ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., за участі секретаря судового засідання Владімірова Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Саєнка Дмитра Владиславовича на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 28.11.2021 о 04:38 год. він керував транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Луї Пастера, 177 в м. Харків в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком №2560 лікаря-нарколога КНП «Обласний наркологічний диспансер» ХОР. З результатами проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 був не згоден. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвокат Саєнко Д.В., подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2022 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова була прийнята із значними порушеннями норм матеріального та процесуального права, із недотриманням принципів провадження у справах про адміністративні правопорушення, без повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на те, що між адвокатом Саєнком Д.В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, ще до повномасштабного вторгнення росії на територію України. Цей напад змінив не лише звичне життя кожної людини, але й призвів до змін у діяльності, пов`язаній із виконанням професійних обов`язків. Згідно із ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування ї державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до Указу Президента №69/2022 від 24.02.2022 року оголошено та проведено загальну мобілізацію. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 призвано по мобілізації на підставі Указу Президента від 17.05.2022 року. Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на момент розгляду справи у суді першої інстанції та подання апеляційної скарги виконують свій конституційний обов`язок із захисту Вітчизни.

Апелянт стверджує, що по телефону йому зателефонував секретар судді та повідомив про наступне судове засідання, на що він повідомив, що може не зв`язатися із його клієнтом, через те, що він безпосередньо залучений до участі в активних бойових діях, та може не повідомити клієнта про судове засідання.

Зважаючи на вищенаведене, апелянт вважає, що його клієнта не сповістили про проведення судового засідання, а повідомили тільки його про проведення судового засідання, є ототожненням адвоката з клієнтом та є порушенням такої гарантії адвокатської діяльності, закріпленої як в національному законодавстві (ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), так і в міжнародному (Основні положення про роль адвокатів, прийняті 8 Конгресом ООН про запобігання злочинам у серпні 1990 року). Тому, на думку апелянта, суд першої інстанції прийняв постанову без думки особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати той факт, що витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №5 від 11.03.2022 року знаходиться безпосередньо в військовій частині та був надісланий йому у вигляді фото засобами інтернет зв`язку, коли його клієнт перебував на зв`язку для підтвердження саме факту перебування його клієнта на військовій службі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.11.2021 о 04:38 год. він керував транспортним засобом ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Луї Пастера, 177 в м. Харків в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком №2560 лікаря-нарколога КНП «Обласний наркологічний диспансер» ХОР. З результатами проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 був не згоден. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №272701 від 28.11.2021 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, даними результату приладу Drager результат якого 0,77 проміле, висновком КНП «Обласний наркологічний диспансер» Харківської обласної ради №2560 від 28.11.2021, даними відеозапису, яким зафіксовано проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки автомобіля, та у медичному закладі.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до положень п.2.9.а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як вбачається із матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав зазначену вимогу ПДР України.

Зокрема, відеозаписом, долученим до матеріалів справи, підтверджується факт керування ОСОБА_1 вказаним вище транспортним засобом, факт його зупинки працівником поліції.

В ході спілкування із працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Він погодився, результат огляду склав 0,77 проміле, із чим ОСОБА_1 не погодився та поїхали разом із працівниками поліції до закладу охорони здоров`я. Висновком щодо результатів медичного огляду від 28.11.2021 року №2560 (а.с.7) підтверджується факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Відтак, факт керування ОСОБА_1 вказаним вище транспортним засобом та факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння підтверджується належними та допустимими доказами.

Доводи апелянта фактично не стосуються інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а лише зводяться до того, що суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_1 про дату та час судового засідання, допустив ототожнення адвоката з клієнтом.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися із такими твердженнями, зважаючи на наступне. Відповідно до п.26 ч.1 ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», забороняється ототожнення адвоката з клієнтом. Під цим розуміється, зокрема, проведення відносно адвокатів слідчих дій та інших процесуальних дій обшуки, допити; проведення відносно адвокатів негласних слідчих (розшукових) дій; втручання в правову позицію адвоката під час здійснення захисту; кримінальне переслідування шляхом повідомлення адвокату про підозру, обрання відносно адвоката запобіжного заходу.

Разом із тим, суттю адвокатської діяльності є незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Відтак, адвокат Саєнко Д.В. в цій справі повідомлявся саме виходячи з такого розуміння, і ототожнення адвоката і клієнта в даному випадку не вбачається.

Крім того, відповідно до положень ст.268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Однак, ст.130 КУпАП в цьому переліку не міститься, із чого можна дійти висновку, що присутність особи в даному випадку не є обов`язковою. До того ж суд першої інстанції вжив можливих заходів для належного повідомлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Крім того, слід взяти до уваги те, що матеріали цієї справи про адміністративне правопорушення надійшли до апеляційного суду 07.11.2022 року, тобто більше року назад, при цьому суд неодноразово відкладав розгляд даної справи, надаючи можливість особі обрати собі захисника, який би міг представляти її інтереси. 14.09.2023 року Полтавським апеляційним судом було задоволено клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Зеленського С.В. про проведення судового засідання у цій справі у режимі відеоконференції. Крім того, адвокатом Зеленським С.В. неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду даної справи.

Суд апеляційної інстанції також наголошує, що у ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод гарантується право людини і громадянина на справедливий суд. У цьому аспекті найбільш поширеним порушенням у справах проти України ЄСПЛ встановив порушення права кожного на розгляд судом справи протягом розумного строку.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

У п.116 рішення ЄСПЛ від 12.03.2009 у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див., серед багатьох інших, п.67 рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»).

Судом апеляційної інстанції було вжито максимальних заходів для забезпечення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, права на участь у судовому засіданні. Зокрема, у запиті від 28.04.2023 року №644/11807/22/12705/2023 до військової частини НОМЕР_2 №5 суд намагався з`ясувати,, чи перебуває на військовій службі рядовий ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у військовій частині НОМЕР_2 ? Чи має він можливість взяти участь у судовому розгляді справи в Полтавському апеляційному суді на визначені судом дату та час? Вказаний запит залишився без відповіді.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 266 КУпАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, працівниками поліції було виконано зазначені вимоги законодавства щодо процедури оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в повному обсязі, що дає підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Враховуючи наведене вище, наявними матеріалами справи підтверджується винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а безсторонній та неупереджений аналіз долучених до справи доказів дозволяє констатувати, що не існує розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Проніна проти України» від 18.07.2006 року зазначив наступне: «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись к вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи».

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою і не вбачаються підстави для її скасування, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Саєнка Дмитра Владиславовича не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Саєнка Дмитра Владиславовича залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин