ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5312/23Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 33/817/284/23 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.5 ст.126 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Нужди С.Ф. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот),00 грн в дохід держави.

Згідно постанови 14 березня 2023 року о 10 год. 26 хв. на а/д М30 158 км с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai Santa Fe Van, н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом Тернопільським міськрайонним судом від 04 квітня 2022 року, вчинено повторно протягом року. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1а Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що відповідальність передбачена ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Нужда С.Ф. просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2023 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що диспозиція ст.235-1 КУпАП не містить посилання на те, що водій військового транспортного засобу повинен саме обіймати посаду водія. Вказує на те, що згідно п.2.5 Положення про органи безпеки дорожнього руху Міністерства оборони України затверджених Наказом МОУ № 330 від 01 листопада 1999 року, посадові особи ВІБДР стосовно водіїв військових транспортних засобів мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення стосовно водіїв військових транспортних засобів у випадках та в порядку, передбачених КУпАП. Зазначає, що дія положення Про військово-транспортний обов`язок не розповсюджується на правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та громадською організацією Спілка підприємців теле та кіноіндустрії щодо передання транспортного засобу Hyundai Santa Fe Van у тимчасове користування на невизначений термін для виконання завдань у складі свого бойового підрозділу. Захисник звертає увагу суду на те, що сама суть передання транспортного засобу для потреб Збройних Сил України та подальшого використання даного транспортного засобу для військових потреб відносить його до категорії військового транспортного засобу, за відсутності визначення такого діючими нормами законодавства.

Заслухавши доводи захисника, яка просила проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просила закрити провадження у справі за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 039515 від 14 березня 2023 року; матеріалах відеозапису; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 713149 від 14 березня 2023 року; знімку, зафіксованим на TruCam; рапорті інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Ткача А. від 14 березня 2023 року; копії постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/4132/22 від 04 квітня 2022 року; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5418031 від 26 травня 2022 року; довідках управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та про відсутність у нього транспортних засобів.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Так, відповідно до частини 1 статті 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Аналіз даної правової норми вказує на те, що військовослужбовці та військовозобов`язані, як спеціальні суб`єкти, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Водночас, згідно п.2.5 Положення про органи безпеки дорожнього руху Міністерства оборони України затверджених Наказом МОУ № 330 від 01 листопада 1999 року, на яку послався апелянт, посадові особи ВІБДР мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення стосовно водіїв військових транспортних засобів у випадках та в порядку, передбачених КУпАП.

Таким чином, вищевказане положення підлягає застосуванню у випадку порушення правил дорожнього руху водіями транспортних засобів, які належать, зокрема, Збройним Силам України.

Відповідно до Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 р. № 1921 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. № 405) залучення під час мобілізації транспортних засобів і техніки оформляється відповідним актом приймання-передачі за формою згідно з додатками 4 і 5.

Акт приймання-передачі складається у трьох примірниках і підписується керівником підприємства, установи та організації або його уповноваженим представником, керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його уповноваженим представником та командиром (начальником) військової частини (підрозділу), установи та організації військового формування або його уповноваженим представником, якому передається транспортний засіб або техніка, і скріплюється печатками.

Згідно пункту 29 вказаного Положення після взяття на облік в установленому порядку у відповідній військовій частині (підрозділі), установі та організації військових формувань прийнятих транспортних засобів і техніки проводиться їх відомча реєстрація із здійсненням обов`язкового технічного контролю (у разі відсутності документів, що підтверджують його здійснення).

Відповідно до Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів Збройних сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 р. № 1032 використання (зберігання) незареєстрованих згідно з цим Порядком транспортних засобів забороняється.

Натомість, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які би давали підстави вважати, що апелянт керував транспортним засобом Збройних Сил України або інших військових формувань.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд критично оцінює посилання апелянта на п.2.5 Положення про органи безпеки дорожнього руху Міністерства оборони України затверджених Наказом МОУ № 330 від 01 листопада 1999 року, оскільки за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, ОСОБА_1 підлягає відповідальності на загальних підставах.

Посилання захисника на те, що сама суть передання транспортного засобу для потреб Збройних Сил України та подальшого використання даного транспортного засобу для військових потреб відносить його до категорії військового транспортного засобу, за відсутності визначення такого діючими нормами законодавства апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі доводи не узгоджуються з наведеними вимогами національного законодавства.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем Hyundai Santa Fe на території с. Смиківці Тернопільського району виконував обов`язки військової служби не підтверджені жодними доказами.

Так, в матеріалах справи наявні посвідчення офіцера, з якого видно, що ОСОБА_1 02.09.2022р. призначений заступником командира роти з морально-психологічного забезпечення. Також, з акту приймання-передачі предмета гуманітарної допомоги від 28 листопада видно, що громадянину України ОСОБА_1 передано транспортний засіб Hyundai Santa Fe, як гуманітарну допомогу для виконання завдань у складі свого бойового підрозділу з метою усунення наслідків збройної агресії росії на території України.

Однак, ні в суді першої інстанції, ні до апеляційної скарги стороною захисту не додано жодних відомостей про те, що вказаний автомобіль у встановленому порядку був закріплений (облікований) за відповідною військовою частиною і про те, що 14 березня 2023 року ОСОБА_1 , керуючи вказаним автомобілем в селі Смиківці Тернопільського району як водій виконував обов`язки військової служби.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.

Клопотання захисника про закриття провадження у цій справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, не підлягає до задоволення, оскільки адміністративне стягнення в даному випадку накладено постановою Тернопільського міськрайонного суду від 05 травня 2023 року до закінчення трьох місяців з дня вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Нужди С.Ф. - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2023 року, відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя