Справа №591/4148/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сорока М. Р.
Номер провадження 33/816/117/23 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/4148/22 за апеляційною скаргою представника потерпілого РУДНЄВА Є. Г. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 14.11.2022, якою провадження у справі за ст. 124 КУпАП відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої в АДРЕСА_1

закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

представника потерпілого адвоката Руднєва Є. Г.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника адвоката Бороха В. М.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат РУДНЄВ Є. Г. просить скасувати постанову судді та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки судом не спростовані наявні у справі докази вини ОСОБА_2 , не наведені мотиви їх відхилення, не вжиті заходи для встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, не призначено автотехнічної експертизи. Суддя взяла на себе функцію спеціаліста і ухвалила рішення, яке суперечить доказам у справі.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 14.11.2022 провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрите через відсутність складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 074625 від 04.09.2022 ОСОБА_2 притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за те, що 04.09.2022 о 12 год. 40 хв. в м. Суми вул. С. Табали, 30, керуючи електросамокатом KUGOO М4 PRO не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, не відреагувала на її зміну, не стежила за правильністю розміщення та кріплення вантажу, не дотрималась безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на т/з BMW, н. з. НОМЕР_1 , який стояв на виїзді з прилеглої території. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушила п. 2.3 (б), 13.1 ПДР.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції дійшла висновку про відсутність у справі належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.3 (б), 13.1 ПДР.

Вислухавши доводи представника потерпілого Руднєва Є. Г., який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи ОСОБА_2 та її захисника Бороха В. М., які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП), а завданнями провадження в справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Здійснивши розгляд протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 074625 від 04.09.2022, суддя суду першої інстанції цілко правильно дійшла висновку про відсутність доказів порушення ОСОБА_2 приписів п. 2.3 (б), 13.1 ПДР і відповідно вчинення нею правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі.

Вказані висновки судді суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, належним чином умотивовані та ґрунтуються на вимогах законодавства України про адміністративні правопорушення і досліджених в судовому засіданні доказах, зокрема:

- схемою ДТП, яка сталася 04.09.2022 в м. Суми вул. С. Табали, 30, де зафіксована дорожня обстановка одразу після зіткнення т/з під керуванням ОСОБА_3 та електросамоката під керуванням ОСОБА_2 , відповідні заміри (розташування т/з, ширина проїзної частини, тощо), отримані внаслідок ДТП пошкодження;

- поясненнями сторін.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Вирішуючи питання наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, слід враховувати, що диспозиція цієї статті сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу цього правопорушення, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, яка керувала електросамокатом у момент ДТП. При цьому правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, є правопорушенням із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) наслідки, передбачені в ст. 124 КУпАП, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу правопорушення включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; наслідки (пошкодження т/з, вантажу, автомобільних доріг тощо); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами; 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Обстановка вчинення правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 124 КУпАП.

Допущені особою, яка керує т/з, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати наслідки, зазначені у ст. 124 КУпАП; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду справи суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині рішення порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 124 КУпАП, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Тобто склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, утворює не будь-яке недотримання особою, яка керує т/з, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

У цій справі, за версією уповноваженої особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 , керуючи електросамокатом не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, не відреагувала на її зміну, не стежила за правильністю розміщення та кріплення вантажу, не дотрималась безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на т/з, який стояв на виїзді з прилеглої території, чим порушила п. 2.3 (б), 13.1 ПДР. При цьому приписами п. 2.3 (б), 13.1 ПДР визначено, що: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом т/з і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану т/з повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Аналіз наведених вище доказів дозволяє зробити висновок про відсутність діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на що вказують фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_2 рухалась проїзною частиною дороги прямолінійно, не змінюючи напрямку руху, і мала переваги у русі перед іншим т/з, який виїжджав з прилеглої території і який згідно правил дорожнього руху повинен був впевнитись у безпечності свого маневру.

Вказані обставини під час апеляційного розгляду в судовому засіданні підтвердила ОСОБА_2 .

Не виконання п. 2.3 (б), 13.1 ПДР не може бути поставлено за провину ОСОБА_2 , оскільки ці пункти ПДР, хоч і є обов`язковими, однак особа, яка керує т/з, повинна дотримуватись також й інших правил дорожнього руху, зокрема п. 1.4, тобто ОСОБА_2 мала право розраховувати на те, що інші учасники дорожнього руху також будуть виконувати ПДР, тому вона не була зобов`язана виходити з можливості порушення ПДР іншим водієм.

Враховуючи викладене, в діях ОСОБА_2 не встановлено порушень п. 2.3 (б), 13.1 ПДР, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, оскільки не доведено, що зіткнення т/з відбулося саме через не дотримання нею безпечного інтервалу, враховуючи при цьому дії іншого водія, на які ОСОБА_2 вплинути об`єктивно не могла, що вказує на відсутність причинного зв`язку між діями та наслідками, що настали, внаслідок чого відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що саме ОСОБА_2 порушила правила дорожнього руху, які потягли за собою ДТП, то апеляційний не може прийняти їх до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

З аналогічних підстав не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника про порушення суддею суду першої інстанції вимог КУпАП і ухвалення незаконного рішення.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим постанова судді суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 14.11.2022 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого РУДНЄВА Є. Г. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов