Справа № 308/3425/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
02.06.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Фазикош Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в м. Ужгороді, матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за його апеляційною скаргою на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2023,
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді попередження. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536,80 грн судового збору.
В оскарженій постанові судді від 20.03.2023 вказано, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за таких обставин.
20.02.2023, о 17 год. 16 хв., ОСОБА_1 неналежним чином виконував батьківські обов`язки щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого будучи в м. Ужгороді по вул. Бабяка загубив його.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову від 20.03.2023, а провадження у даній справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 вказує, що в порушення вимог ст.256 КУпАП у протоколі не вказано дії щодо неналежного виховання дитини, не зазначено форма вини та які наслідки настали у зв`язку з неналежним вихованням дитини, тобто суть правопорушення викладено не повно, а вказано лише загальні фрази.
Викладені в протоколі факти не свідчать про умисне невиконання ним обов`язків, покладених на батьків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої дитини, що є обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. Складений протокол не містить будь-яких фактичних даних, з яких можна було б зробити висновок, в чому саме виразилися його винні дії щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. Зазначені у протоколі обставини не доведені належними та допустимими доказами.
Апелянт вказує, що його син, ОСОБА_3 , відвідує заклад дошкільної освіти №15 «Казка» та згідно інформації вихователів, дитина завжди доглянута та охайна. Він особисто приводить та забирає його з садка, спілкується із вихователями, цікавиться його досягненнями. Крім того, його син відвідує заняття з футболу, він супроводжує дитину на кожне тренування, забезпечує необхідним інвентарем та формою, оплачує заняття.
В судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення місцевим судом допущено неповноту з`ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення, а викладені в постанові судді висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП не відповідають фактичним обставинам справи.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 у справі про тлумачення терміну "законодавство" визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.
Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за відповідні правопорушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.
Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини та фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Допущена судом першої інстанції неповнота з`ясування обставин справи усунута при розгляді справи апеляційним судом шляхом дослідження доказів.
Диспозиція ч.1 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП повинно бути доведено, які саме обов`язки не було виконано і яким законодавством передбачене їх виконання.
Проте, у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушеннясерії ВАВ № 284691 від 20.02.2023 не визначено, які неправомірні діяння (дії та бездіяльність) ОСОБА_1 , відповідно до ч.1 ст.184 КУпАП, вказують саме на його ухилення від батьківських обов`язків.
Об`єктивних даних щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено, а зазначена у протоколі подія у розумінні ст.184 КУпАП не може розцінюватися як таке ухилення.
З огляду на викладене, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення серії ВАБ № 284691 від 20.02.2023, суб`єктом складання протоколу про адміністративне правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина та яких саме обов`язків така особа не виконала. Тобто інспектором не розкрито суті адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення.
Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в порушення вимог ст.251 КУпАП не зібрано доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. В матеріалах справи не зазначено свідків, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не надано суду їх письмових пояснень.
Апеляційний суд звертає увагу на той факт, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом по справі, обвинувачення не може ґрунтуватися лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, без інших належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення.
Виходячи з положень ст.8, ст.62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.
Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене апеляційний суд визнає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, оскаржену ним постанову судді від 20.03.2023 слід скасувати, а провадження у даній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2023, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.184 КУпАП у виді попередження скасувати, а провадження у даній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Фазикош