Справа № 343/1333/22
Провадження № 33/4808/446/23
Категорія ст.126 ч.2 , ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Коніва М.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Коніва М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , що має середню освіту, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік; стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень та 80 копійок); провадження в справі про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 06 серпня 2022 року о 00:50 год. в м.Долина по вул. Пушкіна, 5 Калуського району Івано-Франківської області неповнолітній ОСОБА_1 керував транспортним засобом (мотоциклом) «Нornet dakar», без державного номерного знаку, в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Alcotest 6820», результат тесту огляду позитивний 0,40 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 118410 від 06.08.2022 року (а.с. 1) неповнолітній ОСОБА_1 06 серпня 2022 року о 00:50 год. в м.Долина по вул. Пушкіна, 5 Калуського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом (мотоциклом) «Нornet dakar», без державного номерного знаку, не маючи посвідчення водія, тобто права керувати таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат захисник Конів М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що виносячи постанову суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не дотримався норм процесуального права.

На його думку, вказаний протокол складено відносно ОСОБА_1 неправомірно, він є незаконним, безпідставним, а зазначені у протоколі обставин вчинення правопорушення не відповідають дійсності.

Посилається на те, що ОСОБА_1 на час вчинення адміністративного правопорушення та складення відносно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП був неповнолітнім. Складення протоколу про адмінправопорушення щодо нього мало б прирівнюватися до притягнення його до відповідальності, як підозрюваного. Зазначає, що згідно КПК України при оголошенні підозри щодо неповнолітнього, який не досяг 18 років, мав бути залучений адвокат та при необхідності законний представник, педагог. Цього не було дотримано. Крім того, не були роз`ясненні неповнолітньому належним чином його права, в тому числі право на захист.

Покликається, на те, що ОСОБА_1 не було вручено протокол про правопорушення. Невручення копії протоколу водію є істотним порушенням його прав на захист, оскільки йому фактично не було пред`явлено адміністративне звинувачення, що є процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності.

Сторона захисту зазначає, що працівниками поліції було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення два відеозаписи. При їх огляді в судовому засіданні було визначено, що дата створення цих відеозаписів 06.08.2022 13 год.21 хв., однак фіксація та складання протоколу відбувалося 06.08.2022 року 00.50 01 год. Відеозапис було здійснено без дотримання вимог щодо безперервності та ним не зафіксовано процедуру роз`яснення прав, огляду та складання протоколу. З їх перегляду складається враження, що працівниками поліції навмисно не проводиться відеозапис всіх обставин. Крім того, відеозапис №2 не містить дати запису. Зі слів ОСОБА_1 відеозапис був здійснений працівниками поліції на мобільний телефон. Вважає, що вищевказані відеозаписи повинні бути визнані неналежними та недопустимими доказами.

Стверджує, що інспектор поліції належним чином не зафіксував та не довів належним і допустимими доказами факту невиконання водієм вимог ПДР України, а законні підстави для здійснення перевірки особи на стан сп`яніння були відсутні, вважає, що вимоги поліцейського про проходження ним перевірки на стан сп`яніння є незаконним, а отже в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Звертає увагу, що при відсутності належного відеоозапису в судовому засіданні не було допитано двох свідків, що зазначені в протоколі. Допитаний тільки один з них, з показань якого не можна зробити висновок про винність водія транспортного засобу. Відносно залучених працівником поліції свідків слід зазначити, що було залучено осіб, які мають зацікавленість у розгляді справи, оскільки є працівниками муніципальної варти, зупиняли транспортний засіб ОСОБА_1 шляхом блокування проїзду та до обов`язків яких входить функції, що свідчать про їхню зацікавленість. Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 не зміг підтвердити факту здійснення контрольного продуву приладу(забору повітря), оскільки такий не проводився.

Вказує, що судом як доказ вини ОСОБА_1 зазначено протокол про адмінправопорушення АДД №118409, хоча це є порушенням принципу верховенства права, засад правосуддя та практики ЄСПЛ.

Зазначає, що як доказ зазначено показання допитаного в судовому засіданні поліцейського ОСОБА_3 . Однак, відповідно до практики ВСУ пояснення поліцейського не може бути доказом вини особи, так як він є зацікавленою особою

Постанову суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 не винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП, а провадження по справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Конів М.М., які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили постанову суду скасувати, а провадження про вчинення адміністративного правопорушення закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову судді та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.ст.280 та 283 КУпАП, при розгляді справи про адмінправопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Конів М.М. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту висунутого ОСОБА_1 обвинувачення вбачається, що останній звинувачується у вчиненні правопорушень, які вчинив у неповнолітньому віці, що свідчить про необхідність дотримання законодавства, яке забезпечує відповідні гарантії неповнолітньому під час притягнення його до відповідальності.

Так, при здійсненні провадження про притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка є неповнолітньою суди зобов`язані забезпечувати точне й неухильне застосування діючого законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29 листопада 1985 року («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до абз. II і ІІІ п. «b» ч. 2 ст. 40 Конвенції про права дитини Держави-учасниці, зокрема, забезпечують, щоб кожна дитина, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство чи звинувачується в його порушенні, мала принаймні такі гарантії: негайне і безпосереднє інформування її про звинувачення проти неї, а у випадку необхідності, через її батьків чи законних опікунів, та одержання правової й іншої необхідної допомоги при підготовці та здійсненні свого захисту; невідкладне прийняття рішення з розглядуваного питання компетентним, незалежним і безстороннім органом чи судовим органом у ході справедливого слухання згідно із законом у присутності адвоката чи іншої відповідної особи і, якщо це не вважається таким, що суперечить найкращим інтересам дитини, зокрема, з урахуванням її віку чи становища її батьків або законних опікунів.

Мінімальні стандартні правила ООН щодо відправлення правосуддя стосовно неповнолітніх (Пекінські правила, 1985 р.) спрямовують на те, щоб кримінальні провадження щодо неповнолітніх здійснювались швидко і без будь-яких затримок; вимагають, щоб особи, які ведуть ці провадження, мали відповідну кваліфікацію; наказують поважати право неповнолітнього на конфіденційність, щоб уникнути заподіяння шкоди через непотрібну гласність; передбачають можливість закриття провадження за нереабілітуючими підставами для того, щоб обмежити негативні наслідки судового розгляду і вироку; рекомендують при виборі запобіжних заходів враховувати тяжкість, мотиви, причинив чинення злочину та особливості підлітка і виходити при цьому з принципу мінімальної достатності.

Здійснюючи провадження щодо неповнолітніх, у кожному окремому випадку судді, суд зобов`язані зважати, що особа набуває повної процесуальної дієздатності лише з досягненням повноліття та враховувати, що національним законодавством та міжнародними договорами закріплено особливий підхід до неповнолітніх правопорушників, що зумовлює застосування інших, відмінних від тих, які застосовуються до дорослих, форм реалізації адміністративної відповідальності.

Міжнародними засадами, на яких ґрунтуються розгляд провадження щодо неповнолітніх є не тільки презумпція невинуватості неповнолітнього але і забезпечення права неповнолітнього на ефективний захист його інтересів, що передбачає обов`язкову участь захисника щодо неповнолітніх, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні правопорушення з моменту встановлення факту неповноліття, допит неповнолітнього у присутності захисника та забезпечення права батьків приймати участь у справі в якості законних представників неповнолітнього.

Так, відповідно до вимог ст. 270 КУпАП інтереси неповнолітнього мають право представляти законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Як встановлено з матеріалів провадження, ОСОБА_1 є неповнолітньою особою та на час вчинення правопорушення йому виповнилось 17 років.

Згідно з вимогами п. 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Крім того, при затриманні неповнолітнього його батьки або опікун негайно повідомляються про таке затримання, а у разі неможливості такого негайного повідомлення, батьки або опікун повідомляються пізніше в найкоротші можливі терміни.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь - якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язково залучення законного представника.

При цьому, правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника в незалежності від наявності про це клопотання неповнолітнього.

Зокрема, необхідно враховувати, що в цілому неповнолітні за рівнем інтелектуального і вольового розвитку відстають від дорослих, а їх життєвий досвід недостатній для того, щоб вони мали можливість об`єктивно оцінювати конкретну ситуацію та вибирати лінію поведінки, яка відповідає їх інтересам та можуть помилятись у тлумаченні змісту визначення наведеної правової поведінки. Для гарантування правового захисту неповнолітніх на досудовому слідстві і в судовому розгляді законом передбачено спеціальні норми, що встановлюють особливість провадження у цих справах

Судом першої інстанції не враховані вищевказані обставини та проігнорована необхідність забезпечення мінімальних гарантій неповнолітньому правопорушнику під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду провадження в суді.

Крім того, суд першої інстанції в полушення вимог ст. 13 ч.2 КУпАП не дав належної правової оцінки про можливість застосування ОСОБА_1 заходів впливу відповідно до ст. 24-1 КУпАП.

Суд першої інстанції при розгляді справи в порушення ст. 278 КУпАП належно не перевірив правильність оформлення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП щодо неповнолітнього ОСОБА_1 і не врахував істотні порушення закону при його складанні.

Апеляційний суд приймає до уваги, що обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд першої інстанції послався на данні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 118409 від 06.08.2022 року (а.с. 2)

- роздруківку даних проведення перевірки на стан сп`яніння з алкотестера «Alcotest 6820» (а.с. 3), згідно з якою результат тесту неповнолітнього ОСОБА_1 0,40 ‰;

- акт огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), з якого вбачається, що огляд необхідно було провести у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння у неповнолітнього ОСОБА_1 : різкий запах алкоголю з порожнини рота. Огляд проводився поліцейським в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за допомогою приладу «Alcotest Drager 6820», проба позитивна 0,40 ‰, підпис ОСОБА_1 на даному акті підтверджує, що з його результатом він згідний;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.08.2022 року (а.с. 5), з якого вбачається, що внаслідок огляду поліцейським у неповнолітнього ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю, в зв`язку з чим його направлено на огляд до закладу охорони здоров`я Долинська ЦРЛ (КНП «Долинська багатопрофільна лікарня»), однак огляд не проводився;

- показання свідка ОСОБА_2 , який показав, що під час дії комендантської години неповнолітній ОСОБА_1 був зупинений під час керування мотоциклом та на вимогу працівників поліції погодився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер». Результат огляду виявився позитивним, ОСОБА_1 був з ним згідний, заперечень на мав, трубку для продування працівники поліції надавали йому належно запаковану;

- показання допитаного в судовому засіданні поліцейського ОСОБА_3 , що складав протокол про адміністративне правопорушення, який показав, що в комендантську годину був зупинений мотоцикл, яким керував неповнолітній ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм виникли підстави вважати, що він перебуває в стані сп`яніння, оскільки було чути різкий запах алкоголю з порожнини рота та запропоновано водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, з чим той погодився. Результат огляду виявився позитивним. На місці зупинки також було складено протокол про адміністративне правопорушення на неповнолітнього ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП;

- відеозапис, що знаходиться на диску СD-R (а.с. 9), з якого вбачається, що неповнолітній ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Alcotest 6820», результат тесту виявився позитивним 0,40 ‰, з чим ОСОБА_1 погодився.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення № АДД 118409 від 06.08.2022 ОСОБА_1 06.08.2022 в 00 год.50 хв. в м. Долина, вул. Пушкіна 5, керуючи транспортним засобом Hornet Dakar д.н.з. б/н в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу Drager 6820 тест № 5411 позитивний 0,40 %, порушив вимоги п.2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Зі змісту вищевказаного протоколу вбачається, що його було складено у присутності неповнолітнього ОСОБА_1 , якому були роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що рогляд справи відбудеться в Долинському районного суді Івано-Франківської області, ознайомлено із змістом протоколу та вручено його копію.

При цьому, у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про те, що неповнолітньому ОСОБА_1 були роз`яснені вимоги ст.270 КУпАП, відповідно до якої інтереси неповнолітнього мають право представляти законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Крім того, у вказаному протоколі зазначено, що неповнолітній ОСОБА_1 зазначив про те, що фактично визнає вину у вчиненому правопорушення, оскільки у відповідній графі власноручно вказав про те, що більше так не буде.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що не визнавав вину у вчиненні правопорушення, не погоджувався із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, написав пояснення за відповідною вимогою поліцейських, не розуміючи правових наслідків та неодноразово просив поліцейських повідомити своїх батьків про його затримання.

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, які дозволяють спростувати вищевказані доводи ОСОБА_1 та вважати, що протокол про адміністративне правопорушення, було складено із дотриманням вимог законодавства, яке забезпечує права неповнолітнього.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що результат огляду на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу носить попередній характер, оскільки може бути перевірений шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі.

Разом з тим, саме заперечення із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу є правовою підставою для проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

В той же час, відсутність заперечень щодо позитивного результату огляду на стан сп`яніння свідчить про те, що працівники поліції позбавлені можливості забезпечити відповідний огляд у медичному закладі, оскільки водій транспортного засобу повністю погодився з тим, що перебуває у стані сп`яніння і цей факт не потребує проведення додатковий дій, щодо його доведення.

Водій транспортного засобу на стадії проведення огляду на стан сп`яніння в порядку вимог ст.266 КУпАП самостійно вирішує чи заперечує він проти такого результату огляду чи погоджується з ним. Тобто водій транспортного засобу самостійно вирішує питання щодо остаточності цього результату та визнання цього доказу допустимим.

Таким чином, законодавцем встановлено, що відсутність заперечення водія транспортного засобу з результатом позитивного огляду свідчить про визнання вказаного результату огляду належним та допустимим доказом, який підтверджує факт перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту ст.266 КУпАП вбачається, що відповідний порядок проведення огляду на стан сп`яніння передбачено для відсторонення водія транспортного засобу від керування транспортним засобом. Відповідні дії працівників поліції щодо проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу та забезпечення проведення такого огляду у медичному закладі не можуть бути визнані процесуальними діями, які спрямовані на отримання певних доказів вчинення водієм транспортного засобу правопорушення. Однак, результати проведення огляду на стан сп`яніння можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення правопорушення за умови, що вони були отримані у встановленому законом порядку без порушення основних прав і свобод правопорушника.

Разом з тим, встановлений законодавцем порядок проведення огляду на стан сп`яніння не враховує, що неповнолітній водій транспортного засобу, який підозрюється у вчиненні правопорушення має право користуватись мінімальними гарантіями, які забезпечують захист його інтересів.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що не погодився із позитивним результатом огляду та не знав, що має право спростувати його шляхом проходження огляду у медичному закладі, не визнавав факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, наполягав на негайному повідомлені його батьків про його затримання.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В розумінні приписів статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції досліджено дані відеозаписи, які надані працівниками поліції з, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як убачається з відеозапису події, до матеріалів справи додано два відеозаписи, на яких зафіксовано зупинку транспортного засобу, а також огляд на стан сп`яніння неповнолітнього ОСОБА_1 за допомогою приладу технічного прилад.

Долучений до матеріалів справи відеозапис, що знаходиться на диску СD-R (а.с. 9) не містить достатніх даних, які дозволяють спростувати вищевказані доводі ОСОБА_1 та його захисника, оскільки вищевказаним відеозаписом тільки зафіксовано момент отримання відповідного позитивного результату та повідомлення працівника поліції про те, що вказаний результат свідчить про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого стосовно нього буде складено відповідний протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, встановлення працівником поліції того факту, що ОСОБА_1 є неповнолітнім вимагало прийняття необхідних заходів щодо забезпечення мінімальних стандартних правил, які стосуються неповнолітнього, як особливого суб`єкта правопорушення, який має додаткові права щодо захисту своїх інтересів.

Матеріали провадження не містять даних, які дозволяють встановити, що неповнолітньому ОСОБА_1 у повному обсязі були роз`яснені його права і поліцейськими були здійснені належні заходи щодо повідомлення батьків неповнолітнього про його затримання під час керування транспортним засобом під час дії комендантської години з ознаками алкогольного сп`яніння.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь. Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом, свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Крім того, зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції закрив провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 118410 від 06.08.2022 року (а.с. 1) неповнолітній ОСОБА_1 06 серпня 2022 року о 00:50 год. в м.Долина по вул. Пушкіна, 5 Калуського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом (мотоциклом) «Нornet dakar», без державного номерного знаку, не маючи посвідчення водія, тобто права керувати таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд у відповідності до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП повинен в повному обсязі дослідити всі обставини справи, встановити, чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього правопорушення, чи винна вона в його вчиненні. Після цього, у разі доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, суд у відповідності до вимог п.7 ст.247 КУпАП повинен закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції не були виконані і суд без встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення безпідставно закрив провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, встановлені апеляційним судом обставини, свідчать про істотне порушення прав неповнолітнього під час складання матеріалів протоколів про адміністративні правопорушення та відсутність належних та допустимих доказів, які спростовують доводи сторони захисту та дозволяють встановити доведеність вини неповнолітнього у вчиненні правопорушень.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого і якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь обвинуваченого, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Коніва М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв