н/п 3/490/1729/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/6032/22
П О С Т А Н О В А

07.09.2023р. суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І., розглянувши протокол про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, згідно протоколу мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

На адресу Центрального районного суду м. Миколаєва надійшли матеріали адміністративного протоколу серії ААБ №331450 від 05.11.2022р., складеного у відношенні ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно протоколу 05.11.2022р. близько 15:00 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Subaru" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві по вул. Майстерській, маючи явні ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді тремтіння пальців рук, зіниць очей, які не реагують на світло, неприродної блідості обличчя. В порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на з`ясування стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом медичному закладі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку. Жодних заяв чи письмових заперечень безпосередньо від нього на адресу суду не надходило. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З огляду на вказані обставини, та те що ОСОБА_1 було відомо про обставини складення адміністративного протоколу та про його розгляд судом, що слідує із обставин зафіксованих відеозаписом до протоколу, таким чином повинен був цікавитись ходом розгляду справу, об`єктивно мав для цього можливості, чим не скористався. За такого суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Враховуючи наведене, вивчивши матеріали додані до протоколів, приходжу до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм адміністративного законодавства відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) Європейський Суд зазначив, що у справах про адміністративні правопорушення суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, згідно протоколу серії ААБ №331450 дії ОСОБА_1 було кваліфіковано як порушення п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При складанні протоколу за ст. 130 КУпАП, у разі порушення водієм п. 2.5 ПДР, працівниками поліції мають бути надані доказі щодо: 1/ керування особою транспортним засобом та законності підстав зупинки транспортного засобу; 2/ наявності ознак сп`яніння; 3/ відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Відсутність доказів щодо сукупності вказаних ознак, може слугувати підставою до закриття адміністративного провадження.

У якості доказів провини ОСОБА_1 до матеріалів справи окрім самого адміністративного протоколу додано оптичний диск з відеозаписом з натільної камери працівника поліції.

В ході огляду відеозапису встановлено наступне. Так працівниками поліції здійснюється зупинка т/з під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування та перевірки документів, працівник поліції виявляє у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння - відсутність реакції зіниць очей на світло та питає чи вживав водій заборонені речовини. ОСОБА_1 відповідає, що вживав однак наразі "чистий", бо це було приблизно 2 тижні назад. Питає у інспектора чи має сенс їхати на огляд до медичного закладу. На вказане поліцейський повідомляє, що "взагалі то покаже". При цьому інспектор додає, що радити як вчинити не може, але якщо пройде огляд в лікарні, то складуть протокол про перебування у стані наркотичного сп`яніння, а у разі відмови просто вкажуть про наявність ознак такого сп`яніння. Вказане висловлювання поліцейського стало приводом до відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, у зв`язку з чим щодо нього було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналізуючи зафіксовані відеозаписом обставини, вбачається, що фактично непрофесійні та маніпулятивні дії працівників поліції у вигляді висловлювань на користь відмови від проходження огляду на з`ясування стану наркотичного сп`яніння, наведення "аргументів" проти огляду в лікарні (однозначного підтвердження стану наркотичного сп`яніння) - слід трактувати як схиляння особи до прийняття рішення, зручного для працівників поліції. В свою чергу наведені протиправні дії інспекторів поліції обумовили невірне сприйняття ОСОБА_1 процедури проходження огляду, що стало наслідком його відмови від такого огляду. Тобто його рішення про відмову в такому випадку не можна вважати до кінця усвідомленим, об`єктивним та добровільним, що виключає наявність порушення вимог п. 2.5 ПДР України.

Окремо слід зазначити, що зазначена інспектором ознака у вигляді відсутності реакції зіниць очей на світло взагалі поліцейським не перевірялася. Вбачається сумнівним, що інспектор візуально зміг виявити таку ознаку в умовах денного освітлення.

На підставі викладеного, оскільки рішення ОСОБА_1 про відмову від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння було спровоковано під тиском маніпулятивних дій працівників УПП в Херсонській області, отже така відмова не може вважатися порушенням п. 2.5 ПДР України, за такого його дії не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 130 КУПАП, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття адміністративного провадження.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів.

Суддя Дірко І.І.