САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 718/1510/23
Провадження №3/726/975/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Мілінчук С. В. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України,-

ВСТАНОВИВ :

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Так у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 444045 вказано, що 11.05.2023 року о 01 годині 23 хвилин водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Незалежності, 10 у м. Кіцмань у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9. а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу, результат 1.00%.

До суду особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Враховуючи вище зазначені правові норми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважаю за можливе провести розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП вказує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації,трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У п 24. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено про необхідність звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши відеозапис із нагрудного відео реєстратора працівників поліції, встановлено, що полісмени, зупинили автомобіль «Форд Фокус», під керуванням ОСОБА_1 . Після зупинки, не роз`яснюючи будь-яких підстав для такої зупинки, працівник поліції одразу наказ водію вийти із автомобіля та запитав куди він направляється. Одразу після цього запропонував пройти огляд на стан сп`яніння.

Разом із тим, матеріали справи, зокрема і досліджений відеозапис не містять будь-яких доказів, які б свідчили про наявність підстав для зупинки автомобіля, визначених у ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».

Встановлюючи законність дій працівників поліції (щодо зупинки транспортного засобу) у даному випадку, варто вказати, що наявність чи відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу має важливе правове значення для встановлення законності здійснення інших процесуальних дій працівниками поліції.

У справі №664/506/16-к ККС констатував стосовно визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруйного дерева», що у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені певні процедури, а як наслідок і право людини.

Окрім того, у відповідності до позиції КАС ВС, викладеній у постанові від 15.03.2019 за № 686/11314/17 (К/9901/15541/18), оскільки були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб, посвідчення водія, або проведення будь-яких інших дій стосовно водія є неправомірними.

Відсутність підстав для зупинки має наслідком незаконність і подальших процесуальних дій з боку працівників поліції. В даному випадку, на підставі дослідженого відеозапису, виникають обґрунтовані сумніви у наявності об`єктивних та реальних підстав для зупинки транспортного засобу. Докази, які мають похідних характер від першопричин виникнення підстав для їх збирання, як кожен окремо так і в їх сукупності, також викликають обґрунтовані сумніви у їх належності та допустимості. В свою чергу, судове рішення не може ґрунтуватись на доказах, які зібрані із порушенням встановленого порядку їх збирання, припущеннях, сумнівах чи домислах.

Натомість у подальшому, працівники поліції без будь-яких пояснень чи пред`явлення доказів, склали стосовно ОСОБА_1 постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, у якій вказано, що останній керував транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки. Разом із тим, сам факт складання такої постанови у подальшому, не обґрунтовує наявність підстав для зупинки транспортного засобу, оскільки обставини, викладені у постанові не були висловлені працівником поліції після зупинки та не слугували підставою для зупинки.

Разом із тим, порядок проведення огляду на стан сп`яніння встановлюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 р., де вказано, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Згідно п. 22 розділу ІІІ Інструкції, встановлено також, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан спяніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Згідно ст. 266 КУпАП перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Із відеозапису встановлено, що працівники поліції запропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. В ході розмови, водій погодився пройти такий огляд у лякаря КНП Кіцманська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування. Однак працівники поліції відмовили ОСОБА_1 проводити огляд у м. Кіцмань та вказали, йому, що для проходження огляду необхідно поїхати у м. Чернівці. ОСОБА_1 висловив здивування, оскільки йому, як лікарю, достеменно відомо, що огляд на стан сп`яніння у м Кіцмань проводиться у вказаному закладі охорони здоровя. Наголосив також, що бажає проходити огляд у м. Кіцмань та не хоче їхати більш ніж за 60 кільметрів у обидві сторони для проходження огляду у м. Чернівці. Після цього працівники поліції вказали, що якщо він не поїде з ними до м. Чернівці, будуть вважати такі дії за відмову від проходження огляду.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України правопорушник не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, огляд на стан сп`яніння проводиться у найближчому охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння Проведення огляду осіб на стан алкогольного сп`яніння або в інших закладах забороняється.

Найближчим таким закладом, у даному випадку є КНП Кіцманська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування. Зважаючи на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість, тягар доказування правомірності своїх дій покладено на органи поліції та їх посадових осіб. Посилання працівників поліції на відсутність у м. Кіцмань належного закладу охорони здоровя, у якому проводиться огляд на стан сп`яніння є сумнівними та недостовірними, такими, які в даному випадку, повинні бути доведені належним чином, зважаючи, що належність (чи неналежність) місця проведення огляду є підставою для визнання дій поліцейських такими, які не відповідають вимогам вказаних нормативних актів та порушують права особи. Як наслідок, відмова працівників поліції провести огляд у належному закладі охорони здоровя, окрім сумнівів у доведеності винуватості особи, порушує встановлений порядок огляду особи на стан сп`яніння, тягне за собою визнання його результатів не дійсними та закриття провадження у справі.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже, розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та матеріалах долучених до нього, які були зібрані органом, який склав протокол. Для з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, на суд не може бути покладена функція збирання доказів.

Зважаючи на викладені обставини, ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу.

Після проходження огляду, працівниками поліції не було оголошено їх результатів на відеозапис. Працівник поліції запитав водія, чи погоджується він із результатами огляду. ОСОБА_1 вказав, що згідний із тим що побачив. Задовольнившись такою відповіддю, працівники поліції приступили до складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вже було вказано, судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Разом із тим, вказана відповідь водія, не дає можливості встановити, із чим саме він погодився, дозволяє неоднозначно трактувати його відповідь та тільки припускати про його згоду із результатами огляду. Разом із тим працівник поліції, всупереч вимогам Інструкції, не встановив ствердну відповідь водія на таке питання, обмежився формальним підходом до такої відповіді, що має наслідком сумніви у доведеності обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Посадова особа, окрім обґрунтованого пред`явлення обвинувачення та роз`яснення підстав для притягнення до відповідальності, зобов`язана чітко виконати інші вимоги передбачені нормативно правовими актами, зокрема вказаною інструкцією та нормами КУпАП. Неналежне встановлення факту згоди водія із результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, тягне за собою порушення встановленого порядку огляду особи на стан сп`яніння, порушує права особи, які він міг реалізувати у тому чи іншому випадку, призводить до визнання результатів огляду не дійсними та закриття провадження у справі.

Окрім того, відповідно до ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Разом із тим, як це було встановлено із відеозапису, під час складання протоколу, ОСОБА_1 не було роз`ясненого його права, як це передбачено ст.ст.256, 268 КУпАП, а відмітка у протоколі про зворотнє, не відповідає встановлений обставинам. Натомість права були роз`яснені виключно під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що незабезпечення права на захист є порушенням вимог Конвенції щодо розгляду справи. Так, у своєму рішенні від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» Європейський суд з прав людини відмітив, що мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у поєднанні з підпунктами «b» і «c» пункту 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що заявниці не було надано можливості підготувати свій захист та ефективно скористатись допомогою захисника.

Статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини. Відтак, не повідомлення особи про його права, а як наслідок ненадання інспектором можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, у випадку якщо особа цього б бажала, порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Така бездіяльність працівників поліції порушила конституційні права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та, як наслідок, порушує порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі. Аналогічний висновок викладений у постанові ВС КАС від 18 лютого 2020 року по справі № 524/9827/16-а.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Вказані обставини, як кожна окремо, так і в своїй сукупності, породжують сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 , які тлумачаться на його користь. Разом із тим, уповноваженими особами не виконано ряд вимог Інструкції, яка встановлює порядок проведення огляду на стан сп`яніння, що має наслідком недійсність результатів огляду. Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вважаю за необхідне провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 7, 130, 245, 247, 278, 280, 251-252, 256, КпАП України наказу № 1452/735 від 09.11.2015 року Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом 10-ти діб з дня її винесення.

СуддяС. В. Мілінчук