КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/5406/2023 Головуючий суддя у ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Леляка Я.О., прокурора Ониськіва А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектора взводу № 2 роти № 6 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берегу) Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, а в частині закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП постанову залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права і неправильно застосував норми процесуального права, а також не врахував висновки Верховного Суду з аналогічних справ, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Апелянт погоджується з висновками суду першої інстанції, що адміністративний протокол № 5/2023 з додатками за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, було складено 02 серпня 2023 року, тобто після спливу шести місяців з дня виявлення цього адміністративного правопорушення (20 грудня 2022 року).

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Вважає, що закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_1 погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість використання в якості доказів матеріалів кримінального провадження № 0000638 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України, оскільки дані матеріали кримінального провадження зібрані в межах зовсім іншої правової процедури, визначеної КПК України, що не є джерелом законодавства України про адміністративні правопорушення, та стосуються виявлення (встановлення) можливих ознак кримінального правопорушення, яке не є корупційним.

У судовому засіданні 04 грудня 2023 року ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Леляк Я.О. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а прокурор - Ониськів А.М. заперечував проти скарги і просив її відхилити як необґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та його представника, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі й просили її задовольнити, та прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст. 8, 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом підтверджується наявними у справі доказами, які були оцінені судом у їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією № 5/2023 від 02 серпня 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді інспектора взводу № 2 роти № 6 батальйону № 2 полку №1 (з обслуговування правого берегу) Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - УПП в м. Києві ДПП НПУ) та будучи відповідно до пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону займався іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

У протоколі вказано, що адміністративне правопорушення вчинено ОСОБА_1 при таких обставинах.

23 вересня 2022 року о 23 год 55 хв. за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 53 працівниками УПП у м. Києві спільно з працівниками КМУ ДВБ НП України зупинено транспортний засіб марки «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував інспектор взводу № 2 роти № 6 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берегу) УПП у м. Києві ДПП НП України Соколовський П.В., який перебуваючи поза службою, під час дії комендантської години, на особистому автотранспорті надавав платні послуги водія таксі. При цьому, в салоні транспортного засобу знаходилася ОСОБА_2 , яка повідомила, що з вказаним водієм, що надавав платні послуги у якості водія таксі, познайомилася через онлайн-сервіс «Uklon».

Опитана ОСОБА_2 пояснила, що з водієм на ім?я «Павло» познайомилася 04 серпня 2022 року, коли здійснювала замовлення через онлайн-сервіс «Uklon». Під час вказаної поїздки водій залишив свій номер мобільного телефону НОМЕР_2 та запропонував телефонувати і надалі для пересування по м. Києву під час комендантської години. 23 серпня 2022 приблизно о 17 год. 43 хв. ОСОБА_2 зв`язалася за вказаним номером телефону із ОСОБА_3 та домовилася за поїздку в комендантську годину, за яку, як повідомив ОСОБА_3 , необхідно буде заплатити 2 000 гривень. 23 вересня 2022 року о 23 год. 45 хв. ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «Chevrolet Lacetti» з д.н.з. НОМЕР_1 прибув за раніше обумовленою адресою та забрав ОСОБА_2 .

Частинами 1, 3 ст. 7 КУпАП закріплений принцип законності, у відповідності до якого, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Аналогічний принцип закріплений у ст. 19 Конституції України, а саме, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказаний принцип визначає основні засади діяльності органів державної влади, в тому числі і суду, та встановлює необхідність суворого дотримання закону і забороняє довільне, необґрунтоване чи свавільне тлумачення та застосування закону.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2017 року ОСОБА_1 відповідно до ст. 64 «Про Національну поліцію» склав присягу на вірність Українському народові, відповідно до витягу з наказу ДПП НПУ № 775 о/с від 03 серпня 2021 року ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора взводу № 2 роти № 6 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берегу) УПП в м. Києві ДПП НПУ, яку він займав на час складання адміністративного матеріалу щодо нього, наказом ДПП НПУ № 463 о/с від 31 травня 2021 року ОСОБА_1 присвоєно чергове спеціальне звання старший лейтенант поліції.

Таким чином згідно з підпунктом пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, в тому числі обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, встановлені п. 1 ч. 1 ст. 25 цього Закону, які полягають у забороні займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Статтею 25 Закону України «Про запобігання корупції» визначено обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності для осіб, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 цього закону.

Указаним особам заборонено займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики зі спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України (п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції»).

Обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності не поширюються на: депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі); присяжних; помічників-консультантів народних депутатів України; працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України та заступника Голови Верховної Ради України; працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України; працівників патронатних служб у державних органах.

У Методичних рекомендаціях Національного агентства з питань запобігання корупції від 21 жовтня 2022 року № 13, щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів визначено, що іншою оплачуваною діяльністю є будь-яка діяльність, що не містить ознак підприємницької та полягає у виконанні робіт та/або наданні послуг, які оплачуються або можуть бути оплачені у майбутньому.

Визначене п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» обмеження сфокусовано не на винагороді за результатами здійснення нею іншої, ніж виконання функцій держави або місцевого самоврядування, діяльності, а саме на зайнятті такою діяльністю, яка оплачується чи може бути оплачена.

Отже, власне факт зайняття особою іншою оплачуваною діяльністю (умови щодо здійснення певної діяльності на платній чи безоплатній основі можуть визначатися, у тому числі, законодавством, трудовим чи іншим договором, статутом та іншими документами юридичної особи), незалежно від фінансових результатів такої діяльності, свідчитиме про порушення зазначених вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з п. 10 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Статтею 65-1 цього Закону визначено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст. 172-4 КУпАП (порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності) визначено, що порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією отриманого доходу від підприємницької діяльності чи винагороди від роботи за сумісництвом.

Відповідно до примітки ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», за винятком депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі), присяжних, помічників-консультантів народних депутатів України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України та заступника Голови Верховної Ради України, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України.

Згідно з п. 2 ч. 1 розділу ІІ Типового положення про уповноважений підрозділ (уповноважену особу) з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 27 травня 2021 року №277/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2021 року за № 914/36536 основними завданнями уповноваженого підрозділу (уповноваженої особи) є інформування керівника відповідного органу, Національного агентства або інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції у випадках, передбачених законодавством, про факти порушення законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Так, відповідно до ч. 2 розділу ІІ Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України від 09 листопада 2015 року № 83 (у редакції наказу Національної поліції України від 31 липня 2019 року № 765) основним завданням Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції є - запобігання, виявлення, попередження і припинення кримінальних, корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, що готуються або вчинені поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції.

За таких обставин, працівники КМУ ДВБ НПУ є уповноваженими на складання протоколів вказаної категорії.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КупАП, окрім протоколу, долучено письмові докази, а саме: висновки та матеріали службового розслідування ГУ НП в Київській області від 30 листопада 2022 року, письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , скріншот з мобільного телефону ОСОБА_1 .

У суді першої інстанції була допитаний свідок ОСОБА_2 , яка підтвердила вищевстановлені судом обставини та, зокрема, пояснила, що познайомилася з ОСОБА_1 як з водієм таксі 04 серпня 2022 року, коли користувалася послугами таксі через онлайн-сервіс «Uklon», під час цієї поїздки ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 надавати послуги таксі під час комендантської години, залишивши їй номери своїх телефонів, всього послугами вказаного водія вона користувалася чотири рази, три рази ці послуги оплачувалися, серед іншого, шляхом банківського переказу з її карткового рахунку на картковий рахунок Приватбанку на ім`я ОСОБА_1 , сума становила 600 грн, за поїздку 23 вересня 2022 року домовленість становила 2 000 грн, однак не сплатила їх, оскільки автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , в якому вона знаходилася, був зупинений працівниками поліції.

Також в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердила, що наявні в адміністративному матеріалі роздруківки скріншотів переписки в месенджері «Telegram» між нею та ОСОБА_1 від 23 вересня 2022 року, квитанції АТ КБ «Приватбанк» № Р24А267797358D16200 від 15 вересня 2022 року зроблені з її телефону і відповідають фактичним обставинам справи. Пояснення ОСОБА_2 є послідовними та повністю узгоджуються з матеріалами справи.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, оскільки він, перебуваючи на посаді інспектора взводу № 2 роти № 6 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берегу) УПП в м. Києві ДПП НПУ та будучи відповідно до пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону займався іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня виявлення правопорушення).

Визначення на законодавчому рівні у ст. 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Тобто закриття провадження у справі за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

Отже, початок перебігу встановленого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення законодавець пов`язує з вчиненням адміністративного правопорушення, встановлення наявності або відсутності якого повинно здійснюватися при вирішенні питання про закриття провадження у справі.

При цьому, норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин про вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні, у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить. Натомість, як зазначалось вище, застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе у разі встановлення наявності протиправної винної дії чи бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що для закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом строків для накладення адміністративного стягнення необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення (винної дії чи бездіяльності), а також враховуючи, що повноваження суду на з`ясування обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні передбачені ст. 280 КУпАП, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для встановлення вини особи при закритті провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, фактичним моментом виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, є 26 вересня 2022 року, що підтверджується письмовими матеріалами, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення № 5/2023, матеріалами службового розслідування УПП в м. Києві ДПП НПУ за фактом порушення вимог закону інспектором взводу № 2 роти № 6 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берегу) УПП в м. Києві ДПП НПУ ОСОБА_1, яке проводилося у період з 01 листопада 2022 року по 29 листопада 2022 року.

Таким чином, суддею першої інстанції правильно зроблено висновок про те, що моментом фактичного виявлення вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не може бути дата складання даного протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки саме працівниками ДВБ, які уповноважені на складання протоколів вказаної категорії, 20 грудня 2022 року було встановлено в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 5/203 за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, з матеріалами до нього подано до Солом`янського районного суду м. Києва 03 серпня 2023 року, тобто після спливу шести місяців з дня його виявлення.

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, однак на момент розгляду справи пройшло більше шести місяців з дня виявлення зазначеного правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням передбачених ст. 38 КУпАП строків для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, дійшов вірного висновку про закриття провадження у даній справі відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки суд першої інстанції встановив факт направлення даного протоколу до суду після спливу шести місяців з дня його виявлення, то відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у судді були відсутні підстави для відкриття провадження у справі, не ґрунтуються на вимогах закону.

Дійсно, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Указана норма КУпАП закріплює загальне правило неможливості здійснення провадження в справі про адміністративне правопорушення у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Статтями 218 - 244-24 КУпАП визначено загальний перелік органів, яким підвідомчі справи про адміністративні правопорушення, кожен з яких має право здійснення провадження в справі про адміністративне правопорушення із своїми казуальними особливостями.

Відповідно до ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, за ст. 172-4 КУпАП.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Чинним КУпАП не передбачено повноважень суду відмовляти у відкритті провадження у справах про адміністративні правопорушення, які підвідомчі суду, та протоколи по яких надійшли до суду вже після закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, розглянувши вказаний вище адміністративний протокол за № 5/2023 від 02 серпня 2023 року, який був поданий до суду після закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду діяв з дотриманням вимог ст. 7 КУпАП.

Отже, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції прийняте законне і обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб