Справа №588/740/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Огієнко О. О.
Номер провадження 33/816/108/23 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участю секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 588/740/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 28.10.2023, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Залавського О. В.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки другий примірник протоколу за ст. 185 КУпАП відрізняється від оригіналу, до оригіналу протоколу внесені виправлення в частині дати правопорушення, номер будинку, поблизу, якого відбувалася подія. Розгляд справи відбувся за відсутності сторони обвинувачення (прокурора) і суддею було змінена фабула «обвинувачення». Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з він не відмовлявся, продував тричі, однак пари алкоголю не були зафіксовані. У справі відсутні докази керуванням ним т/з, не зазначений технічний засіб, яким було здійснено відеозапис, який не є безперервним. При цьому відеозапис погроз та злісну непокору не містить, до нього незаконно була застосована сльозогінна речовина, одягнуті кайданки, затримано та доставлено до відділку поліції. Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, але суд незаконно послався у своїй постанові на їх письмові пояснення і застосував стягнення за менш серйозне правопорушення згідно ст. 36 КУпАП.

Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 28.10.2022 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 і ст. 185 КУпАП, і на нього з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17000 грн із позбавленням права керування т/з на 1 рік. Стягнуто на користь держави 496,20 грн судового збору.

Згідно постанови, ОСОБА_3 16.08.2022 о 17:35 у с. Боромля вул. Харківська керував т/з Volkswagen Transporter, н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (з ротової порожнини різкий запах алкоголю, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Alkotect 6820 або у медичному закладі ОСОБА_3 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. Крім того, ОСОБА_3 16.08.2022 о 18:20, перебуваючи поблизу будинку № 92 вул. Харківська у с. Боромля з явними ознаками сп`яніння, висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських, погрожував фізичною розправою, на законну вимогу працівника поліції Сімонова С. Ю. припинити протиправні дії не реагував.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Залавського О. В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протоколи про адміністративне правопорушення серії ААБ № 240683 та серії ВАВ № 152438 від 16.08.2022, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_3 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на відповідний стан у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, а також вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_7 , згідно яких влітку 2022 року був виклик на блок-пост у с. Боромля, так як там зупинили автомобіль «Фольксваген», водій якого перебував з ознаками сп`яніння. Він на виклик приїхав разом із напарником ОСОБА_8 , запропонували водію ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» або в медичному закладі, але той відмовився пояснивши, що вживав алкогольні напої після того, як зупинився. Вони ознайомили ОСОБА_3 з правами і стали складати протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. ОСОБА_3 почав виражатися нецензурною лайкою в їх адресу і вони його попередили про необхідність припинити нецензурну лайку. Коли ОСОБА_3 почав стукати рукою по службовому автомобілю було прийнято рішення застосувати до останнього сльозогінну речовину та одягнути кайданки, повідомити у правову допомогу про затримання ОСОБА_3 . Після складання протоколу ОСОБА_3 було доставлено до відділення поліції у м. Тростянець. Де саме складали протокол за ст. 185 КУпАП відносно ОСОБА_3 він не пам`ятає, особисто складав протокол за ст. 130 КУпАП. При цьому ОСОБА_3 погодився пройти огляд на стан сп`яніння, продувши «Драгер», але прилад нічого так і не показав, оскільки ОСОБА_3 не продував його, а просто тримав трубку газоаналізатора в роті;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , згідно яких у серпні 2022 року на блокпосту в с. Боромля військовослужбовці та поліцейська ОСОБА_9 зупинили ОСОБА_3 , від якого був чутний запах алкоголю. Коли він у складі наряду прибув на блокпост, то ОСОБА_3 заперечив щодо проходження огляду на стан сп`яніння, пояснивши, що вжив алкоголь після того, як його зупинили. Потім ОСОБА_3 почав заперечувати факт керування т/з. Вони запропонували ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп`яніння кілька разів, але він відмовлявся, а коли почали складати протокол за ст. 130 КУпАП, то він погодився. Газоаналізатор ОСОБА_3 не продував, а просто тримав трубку в роті, потім почав висловлюватися нецензурною лайкою, стукати кулаком по службовому автомобілю, на зауваження не реагував. Вони застосували до ОСОБА_3 слізогінний газ та кайданки, після цього відвезли його у м. Тростянець для завершення складання протоколів. Копії протоколів ОСОБА_3 вручали при захиснику. При складенні протоколів були присутні військовослужбовці;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , згідно яких у серпні 2022 року йому зателефонував ОСОБА_3 і повідомив, що його зупинили на блокпосту через те, що відчули запах алкоголю, попросив його приїхати і приглянути за автомобілем, так як викликали поліцію та його могли забрати. Коли він приїхав, то ОСОБА_3 стояв поблизу автомобіля, також була присутня поліцейська ОСОБА_9 . Потім під`їхали поліцейські та стали щось писати у документах. ОСОБА_3 запропонували продути прилад для визначення стану сп`яніння. ОСОБА_3 три рази продував прилад, але результату не було, прилад нічого не показав. Поліцейські говорили ОСОБА_3 , що потрібно дужче дути у прилад, а один запропонував проїхати у лікарню, але ОСОБА_3 не погодився. У подальшому між ОСОБА_3 та поліцейськими виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_3 висловився нецензурною лайкою, після чого поліцейські бризнули йому у лице балончиком із газом та наділи кайданки. Потім поліцейські складали документи. Свідків не було. На відстані близько 30 метрів були військовослужбовці. У подальшому ОСОБА_3 посадили у автомобіль поліції та повезли у відділення поліції у м. Тростянець;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , згідно яких на блок посту у с. Боромля ними був зупинений т/з Volkswagen Transporter, н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , в якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, в їх присутності ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та в медичному закладі (а. с. 3, 4);

- протоколом затримання АЗ № 050507 від 16.08.2023 (а. с. 6);

- відеозаписами з нагрудної камери поліцейських, на яких зафіксовано пояснення ОСОБА_3 щодо обставин керування ним т/з, відмови останнього від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також фактичні дані про злісну непокору ОСОБА_3 законним вимогам поліцейського при виконанні ним службових обов`язків (а. с. 7).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і пп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.

Письмові пояснення вказаних свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому свідок ОСОБА_11 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду в суд апеляційної інстанції не прибув, однак надав письмові пояснення, у яких підтвердив надані ним раніше письмові пояснення щодо зупинення т/з під керуванням ОСОБА_3 та відмови останнього від проходження огляду на місці зупинки т/з та у лікарні, пояснивши причини неможливості його прибуття в судове засідання, пов`язані з проходженням військової служби.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про недопустимість як доказів письмових пояснень вказаних вище свідків апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому поліцейським правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану алкогольного сп`яніння.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі правильно присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (в ред. 28.10.2015 № 888).

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Таким чином, ОСОБА_3 , як особа, яка в цей день керувала т/з і щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, оскільки незалежно від причин зупинки т/з, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність доказів керування ним т/з, то вони не заслуговують на увагу, так як не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими в суді доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема показаннями свідка ОСОБА_10 , письмовими поясненнями свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , відеозаписами з технічних засобів працівників поліції, згідно яких ОСОБА_3 з самого початку не заперечував, що керував т/з, віз чоловіків, які вживали алкоголь, а вже пізніше змінив свою позицію.

Дослідженими в судовому засіданнями доказами спростовуються і твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не відмовлявся від проходження огляду та неодноразово продував Драгер, який нічого не показав. При цьому посилання ОСОБА_3 на показання свідка ОСОБА_10 в цій частині є недоречними, оскільки останній не був свідком первинного спілкування ОСОБА_3 із працівниками поліції, а прибув пізніше та фактично підтвердив, що ОСОБА_3 лише імітував продуття газоаналізатора.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про недопустимість як доказу відеозапису з технічних засобів працівників поліції, оскільки доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ст. 251 КУпАП).

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_3 не заперечив того факту, що зафіксовані на відеозаписі події мали місце саме з ним, а тому відсутність безперервного відеозапису, не зазначення технічного засобу, на який його було здійснено не спростовує вказаних вище висновків судді суду першої інстанції. При цьому наданий поліцейськими відеозапис сумнівів у його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації, фабрикації чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_3 .

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду і доводи апеляційної скарги про місце складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП у с. Боромля, вул. Харківська, тоді як протокол був оформлений у відділені поліції в м. Тростянець. При цьому початок складення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП відбувся саме в с. Боромля, але через поведінку останнього процедура складання матеріалів справи була завершена вже у відділенні поліції, що підтверджується показаннями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , протоколом про адміністративне затримання від 16.08.2022 за № 050507, складеному у присутності захисника.

