Справа №461/9836/23
Провадження №3/461/3453/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши за участю представника особи відносно якої складено протокол адвоката Фецяка В.Я., матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, доцента кафедри ЛНУ ім. І.Франка, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №634248, у м. Львові, вул. Городоцька, 45, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen РоІо д.н.з. НОМЕР_1 , проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни при зміні напрямку руху, не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам руху, перед поворотом праворуч, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині, що призвело до зіткнення з автомобілем Audi A4 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який у подальшому здійснив наїзд на перешкоду (огороджувальні стовпці). Внаслідок цього, зазначені автомобілі та огороджувальні стовпці отримали механічні пошкодження, що завдало матеріальних збитків.

Представник ОСОБА_1 адвокат Фецяк В.Я. у судовому засіданні заперечив факт правопорушення. Зазначив, що з висновком інспектора поліції щодо наявності у діях водія ОСОБА_1 порушень ПДР України, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням зіткнення транспортних засобів, не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до п 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи письмових пояснень водія ОСОБА_1 наданих нею по суті подій ДТП та які нею підтримуються, 19.10.2023 року о 20 год. 45 хв. вона керувала транспортним засобом марки Фольксваген Поло д.н.з. НОМЕР_1 та рухалась по вул. Городоцькій у напрямку центру міста. Проїжджаючи церкву Св. Анни, рухалась у лівій смузі руху. Проїжджаючи світлофор на зелене світло, здійснювала рух прямо та мала намір здійснити заїзд у двір будинку по АДРЕСА_2 , де проживає. Проїжджаючи поворот на вул. Огієнка, вона зменшила швидкість руху, увімкнула правий показник повороту та переконалась у відсутності транспортних засобів на смузі руху громадського транспорту, на якій транспортні засоби були відсутні. Під`їжджаючи до заїзду у подвір`я будинку, вона призупинилась та упевнилась у відсутності транспортних засобів на смузі для громадського транспорту чи автомобілі, які здійснювали перестроювання на дану смугу, які були відсутні. Лише на рівні пішохідного переходу був трамвай. Переконавшись у відсутності транспортних засобів яким вона могла створити перешкоду у русі, розпочала маневр - заїзд у двір будинку. Перетнувши смугу громадського транспорту, виїхала передньою частиною автомобіля на пішохідну зону і відчула удар у задню праву частину керованого нею автомобіля. Після чого керований нею автомобіль відкинуло від місця заїзду і розвернуло. Вийшовши з автомобіля, вона побачила, що автомобіль АУДІ в`їхав в керований нею автомобіль.

Такий розвиток подій, за твердженням сторони захисту, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема відеозаписом розвитку дорожньої обстановки, схемою місця ДТП, матеріалами дорожньо-транспортної пригоди ЄО № 35763від 19.10.2023 року, локацією зіткнення на транспортних засобах.

Захисник вважає, що наявні у матеріалах справи письмові пояснення другого учасника ДТП - водія ОСОБА_2 також підтверджують наведений вище розвиток подій, адже він пояснив, що 19.10.2023 року близько 20 год. 00 хв. рухався на автомобілі АУДІ д.н.з. НОМЕР_2 у м. Львові по вул. Городоцька, 45. Поспішав дуже додому, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я своєї дівчини. Як тільки він перестроївся у правий ряд, через 2-3 секунди побачив як з нього різко повернула автівка, та почала рух у правий ряд, зупинитись він вже не встигав, як вона увімкнула поворот, він вже не бачив або вона його не увімкнула, або його не було видно через авто, яке їхала за нею. Рухався зі швидкістю до 70 км/год.

З урахуванням наведеного, захист вважає, що покази другого учасника ДТП водія ОСОБА_2 жодним чином не спростовують викладений водієм ОСОБА_1 розвиток подій, а в сукупності з іншими доказами свідчать про те, що саме порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 , які виразилось у тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, виїхав на смугу для громадського транспорту, перебувають у причинно наслідковому зв`язку із зіткненням транспортних засобів.

Таким чином, захист вважає, що у відповідності до дорожньої обстановки яка склалась, водій ОСОБА_1 здійснила усі передбачені Правилами дорожнього руху необхідні дії для здійснення запланованого нею маневру, зокрема переконалась у безпечності такого та відсутності загрози спричинення перешкод іншим учасникам дорожнього руху.

Виходячи з наведеного, захист просить суд провадження у справі закрити, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі телефонограмою та скеруванням sms-повідомлень.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно п. 1.5 Правил дорожнього руху, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Пунктом 2.3 б Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно пункту 10.4 Правил дорожнього руху, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот. За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно пояснень представника ОСОБА_1 , які за своїм змістом відповідають долученим до протоколу її письмовим поясненням, вона переконалась у безпечності маневру, але у момент повороту раптово перед трамваєм виїхав автомобіль Audi A4 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який виїхав на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, чого вона передбачити не могла, а даний автомобіль не бачила, адже він перестроївся з іншої смуги руху. Саме внаслідок таких дій водія автомобіля Audi A4 д.н.з. НОМЕР_2 відбулося зіткнення автомобілів і пошкодження огорожі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю, що у діях ОСОБА_1 не доведено наявності складу вказаного вище адміністративного правопорушення, оскільки, при розгляді даної справи не встановлено достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів наявності у діянні останньої об`єктивної та суб`єктивної сторони складу правопорушення, а протокол та долучені до нього матеріали не містять беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen РоІо д.н.з. НОМЕР_1 , проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни при зміні напрямку руху, не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам руху, перед поворотом праворуч, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині, що призвело до зіткнення з автомобілем Audi A4 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який у подальшому здійснив наїзд на перешкоду (огороджувальні стовпці).

При цьому, суд виходить з наступного.

При оцінці доказів суд керується принципом "поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими та належними доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Доказами, якими працівники поліції обґрунтовують вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №634248 від 07.11.2023 року та схема місця ДТП, яка фіксує обставини події, зокрема місце розташування транспортних засобів під час ДТП, фотознімками з місця ДТП, відеозапис події долучений до протоколу, а також письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, до протоколу долучено копії матеріалів Львівського районного управління поліції №1 ГУНП У Львівській області за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 19.10.2023 поблизу будинку АДРЕСА_2 , в результаті якої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження (ЄО №35763 від 19.10.2023 ЛРУП №1).

Зі змісту наведених доказів вбачається, що пояснення ОСОБА_1 у ході провадження повністю відповідають наведеній вище позиції її представника.

Отже, органу уповноваженому на складання протоколу було відомо те, що ОСОБА_1 заперечує факт вчинення правопорушення.

При цьому, усі долучені до протоколу докази, у тому числі відеозапис події долучений до протоколу, не суперечать зазначеним доводам сторони захисту щодо відсутності допустимих та належних доказів доведення вини ОСОБА_1 .

Органом уповноваженим на складання протоколу не встановлено та не опитано жодного очевидця подій наведених у ньому, окрім названих осіб (водіїв автомобілів), не долучено до протоколу відеозаписів з камер відеоспостереження, які могли зафіксувати факт порушення ОСОБА_1 ПДР, хоча, згідно протоколу, подія мала місце у центральній частині міста.

При цьому протокол містить фактично лише формулювання правопорушення, а у ньому та у письмових поясненнях ОСОБА_1 вказала, що не згідна із таким.

Не можна не відзначити і те, що до матеріалів справи долучено відеозапис із салону трамваю, натомість водій цього трамваю опитаний та встановлений не був.

У свою чергу, долучені до матеріалів справи фотознімки з місця ДТП, зокрема зафіксований на них характер пошкоджень автомобіля ОСОБА_1 засвідчують достовірність її пояснень, адже такі фотоматеріали за своїм змістом відповідають доводам сторони захисту .

В межах зазначених у протоколі обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення має провадитися судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом винуватості, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Отже, з цього випливає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини у тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

До матеріалів справи та протоколу працівниками поліції не долучено переконливих, належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів за допомогою яких можна поза розумним сумнівом встановити, чому працівники поліції прийшли до висновку, що саме ОСОБА_1 порушила ПДР.

Слід відзначити, що позиція ОСОБА_1 щодо заперечення факту порушення ПДР була відома уповноваженим на складання протоколу особам, адже вона була висловлена на місці подій і зафіксована у протоколі та її поясненнях. Натомість, незважаючи на наведене, до протоколу переконливих доказів, які спростовують цю позицію долучено не було.

Наведене вище вказує на відсутність у матеріалах справи достатніх, достовірних, допустимих та належних доказів, які поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як наведено у постанові від 19.05.2020 року у справі № 490/10025/17, посилання на яку міститься у поясненнях сторони захисту, основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ухвалюючи рішення у даній справі, враховую, що в ході судового розгляду дотримано принцип повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення у провадженні, а також здобуто достатню сукупність доказів, яка обґрунтовує зроблені у даному судовому рішенні висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, а також того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу доведення вини «поза розумним сумнівом», доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

В даному випадку обов`язок доведення вини покладається на орган уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи якій інкриміноване вчинення такого порушення. Зокрема, такий обов`язок реалізується органом уповноваженим на складання протоколу за допомогою виготовлення відповідних процесуальних документів (протоколу) та збирання достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, для їх скерування на розгляд до суду.

Пункт 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив протиправне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні ( в даному випадку органі який склав протокол про адміністративне правопорушення) та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Суд виходить з того, що Закон не покладає на нього функції щодо збирання з власної ініціативи доказів вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адже збирання доказів на користь тієї чи іншої сторони судом з власної ініціативи порушить принцип неупередженості суду. В цій ситуації суд, зберігаючи неупередженість, повинен дослідити та оцінити у встановленому Законом порядку надані йому докази та ухвалити відповідне процесуальне рішення.

Виходячи з положень ст. 8,62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Оскільки судом встановлено, що у справі відсутні достатні, достовірні, належні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький