ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/596/23 Номер провадження 33/814/1658/23Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Категорія ст. 173 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., за участі секретаря судового засідання Владімірова Р.В., за участі особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , адвокатів Руль М.І., Черниша Є.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Черниша Євгенія Анатолійовича на постанову судді Оржицького районного суду Полтавської області від 11 вересня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Оржицького районного суду Полтавської області від 11 вересня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №056071 від 16.06.2023 року, ОСОБА_1 16.06.2023 року приблизно о 09 год 00 хв в АДРЕСА_1 на городі нецензурно висловлювалася та погрожувала фізичною розправою ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок і спокій громадян.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 адвокат Черниш Є.А., подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Оржицького районного суду Полтавської області, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та визначити адміністративне стягнення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що суд вибірково оцінив докази, що містяться у матеріалах справи, зокрема, щодо того, що суд не надав належної оцінки DVD-диску, на якому є запис з мобільного телефону потерпілої хуліганський дій ОСОБА_1 . Крім того, посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, оскільки судом першої інстанції не надано обґрунтування його відхилення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, адже зібрані по справі докази є неналежними та не можуть бути визнані допустимими.

Погоджуючись з кінцевим висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, не може погодитися з мотивами на веденими у рішенні суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідальність за ст.173 КУпАП настає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», судам належить забезпечувати своєчасний і правильний розгляд адміністративних справ про дрібне хуліганство.

У протоколі про адміністративне правопорушення мають бути зазначені: дата і місце складення; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка його склала; відомості про особу порушника; місце, час учинення і суть дрібного хуліганства; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи, у т. ч. про матеріальну шкоду, якщо її було заподіяно (ч. 1 ст. 256 КпАП). За відсутності таких даних і неможливості їх доповнити суддя повертає матеріали органу внутрішніх справ для додаткового оформлення.

Суддям слід забезпечувати розгляд справ про дрібне хуліганство в присутності особи, яка його вчинила. Якщо порушник заперечує факт проступку або оспорює обставини його вчинення, необхідно допитати потерпілого, свідків, витребувати додаткові матеріали. У таких випадках доцільно вести протокол судового засідання.

При накладенні адміністративних стягнень, передбачених ст. 173 КпАП, на осіб, які вчинили дрібне хуліганство, суддя повинен у кожному конкретному випадку враховувати характер учиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Щодо осіб, які займаються суспільно корисною працею і позитивно характеризуються за місцем роботи, навчання та проживання, необхідно застосовувати, як правило, не арешт, а інші адміністративні стягнення, а також заходи громадського впливу.

Громадським місцем, відповідно до законодавства України, визначається частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005 року №2899-IV).

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №056071 від 16.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 16.06.2023 близько 09:00 год. в АДРЕСА_1 на городі нецензурно висловлювалася та погрожувала фізичною розправою гр. ОСОБА_2 чим порушували громадський спокій та громадський порядок.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 вчинила інкриміновані їй дії, перебуваючи на території належної їй присадибній ділянці, під час конфліктної ситуації щодо меж суміжних ділянок, склад адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП не вбачається. Адже обов`язковою умовою в даному випадку є нецензурна лайка саме в громадському місці, яким город за вказаних обставин не може вважатися. Крім того за вказаних обставин відсутня і суб`єктивна сторона правопорушення, оскільки відсутня мета вчинених дій порушення громадського порядку.

Доводи апелянта щодо того, що суд першої інстанції вибірково оцінив докази, що містяться у матеріалах справи, зокрема, щодо того, що суд не надав належної оцінки DVD-диску, на якому є запис з мобільного телефону потерпілої хуліганський дій ОСОБА_1 , суд не бере до уваги, адже даний факт не вплинув на правильність остаточного висновку суду.

Інші доводи апелянта не спростовують встановлених фактів в ході розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції, а тому суд не бере їх до уваги.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Апеляційний суд, провівши аналіз усіх доказів, наявних у матеріалах справи, доходить висновку, що матеріали справи не містять належних, достатніх і допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй дій, що в свою чергу виключає наявність підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Таким чином, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Черниша Євгенія Анатолійовича не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Черниша Євгенія Анатолійовича залишити без задоволення.

Постанову судді Оржицького районного суду Полтавської області від 11 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин