ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1545/23 Головуючий в 1 інст. Галущенко Ю.А.
Провадження № 33/807/467/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює начальником служби безпеки ВАТ «Агропромінвест 08»,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 14.02.2023 року о 13 годині 40 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Logan р.н. НОМЕР_1 по вул. Донецьке шосе в м. Запоріжжі з явними ознаками стану алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 130 ч. 1 КУпАП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не здійснив повне, всебічне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи.

Під час події йому не було роз`яснено вимоги ст. 268 КУпАП. Також наголошує, що працівники поліції під час події відмовили в праві пройти огляд у медичному закладі.

Матеріали справи не містять доказів його відсторонення від керування транспортним засобом як нетверезого водія.

З відеозаписів з місця події не вбачається, що він здійснював керування автомобілем.

Наголошує, що відеозаписи не відповідають Інструкції №1026, оскільки не є безперервними, що свідчить про недопустимість їх як доказів.

Під час події працівниками поліції не залучили двох свідків, що є порушенням ст. 266 КУпАП.

Також вказує, що працівники поліції під час події скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ст. 367 КК України, оскільки поліцейський навмисно не здійснював фіксацію процесу на камеру, тим самим допустив службову недбалість.

Просить апеляційний суд постанову місцевого суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі № 11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в жодне з судових засідань, які були призначені на 06.06.2023, 30.06.2023, 28.07.2023, 18.08.2023, 06.10.2023, 03.11.2023 та 08.12.2023 р. не з`явився.

Апелянт кожного разу подав клопотання про перенесення судових засідань через хворобу та лікування.

08.12.2023 року через електрону пошту до Запорізького апеляційного суду апелянтом подано клопотання, в якому він просить відкласти розгляд справи, призначений на вказаний день о 10.00 год., оскільки він як донор був змушений у цей день здати кров на потреби ЗСУ.

На підтвердження вказаному апелянтом незавірену копію довідки №410938 щодо надання донорам пільг.

Разом з тим суддя апеляційного суду вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки по-перше вказана довідка містить очевидні виправлення дати її складання, а по-друге апелянт задовго до вказаної дати (13 листопада 2023 року) був повідомлений про дату і час судового розгляду, а тому мав можливість стати донором в будь-який інший день до або після призначеної дати судового засідання за його ж апеляційною скаргою.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 дотримано не було.

В основу винуватості ОСОБА_1 місцевим судом було покладено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №178442 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 14.02.2023 року о 13 годині 40 хвилин керував автомобілем Renault Logan р.н. НОМЕР_1 по вул. Донецьке шосе в м. Запоріжжі з явними ознаками стану алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 130 ч. 1 КУпАП України;

- актом огляду та направленням на огляд водія транспортного засобу (а.с.4-5), якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота;

- копією постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, якою встановлено, що ОСОБА_1 14.02.2023 року здійснював керування транспортним засобом НОМЕР_1 та порушив вимоги ПДР України, за що був притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 5 ст.121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с.7);

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.8), який містить відеозаписи з місця події.

Безпосередньо в суді першої інстанції ОСОБА_1 не оспорював фактичних обставин справи.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та відмову ОСОБА_1 від огляду на визначення стану сп`яніння.

Суд відхиляє доводи цапенята, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Зокрема, доводи про те, що ОСОБА_1 не порушував вимоги п.2.5 ПДР України повністю змістом відеозапису, доданого до протоколу, з якого вбачається, що транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 було зупинено через те, що на транспортному засобі був відсутній задній номерний знак. Під час спілкування працівники поліції виявили у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на місці зупинки або в спеціалізованому медичному закладі. Водій ОСОБА_1 від будь-якого огляду відмовився.

Водій ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції про те, що він ознайомлений з відповідальністю за відмову від такого огляду.

Апеляційний суд вважає, що такими діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Суд також відхиляє доводи про те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування, оскільки відеозаписами і протоколом підтверджується те, що водія було повідомлено про відсторонення від керування автомобілем.

Також апеляційний суд в противагу доводам скарги вказує, що приписи ст. 266 КУпАП не передбачають обов`язкової присутності свідків за умови застосування поліцейськими технічних засобів фіксації під час проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, а тому присутність свідків не була необхідною під час фіксації відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння, за умови такої фіксації за допомогою спеціальних технічних засобів.

Щодо відсутності безперервності відеозапису події, апеляційний суд встановив, що відеозаписи щодо істотних обставин події є безперервними та в повній мірі доводять вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд також відхиляє доводи про те, що працівниками поліції скоєно ймовірне кримінальне правопорушення за ст. 367 КК України, оскільки будь-яких рішень про притягнення поліцейських до відповідальності матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно на аналізу всіх матеріалів справи не вбачається, що до ОСОБА_1 здійснювалися незаконні методи адміністративного провадження.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч. 1 ст. 130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/1545/23