевірка.

Таким чином, зі змісту рапорту працівника поліції вбачається, що на момент приїзду працівників поліції ОСОБА_1 не перебував на місці події і протокол про адміністративне правопорушення було складено за його відсутності на підставі пояснень потерпілої ОСОБА_2 .

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено на місці події 19.06.2023 року та на наступний день направлено до суду першої інстанції

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП бул розподілено судді Руденко Д.М. 14.07.2023 року.

Матеріали справи містять довідку відповідно до якої ОСОБА_1 17.07.2023 року був повідомлений про розгляд провадження за допомогою СМС - повідомлення на телефонний номер, який зазначено в протоколу про адміністративне правопорушення.( а.п.11)

Разом з тим, в матеріалах провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_1 давав згоду на отримання судових повісток за допомогою СМС- повідомлення та зазначав відповідний телефонний номер.

Даних про те, що потерпіла ОСОБА_2 повідомлялась судом про розгляд провадження в суді першої інстанції матеріали справи не містять.

02.08.2023 року, суддя Івано-Франківського міського суду Руденко Д.М. за відсутності сторін ухвалив судове рішення, яким визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та наклав стягнення адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 19.06.2023 року близько 10 год. 50 хв. в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно племінниці ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою.

Суд першої інстанції вказав, що вину ОСОБА_1 доведено зібраними по справі доказами, зокрема даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 992855 від 19.06.2023 року, довідкою про результати перевірки за зверненням ОСОБА_2 від 19.06.2023 року, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 19.06.2023, рапортом працівника поліції, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає, що вищевказане судове рішення не можна вважати належно мотивованим, оскільки суд тільки перерахував наявні у справі матеріали, однак не надав їм відповідну правову оцінку, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення рішення, не вказав, які саме фактичні дані вони дозволяють встановити та яким чином підтверджують наявність відповідного правопорушення та доведеність вини особи, яка звинувачується у вчиненні такого правопорушення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні рішення, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції переглянути його.

Так, відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів.

Згідно диспозиції ст.173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, рапорт працівника поліції, протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення не можуть бути визнані достатніми даними, які доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки засновані на письмових пояснення потерпілої ОСОБА_2 .

Так, в матеріалах справи наявні письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 19.06.2023 року в яких вона стверджує, що 19.06.2023 року близько 10год.30 хв. по АДРЕСА_1 її дядько ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив з нею сварку в ході якої погрожував нецензурною лексикою , ображав її та порушив вимоги Термінового забороненого припису серії АА 405921 , який було винесено на 5 діб.

На підставі вищевказаних письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 було складено форму оцінки ризиків домашнього насильства та встановлено, що він відноситься до низького рівня .( а.п.6) , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №992855 від 19.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення , передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП( а.п. 2) та рапорт рапорту старшого інспектора СПДН Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Лебухорського Т. ( а.п.4,8)

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує своє керівництво про законність своїх дій і не може бути визнаний належним та допустимим доказом, який доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

До матеріалів справи долучено копію ОСОБА_3 забороненого припису серії АА 405921, зміст якого встановити неможливо у зв`язку з поганою якістю долученої копії.

Зі змісту доводів захисника адвоката Синишина П.Є. та представника потерпілої адвоката Микулич І.В. вбачається , що вищевказаний припис було визнано таким, що не відповідає вимогам закону в частині заборони наближатися до потерпілої, оскільки ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 проживають разом в одній квартирі.

Разом з тим, письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 не можуть бути визнані належними та допустимим доказом у даному провадженні, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів потерпіла не допитувались у судовому засіданні у встановленому законом порядку.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які дозволяють встановити фактичні обставини події та прийти до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було допущено грубе порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд не мотивував належним чином свої висновки в частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами, не навів зміст досліджених доказів, не проаналізував їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення та за відсутності доказі, які підтверджують вину у вчинені правопорушення, безпідставно визнав обвинуваченого винним у вчиненні правопорушення.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які спростовують доводи апелянта про його невинуватість у вчиненні правопорушення.

За обставин викладених вище, апеляційний суд вважає недоведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-12 КУпАПскасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв