Справа № 307/716/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
15.06.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2023 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , гр. України,
визнана винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення: за ст. 124 КУпАП - у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн; за ст. 122-4 КУпАП - у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
На підставі ст. 36 КУпАП призначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.
Згідно з постановою, 22.02.2023, о 19 год 00 хв, у смт Тересва, по вул. Народній, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Дейво LEGANZA», державний номерний знак НОМЕР_1 , не надала перевагу у русі автомобілю марки «BMW», який повертав ліворуч, та допустила з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушила п. п. 12.1, 13.1 ПДР.
Крім того, 22.02.2023, о 19 год 00 хв, у смт Тересва, по вул. Народній, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Дейво LEGANZA», державний номерний знак НОМЕР_1 , скоївши ДТП, а саме здійснила наїзд на автомобіль марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого залишила місце пригоди, чим порушила п. 2.10 А Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова є незаконною, оскільки суд першої інстанції не з`ясував фактичні обставин справи, взяв до уваги неналежні докази та дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП. На переконання апелянтки, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому містяться скорочення щодо посади працівника поліції, також вказано, що особу водія встановлено на підставі П/В ВМХ 700632, однак не зазначено повну назву документу та інші важливі відомості. Крім того, у протоколі немає даних про потерпілу особу. Також апелянтка вважає, що схема місця ДТП не може визнаватись належним доказом, оскільки у ній відсутні відомості щодо порушення пункту ПДР, немає даних про сліди гальмівного шляху коліс транспортних засобів тощо; координат місця зіткнення, інших слідів та предметів, що стосуються ДТП. Апелянтка зазначає, що місцевим судом проігноровано те, що пояснення ОСОБА_2 під час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення на місці події та безпосередньо при розгляді справи у місцевому суді, є суперечливими. Водночас ОСОБА_1 стверджує, що жодних доказів, які можуть підтвердити факт залишення нею місця дорожньо-транспортної пригоди у матеріалах справи немає. Стверджує, що визнання нею вини у вчиненому, про що свідчать протоколи про адміністративні правопорушення, не може свідчити про скоєння нею адміністративного правопорушення, оскільки, через правову необізнаність та стрес апелянтка не усвідомлювала, що саме підписує. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Куцини Ю. М., потерпілої ОСОБА_2 та її представника адвоката Марича І. Ю., неявка яких, з огляду на приписи ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів справи убачається, що: вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать довідки про доставку SMS (а. с. 45, 46, 47); заяв про відкладення розгляду справи та відомостей про поважність причин неявки потерпілої та її представника до апеляційного суду не надходило; від апелянтки ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, у яких вона також просить розглянути справу без її участі.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_3 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Так, статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Приймаючи оскаржувану постанову, якою ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, суд першої інстанції взяв до уваги докази, які нібито повністю підтверджують вину ОСОБА_3 , зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 126205 від 03.02.2023, схему місця ДТП, фото таблиці автомобілів, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 126201 від 23.02.2023.
Пославшись на наведені вище докази, суд першої інстанції визнав доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що вона, 22.02.2023 о 19 год по вул. Народній у смт Тересва Тячівського району, керуючи транспортним засобом марки «Дейво LEGANZA», д. н. з. НОМЕР_1 , не надала перевагу у русі автомобілю марки «BMW», який повертав ліворуч, та допустила з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушила п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, після чого залишила місце пригоди, чим порушила п. 2.10 А ПДР України.
Однак, апеляційний суд не погожується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Так, відповідно до п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Згідно з п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про те, що такі не містять відомостей про те, які саме дії (бездіяльність) вчинила ОСОБА_3 , що підпадають під ознаки порушень, передбачених п. п. 12.1, 13.1 ПДР України.
При цьому, апеляційним судом не встановлено доказів, які б із достовірністю свідчили про порушення ОСОБА_3 передбачених п. п. 12.1, 13.1 ПДР України правил дорожнього руху.
Відповідно до наявних у матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_2 , 22.02.2023 приблизно о 19 год, керуючи транспортним засобом марки «БМВ», д. н. з. НОМЕР_2 , їхала із смт Тересва у напрямку с. Бедевля, включила лівий покажчик повороту і почала виконувати маневр повороту на другорядну вулицю. У той час коли вона передньою частиною автомобіля заїхала на другорядну вулицю, автомобіль, який рухався із с. Бедевля у напрямку смт Тересва, здійснив наїзд на задню частину її автомобіля, після чого покинув місце ДТП та поїхав у напрямку с. Бедевля (а. с. 5).
Зміст пояснень ОСОБА_2 свідчить про те, що водійка ОСОБА_3 рухалась на автомобілі головною дорогою по своїй смузі руху, а водійка ОСОБА_2 здійснювала маневр повороту ліворуч з головної дороги на другорядну і у момент ДТП керований останньою автомобіль знаходився на смузі руху автомобіля керованого ОСОБА_3 .
Згідно з приписами п. п. 16.3 ПДР водійка ОСОБА_2 , здійснюючи поворот ліворуч з головної дороги на другорядну, зобов`язана була дати дорогу транспортному засобу, який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху прямо.
Між тим, з письмових пояснень ОСОБА_3 , відібраних інспектором Вурстою М. М., убачається, що ОСОБА_3 , керуючи автомобілем, допустила зіткнення з автомобілем марки «БМВ».
Зміст цих пояснень свідчить про те, що інспектором не з`ясовувались напрямки руху транспортних засобів, якими керували ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно, пошкодження на транспортних засобах, а також правомірність дій тієї чи іншої учасниці дорожньо-транспортної пригоди.
Наведене свідчить про неповноту перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди при відібрання пояснень у гр. ОСОБА_3 .
Неповнота перевірки та поверховість допущені інспектором і при відібранні пояснень від водійки ОСОБА_2 . Так, з пояснень ОСОБА_2 не вбачається, на якій відстані від місця, де ОСОБА_2 почала здійснювати маневр повороту ліворуч, знаходився транспортний засіб, яким керувала ОСОБА_3 , рухаючись по своїй смузі руху з зустрічному до керованого ОСОБА_2 напрямку. При цьому, інспектором не з`ясована орієнтовна швидкість руху транспортних засобів учасників дорожньо-транспортного пригоди та чи були очевидцями події які-небудь інші особи.
Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що наявні у матеріалах справи фотографії пошкоджень транспортних засобів (а. с. 18-21) не є належним чином засвідчені та не дають обґрунтованих підстав вважати, що наявні на транспортних засобах пошкодження виникли саме під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце за участі водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Матеріали справи не містять інших пояснень водійки ОСОБА_2 , на підставі яких можна було б дійти висновку про правомірність вчинюваних нею дій як перед зіткненням автомобілів, так і у момент їх зіткнення.
Окрім того, матеріали справи не містять і відомостей про наявність чи відсутність дорожніх знаків, які знаходились перед місцем зіткнення транспортних засобів по вул. Народній у смт Тересва Тячівського району.
Разом із тим, як убачається із схеми дорожньо-транспортної пригоди, така не містить відомостей про: сліди гальмівного шляху коліс транспортних засобів (їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжину від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжину слідів на ділянках з різним покриттям); інші сліди та предмети, що стосуються пригоди (розміщення частин та об`єктів уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання грунту, що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площі розсіювання уламків скла, осипання грунту); координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів. При цьому, зі схеми місця ДТП убачається, що в такій містяться відомості про пошкодження двох транспортних засобів (марки БМВ та Дейво) та зазначено, що учасників дорожньо-транспортної пригоди було два, однак відомості про учасників ДТП відображено лише щодо ОСОБА_2 , а щодо іншого учасника ДТП відомості у схемі відсутні.
Крім того, з наданих у суді першої інстанції пояснень ОСОБА_4 убачається, що вона завершила маневр повороту та повністю заїхала на другорядну вулицю і лише тоді відбулось зіткнення транспортних засобів, однак з наданих нею інспектору письмових пояснень убачається, що вона заїхала на другорядну дорогу передньою частиною автомобіля, а наїзд іншим транспортним засобом було здійснено у задню частину керованого нею автомобіля. Вказане свідчить про суперечність пояснень гр. ОСОБА_4 , наданих інспектору поліції та суду. Між тим, вказані суперечності у поясненнях ОСОБА_4 не були усунуті судом при розгляді справи, судом не дана оцінка цим суперечностям. Вказане породжує обґрунтовані сумніви у правдивості пояснень ОСОБА_4 - водійки транспортного засобу, учасниці ДТП.
Тому, заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що, беручи до уваги пояснення ОСОБА_4 від 22.02.2023, ширину однієї смуги руху та довжину автомобіля марки (приблизно 4,6 м) можна дійти висновку про те, що ДТП настала не з вини ОСОБА_3 , що дії ОСОБА_3 не знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.
Також слушними апеляційний суд визнає і доводи сторони захисту про те, що зазначене у заяві про долучення доказів та вирішення справ від 24.04.2023 твердження про те, що «на головній вулиці залишився слід автомобільних шин, що утворилися внаслідок гальмування її ( ОСОБА_3 ) автомобіля», не відповідає дійсності, є надуманими та жодними належними і допустимими доказами не підтверджені, у тому числі і схемою місця ДТП.
При оцінці наявного в протоколі пояснення ОСОБА_3 про те, що вона згідна з протоколом, а також письмових пояснень про те, що вона допустила зіткнення з автомобілем марки «БМВ», апеляційний суд бере до уваги доводи сторони захисту про те, що саме по собі визнання ОСОБА_3 факту ДТП не може свідчити про винуватість ОСОБА_3 у скоєнні нею адміністративного правопорушення, оскільки через правову необізнаність та стрес вона не зрозуміла, що протокол складено саме за вчинення нею адміністративного правопорушення, а вважала, що протоколи складено за те, що вона була учасником ДТП, а не її винуватцем, що в свою чергу свідчить про те, що визнання вини або згода із відображеними у протоколі обставинами, без наявності беззаперечних доказів, не може бути розцінено судом як фактична обставина справи.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у складених щодо ОСОБА_3 протоколах відсутні відомості про потерпілих та свідків, незважаючи на те, що відповідно до матеріалів справи іншим учасником ДТП є ОСОБА_4 , що в свою чергу свідчить про невідповідність протоколів вимогам ст. 256 КУпАП.
Разом із тим, апеляційний суд бере до уваги те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на приховання факту ДТП або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
Апеляційний суд також зазначає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь - яких відомостей про те, що поліцейськими проводились заходи щодо встановлення (розшуку) іншого учасника ДТП та (або) розшуку транспортного засобу - учасника ДТП.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд надає перевагу поясненням водійки ОСОБА_3 щодо обставин ДТП, причин їх виникнення, та приймає їх до уваги.
При цьому, апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_3 залишила місце ДТП, оскільки була у стресовому стані, однак через деякий час повернулась, так як не мала наміру приховувати ДТП. Беручи до уваги ці доводи, апеляційний суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б спростовували їх.
На переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують факту порушень ОСОБА_3 вимог передбачених п. п. 12.1, 13.1 та 2.10а Правил дорожнього руху України та, відповідно і вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП.
Інших доказів, які безумовно можуть слугувати підставою для висновку, що у діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративних правопорушень за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, у матеріалах справи немає.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчать про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_3 , суд першої інстанції, у порушення вимог, передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не уповноважений за власною ініціативою збирати докази, на підтвердження обставин, викладених у протоколі.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП у діях ОСОБА_3 , за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу цих адміністративних правопорушень тлумачаться на її користь.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_3 вимог, передбачених п. п. 12.1, 13.1 та 2.10а Правил дорожнього руху України, та про наявність у її діях складу передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП адміністративних правопорушень, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб.
Тому, доводи сторони захисту про те, що протоколи про адміністративні правопорушення за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП складені щодо ОСОБА_3 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, - апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.
Вищенаведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення бере їх до уваги.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП адміністративних правопорушень, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за участі ОСОБА_3 у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб - поліцейських покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2023 року, щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбачених ч. 1 ст. 124, ст. 122-4 КУпАП адміністративних правопорушень.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН