Провадження № 3/760/7316/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Агафонов С.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла Управління патрульної поліції в місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, Водій ОСОБА_1 07.09.2023 року о 10 год.20 хв. в м. Києві по просп. Берестейському, в напрямку центру, керував т.з. «Джип», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав, зазначив, що вони з ОСОБА_2 їхали у зазначеному автомобілі. ОСОБА_3 був за кермом. По дорозі в них зламалась машина, вони зупинились посеред дороги перед Шулявським мостом, включили аварійну сигналізацію. ОСОБА_3 викликав таксі, оскільки дуже поспішав на якусь нараду бо він військовий. Сам ОСОБА_1 після зупинки вийшов на вулицю та очікував товариша, якому він зателефонував з проханням про допомогу в ремонті автомобіля. Поки він чекав, хвилин через 15 під`їхала патрульна поліція та звинуватила його, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Однак, він не керував транспортним засобом, навіть не мав при собі посвідчення водія. Був під дією заспокійливих ліків, які йому виписав лікар, бо в нього декілька контузій і його постійно турбують головні болі та він перебуває в постійному стресі, оскільки нещодавно прийшов з війни.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , судді показав, що він військовослужбовець ЗСУ. Вони їхали з ОСОБА_5 , їх машина зламалась посеред дороги та двигун заглух. Їхав в ГУР на перевірку, а тому йому не можна було запізнюватись. Після того, як зрозумів, що машина далі їхати не зможе, викликав таксі «Убер» та лишив ОСОБА_6 чекати на допомогу. Пізніше його набрав ОСОБА_7 і сказав, що поліція звинуватила його в тому, що він був п`яний за кермом. Коли свідок повернувся на місце, поліція вже поїхала.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , судді показав, що в кінці жовтня до нього зателефонував ОСОБА_9 та сказав, що в них з ОСОБА_3 зламалась машина та треба приїхати допомогти її завести, бо ОСОБА_3 поїхав по справах, а сам він не взмозі це зробити. Свідок приїхав до Шулявського мосту, на проїзній частині стояла машина, а поліція в цей час складала протокол. Він відремонтував двигун, сів за кермо та відігнав автомобіль на парковку.

Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, враховуючи обставини справи та пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та свідків, суддя прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а ст. 245 цього Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ст. 130 КУпАП встановлює такий склад адміністративного правопорушення: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справі, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вказане рішення ЄСПЛ, яке згідно ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обов`язкове і для працівників Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду і є доказом у справі, суперечить іншим матеріалам справи про адміністративне правопорушення, оскільки відомості зазначені у ньому належним чином не узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Так, яв випливає із даних відеозапису, що зроблений поліцейськими на бодікамеру, ОСОБА_1 неодноразово повідомляв поліцейських, що він не керував транспортним засобом і що в нього при собі навіть немає посвідчення водія. Однак не зважаючи на це, поліцейські навіть не поцікавилися у нього хто ж дійсно був за кермом автомобіля, хоча могли це з`ясувати, взяти номер телефону та взяти показання у ОСОБА_4 . Однак, замість цього наполягали на проходженні огляду на стан сп`яніння саме ОСОБА_1 , який відмовився від проходження даного огляду, оскільки не перебував за кермом. Разом з тим, поліцейські все одно склали на нього протокол.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля, поліцейські цього також не бачили та не могли бачити, оскільки під`їхали до вже стоячого автомобіля, в якому на пасажирському сидінні (як випливає із відеозапису) сидів ОСОБА_1 , навпаки, суду надані докази у виді показань свідків, що автомобілем керував не ОСОБА_1 , а ОСОБА_4 , що виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наведені судом обставини не дають можливість дійти ґрунтовного висновку про наявність вини водія ОСОБА_1 , оскільки працівниками поліції не зібрані докази вини останнього.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, матеріалами провадження не встановлено остаточної відповідності та дійсності зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення фактичних обставин події, та відомостей. Зокрема і виявлені в процесі розгляду провадження розбіжності, не узгоджуються матеріалами справи, що позбавляє суд упевнитися в дійсності відображених даних.

Оскільки згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, то усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності поза розумним сумнівом.

Отже, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з викладеного, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Агафонов С.А.