Крім того, відповідно ч. 2, 6 ст. 62 ЗУ «Про національну поліцію», законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону, а згідно ст. 185 КУпАП адміністративна відповідальність настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Це правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків, тобто у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок та діють від імені держави, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і твердження сторони захисту про відсутність доказів неправомірних дій ОСОБА_3 , оскільки вони суперечать наявним у справі і дослідженим в судовому засіданні доказам, які наведені вище. При цьому необхідно зауважити, що поліцейські перебували при виконанні службових обов`язків, а ОСОБА_3 на їх неодноразові вимоги припинити висловлюватися у грубій формі нецензурною лайкою не реагував і продовжував поводити себе зухвало. Останньому були у повному обсязі роз`яснені права, а при затриманні надано професійного захисника адвоката, що знайшло своє відображення у постанові судді суду першої інстанції.

Відповідно ст. 1 КУпАП, завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП).

Згідно ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше правопорушень стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

У той же час, передбачивши можливість накладення одного стягнення за кілька правопорушень, законодавець не визначив, що в такому випадку необхідно вважати «більш серйозним правопорушенням» з числа вчинених та який критерій для цього необхідно використовувати, а саме, чи то характер вчинених правопорушень (ступінь суспільної небезпеки), чи то суворість стягнень, які передбачені санкціями відповідних статей, чи то максимальний розмір певного виду стягнення, які містяться у санкціях статей, або ж всі ці обставини в сукупності, що дозволило б чітко і не двозначно розмежовувати та обирати вірну санкцію (вид і розмір стягнення) з декількох статей, у межах якої і накладати стягнення за правилами ст. 36 КУпАП.

Зокрема, стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП). При цьому за вчинення правопорушень можуть застосовуватись такі стягнення: 1) попередження; 2) штраф; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого громадянинові (права керування т/з, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті. Законами України може бути встановлено й інші, крім зазначених у цій статті, види стягнень і передбачено адміністративне видворення за межі України іноземців і осіб без громадянства за вчинення правопорушень, які грубо порушують правопорядок (ст. 24 КУпАП).

Наведена система адміністративних стягнень містить різні за характером і правовими наслідками санкції, що дає змогу враховувати при призначенні стягнення як особливості вчинення правопорушення, так і особу порушника. Однак на відміну від закону України про кримінальну відповідальність (ст. 51 КК), де всі покарання розташовані ієрархічно в певній послідовності від менш тяжких до більш тяжких, із розташування в переліку видів адміністративних стягнень не можна зробити висновок щодо оцінки законодавцем значення кожного з видів цих стягнень у співвідношенні між собою.

Повертаючись до обставин справи, ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні двох правопорушень, а саме в тому, що він керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно встановленого порядку огляду на такий стан (ч. 1 ст. 130 КУпАП), а також у тому, що він вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції (ст. 185 КУпАП).

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у той час як санкція ст. 185 КУпАП передбачає накладення штрафу від 8 до 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 40 до 60 годин, або виправні роботи на строк від 1 до 2 місяців з відрахуванням 20 % заробітку, або адміністративний арешт на строк до 15 діб.

Співставлення вказаних у ч. 1 ст. 130 і ст. 185 КУпАП видів стягнень не дозволяє зробити однозначний висновок про те, яке саме з перелічених правопорушень є «більш серйозним» у розумінні ст. 36 КУпАП за так званим критерієм суворості стягнення, так як накладення стягнення у кожній справі потребує індивідуального підходу, при якому враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, наслідки, що настали тощо, заборони до застосування певних видів стягнень до деяких категорій осіб, зважуючи які в сукупності суддя в межах своїх дискреційних повноважень і визначає стягнення за те чи інше правопорушення. Тобто, якщо надавати право вибору виду стягнення, то для однієї особи більш прийнятним стягненням буде штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік, а для іншої штраф, громадські роботи, виправні роботи або взагалі адміністративний арешт.

Санкція це елемент правової норми, що встановлює невигідні наслідки у разі порушення правила, визначеного диспозицією. Саме санкція є одним із засобів спонукання особи до додержання норми права. Стандартна норма права може бути викладена у виді формули «якщо > то > інакше», де «інакше» це санкція. При цьому санкції поділяються на види, крім іншого, 1) за ступенем визначеності: а) абсолютно визначені вичерпано визначають вид і кількісну міру державного примусу (штраф у подвійному розмірі); б) відносно визначеними передбачають можливість при правозастосуванні обрання різних видів санкцій (штраф або адміністративний арешт) чи їх різної кількісної міри (штраф від 3 до 7 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 40 до 60 годин); 2) залежно від кількості несприятливих наслідків, що загрожують порушнику: а) прості передбачають один невигідний наслідок (штраф); б) складні передбачають одночасне застосування декількох невигідних наслідків (штраф з позбавленням права керування т/з); в) альтернативні передбачають декілька наслідків, один із яких може бути застосовано до правопорушника (штраф або громадські роботи, або адміністративний арешт).

