Номер провадження 3/523/8968/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Лупенко А.В., розглянувши в закритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області, із середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався,

про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2023р., приблизно о 03год. 06хв., ОСОБА_1 , знаходячись по вул. М. Грушевського,10 в м. Одесі, керував автомобілем марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку, а саме за допомогою приладу «Drager», відповідно до висновку якого та акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у ОСОБА_2 малося 1,92 проміле, тим самим, останній порушив п.2.9(а) Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином;

захисник Дейкуна - адвокат Подольська Г.В. надала письмове клопотання, яке просила задовольнити та накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він є військовослужбовцем Збройних Сил України та безпосередньо водієм мобільної вогневої групи ППО.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши клопотання захисника та вислухавши пояснення останньої, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що

спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Основними доказами по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №552657 від 30.10.2023р., акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 30.10.2023р. та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в яких зафіксовано відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, з якого вбачається, що на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alkotest 7510» на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 погодився.

Враховуючи вищевказане, вважаю, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючою ознакою керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Далі, слід зазначити, що відповідно до вимог ст.ст.23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень.

Однак на переконання судді, покарання правопорушника не є самоціллю, а виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням в майбутньому.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ЄСПЛ у рішенні по справі «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо справедливості та пропорційності застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даній справі, слід зазначати наступне.

Так, санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказана норма закону передбачає одночасне накладення штрафу та позбавленням водія права керування транспортними засобами.

Разом з тим, слід вважати, що позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами, з урахуванням конкретних обставин справи та особи правопорушника, який відповідно до долучених до справи документів є військовослужбовцем та перебуває на посаді водія, слід вважати не в повній мірі відповідаючим інтересам Держави, оскільки таке стягнення, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією статті закону, є надмірним та не відповідає принципу розумності, а його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, яка на теперішній час перебуває на військовій службі та боронить Державу.

Окрім того, враховується й відсутність шкідливих наслідків правопорушення, а саме те, що дії вчинені ОСОБА_2 , не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам, та окрім того, будь-яких обставин, які обтяжують відповідальність правопорушника також не встановлено.

Тому слід вважати, що вказані обставини, в своїй сукупності, дають підстави дійти висновку про те, що виконання ОСОБА_2 функцій водія на службі в ЗСУ, вочевидь буде більш раціональним та кориснішим для виконання завдань сил оборони.

В даному випадку, накладення стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим, а саме накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, а також в достатній мірі слугуватиме вихованню ОСОБА_2 та запобігатиме вчиненню ним нових, в тому числі аналогічних правопорушень у сфері дорожнього руху. Саме таке стягнення, суддя вважає буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_2 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню (до аналогічних висновків прийшов і Одеській апеляційний суд по справам: Номер провадження: 33/813/1815/23, Справа №522/16136/22; Номер провадження: 33/813/1725/23, Справа №522/4536/23; Номер провадження: 33/813/1897/23, Справа №522/11252/23).

Керуючись ст.ст.130,284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000гривень (сімнадцять тисяч гривень) без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В разі вилучення посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 - повернути за належністю останньому.

Копію постанови направити для виконання до Управління патрульної поліції в Одеській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя А.В.Лупенко