ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Кухтін Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 184 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2023 року складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 989927, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 , 03 жовтня 2023 року о 10 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , не виконувала свої батьківські обов`язки по вихованню дітей: ОСОБА_2 , 2021 р.н. та ОСОБА_3 2017 р.н., а саме: не забезпечила належні умови проживання.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, причини неявки не повідомила.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності особи яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення виходжу з наступного, підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення, де склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.

Об`єктивною стороною правопорушення є сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки діяння (суспільно небезпечні або шкідливі).

Частиною 2 ст. 184 КУпАП передбачено відповідальність дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 184 цього кодексу, а саме: за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Стаття 150 Сімейного Кодексу України містить перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, серед яких зокрема, виховування дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка до самостійного життя; повага до дитини; заборони будь-яких видів експлуатації батьками своєї дитини; заборони фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що дії ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП кваліфіковано вірно, та доведено в повному обсязі, що підтверджується зібраними матеріалами у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 989927 складеного 03 жовтня 2023 року; фото таблицею; постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та іншими матеріалами справи.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, приходжу висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.

При визначенні розміру і виду стягнення, з огляду на обставини справи, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушниці ступінь її вини, майновий стан та обставини, що обтяжують чи пом`якшують її відповідальність, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 , стягнення у вигляді штрафу, яке буде достатньою мірою відповідальності, з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 підлягає стягнення судового збору в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 184; 40-1; 283; 284; 287 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП та накласти на неї стягнення вигляді штрафу в дохід держави у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя: Г.О. Кухтін