П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2023 Справа №607/11504/23

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбич В.Л., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 22.06.2023 серія ВАВ №351300 22.06.2023, близько 22 год. 19 хв. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за адресом: АДРЕСА_2 , порушив вимоги термінового заборонного припису серія АА №279882 від 17.06.2023, а саме заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 , вчиняв сварку, висловлював словесні образи, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий протокол та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення 22.06.2023, близько 22 год. 19 хв. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за адресом: АДРЕСА_2 , порушив вимоги термінового заборонного припису серія АА №279882 від 17.06.2023, а саме заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 , вчиняв сварку, висловлював словесні образи, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю.

Для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення долучено відеозапис із нагрудних камер працівників поліції на яких зафіксована процедура оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ; заява ОСОБА_2 від 22.06.2023 в якій він просить притягнути до адміністративної відповідальності сина ОСОБА_1 за порушення тимчасового заборонного припису; рапорт працівника поліції від 22.06.2023.

Щодо наданого, як доказ рапорту працівника поліції, суд зазначає, що він не може вважати належним доказом, оскільки рапорт - це письмове офіційне повідомлення вищій інстанції керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції.

Посадовою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не долучено до протоколу копії тимчасового заборонного припису, за порушення вимог якого ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відсутність у матеріалах адміністративної справи копії заборонного тимчасового заборонного припису, який виносився щодо ОСОБА_1 , не дає можливості суду встановити вимоги (зміст) тимчасового заборонного припису, зокрема щодо кого такий припис виносився, на який період часу та які заборони ним передбачались, а тому суд позбавлений можливості встановити наявність ознак складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема щодо порушення вимог тимчасового заборонного припису.

Також, наявні матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів висловлювання ОСОБА_1 словесних образ, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 . Вчинення вказаного правопорушення не підтверджується змістом відеозапису із нагрудних камер працівників поліції.

Інших доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП в матеріалах справи немає.

З цих підстав, суд не приймає до уваги протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 , оскільки фабула адміністративного правопорушення, викладена в самому протоколі, не доведена належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції».

Згідно приписів ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Належні та переконливі докази вини ОСОБА_1 щодо вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні, а тому справу щодо нього слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 173, 247, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у випадках передбачених ст. 287 КУпАП, а саме особою, щодо якої її винесено, потерпілим, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, а саме у випадку нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

СуддяВ. Л. Дзюбич