Необхідно наголосити на тому, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає тільки одне стягнення (основне та додаткове) у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік, тобто є «безальтернативним» як за видом, так і за розміром, тоді як за ст. 185 КУпАП на особу можуть бути накладені штраф (у меншому розмірі, ніж за ч. 1 ст. 130 КУпАП), громадські роботи, виправні роботи чи адміністративний арешт. При цьому для кожного виду стягнення встановлена мінімальна та максимальна межа його розміру.

Також варто зауважити, що якщо притримуватись того правового механізму, згідно якого адміністративний арешт є найсуворішим видом стягнення і відповідно застосовувати критерій суворості у разі накладення стягнення за ст. 36 КУпАП, то в такому випадку особа цілком можливо може бути піддана такому стягненню за одне правопорушення, яке є значно меншим від стягнення, передбаченого в санкції іншого правопорушення, наприклад за ч. 1 ст. 130 і ст. 185 КУпАП у виді штрафу в розмірі 136 грн, що очевидно є більш м`яким стягненням серед усіх інших можливих стягнень (за видом і розміром), так як передбачений в санкції ст. 185 КУпАП адміністративний арешт ще не означає, що має бути застосований саме цей вид стягнення, однак що повністю суперечить меті адміністративного стягнення.

Таким чином, з огляду на відсутність у законодавстві України про адміністративні правопорушення чіткого визначення критеріїв, які б дозволяли здійснити оцінку значення кожного з видів адміністративних стягнень у співвідношенні між собою, накладення стягнення за принципом більш серйозного правопорушення (фактичне поглинання менш суворого стягнення більш суворим), сформульованого в ст. 36 КУпАП, виходячи виключно із видів стягнення свідчитиме про формалізованій підхід до розгляду справи, оскільки не дозволятиме об`єктивно співставити всі суттєві обставини вчинених правопорушень, які впливають на визначення виду та розміру стягнення.

Аналізуючи викладене, при вирішенні питання, санкцію якої саме статті КУпАП необхідно застосувати при накладенні стягнення за вчинені правопорушення, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (судом), треба всебічно, повно та об`єктивно з`ясовувати всі обставини, ретельно проаналізувати склад (диспозицію) кожного правопорушення, оцінювати обстановку їх вчинення з тим, щоб був дотриманий принцип індивідуалізації відповідальності та правової визначеності, що у свою чергу і впливатиме на визначення виду та розміру стягнення.

Як зазначено вище, ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно встановленого порядку огляду на такий стан (ч. 1 ст. 130 КУпАП). Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а об`єктивна сторона виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує т/з, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння.

Незважаючи на те, що факт керування ОСОБА_3 т/з у стані алкогольного сп`яніння не був встановлений, оскільки він відмовився від проходження огляду на такий стан, але відповідні ознаки (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей) він мав, що підтверджується матеріалами справи, а також тим, що він був відсторонений від керування автомобілем.

Керування т/з як у стані алкогольного сп`яніння, так і з такими ознаками, що за суттю є одним і тим самим, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, тяжкість якого обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, зокрема знижується увага водія та швидкість його реакції, що зумовлює загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого водія та власності третіх осіб. Варто зауважити, що т/з законодавцем позиціонується як джерело підвищеної небезпеки, а тому особа, яка володіє чи користується т/з, не може використовувати його на шкоду правам і свободам громадян, інтересам суспільства.

Самі ці обставини і зумовили прийняття законодавцем ЗУ № 1231-IX від 16.02.2021, яким було посилено відповідальність як за керування т/з у стані сп`яніння, так і за відмову від проходження огляду на відповідний стан.

Враховуючи обставини вчинених ОСОБА_3 діянь, апеляційний суд вважає, що в даному випадку більш серйозним правопорушенням є ч. 1 ст. 130 КУпАП як таке, що має більший ступінь суспільної небезпеки, на відміну від ст. 185 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягала у злісній непокорі законній вимозі поліцейського під час виконання ним службових обов`язків (висловлюваннях у грубій формі на адресу поліцейських, погрозі фізичною розправою), що об`єктивно не може свідчити про суспільну небезпеку в більшій мірі.

З огляду на викладене, в цій конкретній справі індивідуальні права та інтереси ОСОБА_3 не превалюють над публічними (суспільними) інтересами щодо можливої невідворотності відповідальності за вчинення правопорушення з підвищеною суспільною небезпечністю, тому рішення про накладення стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 28.10.2022 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову судді без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов