Справа №585/1343/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Цвєлодуб Г. О.
Номер провадження 33/816/514/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 173-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Демченко А.Д., захисника, особи що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Маківського В.О., потерпілої ОСОБА_2 , законного представника потерпілої ОСОБА_3 та представника потерпілої адвоката Школьного В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.05.2023, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, розлучену, працюючу вчителем Пустовійтівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. П.Калнишевського РМР, зареєстровану і проживаючу в АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.-

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.05.2023 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн за те, що вона в період часу з 02.03.2023 по 03.03.2023 за адресою: 4-й пров. Центральної, 8 в с. Пустовійтівка, у приміщенні Пустовійтівського ЗЗСО, будучи учасником освітнього процесу, систематично здійснювала булінг, що полягає у бездіяльності, а саме ігноруванні, приниженні честі та гідності, за допомогою електронних комунікацій, наслідком чого є завдання психічної шкоди здоров`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , 2007 р.н., за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

З таким рішенням суду ОСОБА_1 не погодилась і подала апеляційну скаргу в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки на проголошенні повного тесту постанови суду вона не була, а її копію отримала лише 23.05.2023. Також просила постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.05.2023, скасувати і ухвалити нову постанову, якою просила провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначала, що суд не перевірив докази на їх допустимість, всупереч вимогам законодавства належним

чином не дослідив і не взяв до уваги подані нею докази, а також вийшов за межі

встановлених у протоколі обставин, та розширив обвинувачення в її сторону.

Також, судом не було з`ясовано у яких відносинах із неповнолітньою ОСОБА_4 , та її батьками знаходяться особи , що приймали участь у перевірках за заявами сторін та складали відповідні протоколи.

Апелянт стверджувала, що головою шкільної комісії, яка проводила перевірку за заявою батьків учениці ОСОБА_4 , була її рідна тітка ОСОБА_5 . Вона була явно не об`єктивною, упередженою та зацікавленою. Знаходячись у родинних зв`язках із сім`єю ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , як керівник комісії, фактично сама прийняла рішення про наявність вини у її ОСОБА_1 діях (протокол від 17.03.23 року), та відмовила у розгляді її ОСОБА_1 заяви про тиск зі сторони ОСОБА_6 . Підтвердженням цьому на думку апелянта є і той факт, що вказані у протоколі, як члени комісії, класний керівник ОСОБА_7 та заступник директора, керівник служби соціальної роботи в громаді ОСОБА_8 взагалі не були присутні і участі у роботі комісії не приймали . До того ж у матеріалах справи маються два протоколи комісії датовані 17.03.2023, але різні за змістом.Таким чином висновки комісії, що були явно спотворені, судом визнані як докази її вини.

Також апелянт звертала увагу і на те, що безпосередню і активну участь у перевірці та складанні протоколу відносно неї брала працівник поліції Роменського ВП ГУНИ в Сумській області Кириченко А., яка була постійно присутня при опитуваннях, не будучи формально особою, яка здійснює перевірку, ставила їй ОСОБА_1 різні провокативні запитання, погрожувала, а також давала рекомендації працівнику поліції ОСОБА_9 що записувати у протоколі. Разом з тим ОСОБА_10 є дочкою ОСОБА_11 , тобто хрещеної ОСОБА_12 і відверто не приховувала заінтересованості у тому, щоб відносно неї ОСОБА_1 було безпідставно складено протокол та притягнуто до відповідальності.

Таким чином працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були явно упереджені, а відтак достовірність складених ними матеріалів, включаючи протокол № 865719 викликає сумніви. Суд дані обставини всурпереч вимогам ст. 251 КУпАП не дослідив і це не могло не вплинути на об`єктивність та законність рішення.

Також, апелянт зазначала і про те, що суд дійшов висновку, що вона ОСОБА_1 своїми діями спричинила психологічну шкоду здоров`ю учениці ОСОБА_13 і як доказ цьому, посилається на медичні документи, не вказуючи які саме медичні документи були досліджені судом. У матеріалах справи є лише один документ, а точніше дві його копії і названий цей, так званий документ - консультативним висновком лікаря. Даний висновок не містить всіх необхідних реквізитів, не засвідчений належним чином, на ньому відсутня печатка. За змістом даного висновку неможливо прослідкувати зв`язок між інкримінованими їй ОСОБА_1 діями, та наслідками для учениці ОСОБА_14 . До того ж копії цього документа різняться між собою за своїм змістом. Інших медичних документів у справі немає і судом не досліджувалось. Таким чином посилання у рішенні суду на такі документи як на доказ її ОСОБА_1 вини безпідставні.

Зазначала апелянт і про те, що подані нею в судовому засіданні та в ході перевірки документи суд визнав не належними і до уваги не взяв пославшись на те, що вони за колом осіб, та за часом вказаних подій не відносяться до періоду 02.03.2023 - 03.03.2023. Разом з тим в тій частині що стосувалось збільшення обсягу її ОСОБА_1 вини суд вийшов за вказаний у протоколі № 865719 період часу, визнав інші не вказані у протоколі обставини як доказ її вини. Таке рішення суду суперечить вимогам законодавства, та порушує її ОСОБА_1 права. До того ж такий висновок суду передчасний, так як надані нею документи належним чином судом не досліджені. Наприклад: довідка РЕМ про відключення світла судом не співставлялась із розкладом уроків і внаслідок цього суд дійшов висновку що вона ОСОБА_1 мала можливість підключити інтернет зв`язок, а фактично вона такої можливості не мала. До того ж якість інернетзвя`зку і особливо в сільській місцевості відома всім, окрім Роменського міськрайсуду. На такі обставини вказували неупереджені працівники школи та батьки інших учнів у своїх письмових заявах, але суд ці матеріали не дослідив належним чином.

Тому, не дослідивши подані нею письмові докази, суд передчасно та помилково дійшов висновку що вони не належні.

Також, без належних підстав суд зробив висновок про її ОСОБА_1 нібито бездіяльність по відношенню до учениці ОСОБА_2 при забезпеченні навчального процесу ще і в тій частині, що в суді не було досліджено її ОСОБА_1 безпосередні обов`язки як вчителя. Під загальними гаслами із законодавства яке забезпечує дотримання прав дітей на освіту, судом не перевірено чи несе вона, як вчитель, відповідальність наприклад за технічне обладнання для онлайн навчання дітей і тим більше під час військового стану. Суд помилково зробив висновок що вона ОСОБА_1 у вільний від роботи час, наприклад у вечірній час, зобов`язана вести переписку чи якісь розмови із учнями. Стверджувала, що вона наполягаю на тому, що її дії повністю відповідали інструктивно-методичним вказівкам та законодавству.

Таким чином ОСОБА_1 вважала, що оскаржуваним нею рішенням суд фактично покладає на неї обов`язки не передбачені законодавством, а відтак діє незаконно.

Просила врахувати апелянт і те, що суд обмежився зазначенням, що ним враховано як обтяжуючі так і пом`якшуючі обставини, не вказавши при цьому які саме обставини ним були враховані. За таких обставин неможливо зробити висновок чи враховано судом той факт, що вона ОСОБА_1 має багаторічний стаж педагогічної роботи, позитивно характеризуюся як за місцем роботи так і за місцем проживання, раніше жодного разу не притягувалася до адміністративної відповідальності, із учнями має добрі стосунки, рівень знань учнів оцінює об`єктивно, приймає активну участь в житті школи, те що її вихованці займають призові місця в, предметних олімпіадах, на змаганнях різного рівня та ін.

Натомість за вимогою учениці ОСОБА_2 та її батьків вже проводились заміни інших вчителів у нашій школі, вона єдина не бажає відвідувати школу і вимагає забезпечити їй навчання онлайн. Для цього до справи формально поклали довідку що нібито у школі немає бомбосховища. Фактичною причиною виникнувшого конфлікту є не незабезпечення нею ОСОБА_1 умов навчання онлайн, а її відмова безпідставно завищувати їй оцінки. Такі вимоги були навіть не лише від батьків учениці, а від директора школи, який під тиском батьків погодився завищувати їй оцінки.

Ці та інші обставини судом враховані не було, що на думку апелянта призвело до винесення неправосудного рішення у даній справі.

Вислухавши захисника, особи що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Маківського В.О., який просив поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення та який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просив постанову судді скасувати і ухвалити нову постанову, якою просив провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, думки потерпілої ОСОБА_2 , законного представника потерпілої ОСОБА_3 та представника потерпілої адвоката Школьного В.А., які підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення не вбачали, просили постанову суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови суду в той же строк вручається або висилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення особа розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на доступ до суду.

Як вбачається з матеріалів справи копія постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.05.2023 відправлена ОСОБА_1 15.05.2023 (а.с. 141) та отримана нею 23.05.2023 (а.с. 147). 02.06.2023, тобто на 10-тий день після отримання копії постанови, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою на вказане судове рішення.

Тому, приймаючи до уваги обставини, на які посилається ОСОБА_1 щодо пропущення нею встановленого законом строку, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, та наслідки для неї, які можуть бути в разі вступу даного судового рішення в законну силу, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Щодо постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.05.2023, яку ОСОБА_1 вважала незаконною і просила її скасувати та постановити нову постанову, якою вважала за необхідне провадження у справі відносно неї закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП адміністративного правопорушення, то тут апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в своїй сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , місцевий суд вказані вимоги закону не виконав і дійшов безпідставного висновку щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Так, з матеріалів справи слідує, що суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 в період часу з 02.03.2023 по 03.03.2023 за адресою: 4-й пров. Центральної, 8 в с. Пустовійтівка, у приміщенні Пустовійтівського ЗЗСО, будучи учасником освітнього процесу, систематично здійснювала булінг, що полягає у бездіяльності, а саме ігноруванні, приниженні честі та гідності, за допомогою електронних комунікацій, наслідком чого є завдання психічної шкоди здоров`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , 2007 р.н., за що притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення нею адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень учасників справи та досліджених ним письмових доказів.

Так, з постанови суду першої інстанції видно, що суд допитав ОСОБА_1 і встановив, що вона працює вчителем математики, фізики Пустовійтівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. П.Калнишевського РМР і будучи допитою ОСОБА_1 пояснювала суду, що конфліктна ситуація виникла із-за оцінок ОСОБА_2 , яка навчається дистанційно і у зв`язку з цим не завжди забезпечується належний інтернет-зв`язок. Батьки ОСОБА_2 оцінками дитини не задоволені, скаржаться директору школи. 02.03.2023 до початку її уроку алгебри у 10 класі у неї ОСОБА_15 виникли проблеми з хромбуком (ноутбуком) тому у цей день вона не змогла підключити Настю до онлайн-навчання. Надалі, 03.03.2023 у той час, коли мав бути урок фізики, з 11:10 до 11:55 год., була оголошена повітряна тривога, тому вона із учнями мала йти до бомбосховища. Повідомити ученицю про те, що урок не відбудеться можливості не мала через відсутність зв`язку. Перед цим, 01.03.2023 була контрольна робота, ОСОБА_2 була присутня онлайн, надіслала їй фото виконаної контрольної, за яку отримала оцінку 9 балів. ОСОБА_1 зверталась до керівництва щоб скликали комісію і перевірили контрольну ОСОБА_2 , яку вона оцінила на 8 балів.

Також з матеріалів вбачається, що судом допитувалась і неповнолітня ОСОБА_2 яка пояснювала, що навчається дистанційно. З лютого 2023 року вчитель ОСОБА_1 почала її ігнорувати - не повідомляла про те, що не відбудеться урок. Зранку 02.03.2023 о 8:30 у неї мав бути урок алгебри, вона знаходилась у онлайн-кабінеті. Приблизно о 8:50 ОСОБА_1 повідомила їй, що у школі відсутнє світло, а тому її не підключено до навчання. На прохання до вчителя зняти відео чи фото по домашньому завданню їй відмовлено. 03.03.2023 у неї мав був урок фізики, розпочатись об 11:20 год., вона знову ж таки писала вчителю ОСОБА_1 , що не може приєднатися до уроку, однак у цей день її звернення загалом вчителем було проігноровано як і звернення у інтернет-месенджерах коли їй потрібна методична допомога. Із-за такого ігнорування вчителем вона перебуває у пригніченому та знервованому стані, у неї погрішився загальний психологічний стан, порушися графік сну, з-за чого вона відвідувала дитячого психіатра, якій їй виписав заспокійливі ліки.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснював, що він працює директором Пустовійтівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. П.Калнишевського РМР. Зазначав, що до нього звертались зі скаргами на вчителя ОСОБА_1 батьки ОСОБА_2 , оскільки та не реагує на повідомлення їх дитини. З приводу цього з батьками і вчителем була бесіда, досягли згоди. Далі вчитель повідомляла, що з об`єктивних на те причин підключати до уроку ученицю не буде. Просили вчителя відмовитись від викладання в 10 класі, на що вона не погодилась. Батько ОСОБА_2 звертався із заявою про булінг у зв`язку з чим скликали комісію, яка винесла висновок про булінг ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_2 . Повідомляв відділ освіти і службу у справах дітей про даний випадок, була комісія, надала рекомендації про відсторонення ОСОБА_1 від викладання у 10 класі. Також проводили батьківські збори, компромісу не досягли. 06.03.2023 року ОСОБА_1 говорила, що не працював хромбук, однак раніше з такими проблемами не зверталась. Також зазначав, що у бомбосховищі, є вайфай, наскільки йому відомо, у той час коли був урок у ОСОБА_17 у 10 класі 03.03.2023 то тривоги не було.

Також суд першої інстанції допитував свідка ОСОБА_18 заступника директора Пустовійтівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. П.Калнишевського РМР яка надавала пояснення аналогічні прясненням свідка ОСОБА_16 .

Крім особистих пояснень ОСОБА_1 , неповнолітньої ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_18 суд першої інстанції в основу постанови про визнання винуватою ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП як допустимі і належні докази її вини поклав:

- надані адміністрацією Пустовійтівської ЗЗСО дані;

- пояснення ОСОБА_2 , її батьків ОСОБА_3 і ОСОБА_12 , та пояснення ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 ;

- заяву ОСОБА_12 від 18.08.2022, про те, що дитина ОСОБА_2 за згодою батьків має навчатись на дистанційній формі навчання в Пустовійтівському ЗЗСО ім. П.Калнишевського РМР на період воєнного стану;

- лист № 01-19/58 до начальника Роменського РВП ГУНП в Сумській області з приводу звернення до школи батьків ОСОБА_2 з приводу багаторазового прояву ігнорування їх дитини під час освітнього процесу зі сторони вчитетя фізики і математики ОСОБА_1 ;

- заяву ОСОБА_3 від 21.03.2023 про вчинення вчителькою Пустовійтівського ЗЗСО ім. П.Калнишевського РМР ОСОБА_1 кримінального правопорушення (або такого, що готується) відносно його доньки та відносно нього особисто;

- звернення ОСОБА_1 до керівництва Пустовійтівського ЗЗСО ім. П.Калнишевського РМР з приводу булінгу зі сторони батьків ОСОБА_2 ;

- медичні документи про лікування ОСОБА_2 ;

- протокол засідання комісії з розгляду випадків булінгу серед учасників освітнього процесу Пустовійтівського ЗЗСО ім. П.Калнишевського РМР від 17.03.2023.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, булінг (цькування), це діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності, є наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Об`єктом зазначеного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського (публічного) порядку під час здійснення освітнього процесу (громадський порядок та громадська безпека в освітньому середовищі). Додатковими об`єктами цього правопорушення є: психічне здоров`я, фізичне здоров`я, психологічна, фізична, економічна, сексуальна недоторканість малолітньої чи неповнолітньої особи; інших учасників освітнього процесу (якщо відносно них булінг вчиняється малолітньою чи неповнолітньою особою).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, виражається у формі психологічного, фізичного, економічного, сексуального насильства, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій; наслідки у вигляді шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (яка могла бути чи була заподіяна); причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Суб`єкт адміністративного правопорушення може бути як загальний, так і спеціальний (булінг стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи може бути вчинено будь-якою особою (загальний суб`єкт), а стосовно «інших учасників освітнього процесу» - лише малолітньою або неповнолітньою особою (спеціальний суб`єкт)).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається у формі прямого умислу. Кривдник усвідомлює протиправний характер свого діяння, передбачає його шкідливі наслідки та бажає настання цих наслідків.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Також, відповідно до п. 3-1 ст. 1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) це діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

У постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 583/3295/19 зазначено, що словосполучення систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків.

Тобто, систематичність як ознаку насильства можна визначити як вчинення трьох або більше діянь, які пов`язані однаковими або подібними об`єктами, вчиняються в межах однієї й тієї самої форми вини та спрямовані на досягнення загального результату.

Як вбачається з постанови, якою суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винною за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, остання систематично здійснювала булінг в період часу з 02.03.2023 по 03.03.2023р.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, в цей період ОСОБА_1 згідно розкладу проводила у 10 класі лише один урок 02.03.2023 та пояснювала, що не змогла проводити урок онлайн для ОСОБА_2 через технічні причини, а саме з невстановлених причин не вдалося встановити з`єднання за допомогою програмного забезпечення та обладнання наданого адміністрацією школи для проведення уроків дистанційно. Цю обставину в поясненнях підтвердили інші учні.

З викладених вище пояснень ОСОБА_2 також вбачається, що вона повідомляла суду «..Зранку 02.03.2023 о 8:30 у неї мав розпочатися урок алгебри, вона підготувалась, знаходилась у онлайн-кабінеті та чекала, доки вчитель приєднає її до навчання. Приблизно о 8:50 ОСОБА_1 повідомила їй, що у школі відсутнє світло, а тому її не підключено до навчання».

Тобто, аналізуючи викладене, умисел ОСОБА_1 на вчинення булінгу відносно ОСОБА_2 , за вказаних обставин, не вбачається.

Щодо подій 03.03.2023р., то з матеріалів справи видно , що ОСОБА_1 згідно розкладу проводила у 10 класі також лише один, на який припала повітряна тривога в Сумській області, тобто не проведення уроку дистанційно, також об`єктивно відбулося не з вини вчителя.

З викладеного слідує, що «систематичність» яку ставлять в провину ОСОБА_1 , полягає в двох епізодах, існування яких на переконання апеляційного суду, сумнівне, оскільки факт не підключення вчителькою учениці до уроку пояснюється об`єктивними на те підставами, тобто в діях ОСОБА_1 не вбачається основної складової ознаки булінгу (цькування) - «систематичність».

З вищенаведених підстав не вбачає апеляційний суд і умислу у вчителя ОСОБА_1 на вчинення булінгу відносно учениці ОСОБА_2 в період часу з 02.03.2023 по 03.03.2023р.

Крім того, апеляційний суд, аналізуючи докази, якими суд першої інстанції обгрунтовував вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП встановив наступне.

Так, суд першої інстанції врахувавши пояснення ОСОБА_2 , її батьків ОСОБА_3 і ОСОБА_12 , та пояснення ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , двох останніх взагалі не допитував, як не допитував і самих батьків неповнолітньої, а зміст письмових пояснень цих осіб, і що саме з них встановлено судом, в постанові суду відсутній.

Із заяви ОСОБА_12 від 18.08.2022 встановлено лише форму навчання учениці. Щодо листа № 01-19/58 до начальника Роменського РВП ГУНП в Сумській області, то з нього слідує факт звернення до школи батьків ОСОБА_2 з приводу прояву ігнорування їх дитини під час освітнього процесу зі сторони вчителя фізики і математики ОСОБА_1 .

Щодо заяви ОСОБА_3 про вчинення злочину і заяви ОСОБА_1 , про булінг зі сторони батьків, то такі обставини лише вказують на існування обопільних претензій один до одного зі сторони батьків і вчителя.

Тобто, і вищазазначені докази, які суд першої інстанції поклав в основу свого рішення, також не доводять в діях вчителя ОСОБА_1 умисного, систематичного здійснення булінгу, відносно неповнолітньої учениці ОСОБА_2 , 2007 р.н.

Щодо медичної документації, на яку суд послався, як на доказ вини ОСОБА_1 в завданні психічної шкоди здоров`ю неповнолітній ОСОБА_2 , 2007 р.н., то тут слід зауважити, що в постанові суду немає відомостей про безпосереднє дослідження медичної документації, яка стосується неповнолітньої, також із записів у консультативному висновку неможливо встановити, що така шкода була завдана саме в результаті дій вчителя ОСОБА_1 , та не вбачається який причинно-наслідковий зв`язок ця медична документація носить конкретно для вирішення данної справи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу і на порушення допущені судом першої інстанції при оцінці доказів, які були надані учасниками судового розгляду.

Так, за змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції сторони надавали певні документи в якості доказів для підтвердження своїх позицій.

При цьому, суд першої інстанції подані ОСОБА_1 в судовому засіданні докумети визнав не належними і до уваги не взяв, пославшись, що вони за колом осіб, та за часом вказаних подій не відносяться до періоду 02.03.2023-03.03.2023. Однак, при прийнятті рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд врахував дані, що містилися в доказах не лише в частині, що стосується періоду з 02.03.2023 по 03.03.2023 року, а і дій ОСОБА_1 , що стосуються з 28.02.2023 року.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі суті правопорушення, виписаного в протоколі про адміністративне правопорушення, та допустив істотні суперечності при оцінці доказів наданих сторонами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України. Статтею 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі „Барбера, Мессеге і Хабар до проти Іспанії (Barb era, Messegue and Jabardo v. Spain) від 6 грудня 1988 року, пункт 97 рішення у справі „Яношевич проти Швеції (Janosevic V. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Також в даному випадку суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати і рішення ЄСПЛ у справі «Малофєєв проти Росії та Карелін проти Росії», у яких суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За таких обставин, оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню.

За змістом ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції , при скасуванні постанови має право, зокрема, скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Тому, при скасуванні постанови, та вирішуючи питання щодо можливості закриття провадження чи постановлення нового судового рішення, апеляційний суд надає оцінку і протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 865719 від 29.03.2023 який було складено відносно ОСОБА_1 наступного змісту «..в період часу з 02.03.2023 по 03.03.2023 за адресою: 4-й пров. Центральної, 8 в с. Пустовійтівка, у приміщенні Пустовійтівського ЗЗСО, ОСОБА_1 будучи учасником освітнього процесу, систематично здійснювала булінг, що полягає у бездіяльності, а саме ігноруванні, приниженні честі та гідності, за допомогою електронних комунікацій, наслідком чого є завдання психічної шкоди здоров`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , 2007 р.н., за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП».

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 865719, від 29.03.2023 апеляційний суд вважає, що він не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в його змісті не відображено формулювання об`єктивної сторони правопорушення, передбаченої диспозицією ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, а саме вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності одного або декількох альтернативних діянь передбачених вищезазначеною нормою.

Крім цього, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення не в повній мірі зрозуміла суть адміністративного правопорушення, тобто правопорушення, яке ставиться в провину ОСОБА_1 викладено в загальних рисах без конкретизації, зокрема, які саме насильницькі діяння були вчинені по відношенню до потерпілої та причинний зв`язок між діями та наслідками.

Виходячи зі змісту ст. 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення, тобто у постанові за підсумками розгляду справи не можна вказувати на обставини об`єктивної сторони правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції на такі недоліки складеного протоколу уваги не звернув та постановив рішення, яким визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП.

Конституційний Суд України в своєму рішення від 22.12.2010 по справі №23-рп/2010 вказав на те, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріплених в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив свою позиція, що суд має право обгрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпція факту. Тобто таких, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

З урахуванням доводів апеляційної скарги, фактичних обставин та зібраних у справі доказів, апеляційний суд вважає, що в діях вчителя ОСОБА_1 відсутні як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона правопорушення, зокрема відсутня систематичність як ознака булінгу, а також наслідки у вигляді заподіяння чи можливості заподіяння шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого та відповідно не встановлений причинний зв`язок між конкретними діяннями та наслідками.

Також, апеляційним судом не встановлено доказів того, що ОСОБА_1 діяла умисно, з метою заподіяння психологічної чи психічної шкоди неповнолітній ОСОБА_2 , її приниження, підпорядкування своїм інтересам чи спричинення соціальної ізоляції останньої з мотивів особистої неприязні до неповнолітньої чи бажання самоутвердитися, тощо.

Разом з тим, що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо родинних відносин між сім?єю ОСОБА_19 і особами, які проводили перевірку та складали протокол відносно неї за ч.1 ст. 173-4 КУпАП, то такі доводи є безпідставними, оскільки не підтверджуються жодними доказами.

Отже, розглянувши справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, з`ясувавши обставини справи та керуючись ст. 294 КУпАП апеляційни суд вважає за необхідне постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.05.2023, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення, скасувати та закрити провадження у зв`язку із відсутністю діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП, тим самим задовольнивши вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.05.2023.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.05.2023, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.