ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1580/23

Провадження № 33/4820/650/23

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Селезньової М.Д., захисника Киричука С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 24.10.2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних сил України (згідно даних протоколу),

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536 грн. 80 коп.

За постановою суду, 3.10.2023 року о 20 год. 23 хв. в м. Красилів, по вул. Привокзальній, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «КІА», моделі «Ceratto», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на місці зупинки, за допомогою приладу Alkotest-6810 Драгер, та у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, провадження закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а докази у справі недопустимими.

Вважає постанову суду незаконною, так як не був належно повідомлений про розгляд справи.

Крім того, свою вину не визнає, оскільки, у встановлений день його зупинили працівники поліції за допомогою проблискових маячків, при цьому причину зупинки не повідомили, не представившись, почали запитувати мету поїздки та наявність посвідчення водія. В ході спілкування почали стверджувати, що у нього є ознаки алкогольного сп`яніння.

Апелянт звертає увагу на те, що він не порушував ПДР, а свою відмову від проходження огляду на стан сп`яніння мотивує тим, що має поранення та травми у зв`язку з виконанням обов`язку перед державою, тому не може пересуватись,так як має незручності та нестерпний біль.

Також зазначає, що відео з нагрудних камер працівників поліції не безперервне, тому такий запис не може бути доказом у справі, оскільки він не відповідає вимогам п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 №100.

Апелянт вважає, що всі докази у справі відповідно до принципу «плоди отруєного дерева» є недопустимими, оскільки зупинка транспортного засобу була безпричинною.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Киричука С.В., на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння..

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.

Вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 254858 від 03.10.2023, даними розписки про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу; даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.10.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився; даними відеозаписів адміністративного правопорушення, з яких убачається, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, був зупинений поліцейськими, та на пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки та в медичному закладі, відмовився.

З переглянутого апеляційним судом відеозапису, вбачається, що працівники поліції зупинивши транспортний засіб, за яким слідували, у процесі спілкування з водієм транспортного засобу ОСОБА_1 , запропонували, останньому, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, оскільки із салону автомобіля було чути запах алкоголю. ОСОБА_1 відмовився від запропонованого огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, при цьому пояснив, що напередодні, у вечері, вживав алкоголь.

Такі обставини, узгоджуються із іншими доказами у справі та, в сукупності, підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не звільняє водія від обов`язку, на вимогу працівників поліції, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та не впливає на причину зупинки. Крім того, на даний час, діє воєнний стан і працівники поліції мають право зупиняти та перевіряти усі транспортні засоби.

Твердження апеляційної скарги про те, що відео з нагрудних камер працівників поліції не безперервне, тому такий запис не може бути доказом у справі, оскільки він не відповідає вимогам п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 №100, є безпідставними, так як вказані файли містять інформацію, яка підтверджує факт відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 року по справі 751/6069/19 визначив, що матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Посилання апелянта на те, що він відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку із станом здоров`я, оскільки не міг пересуватись, спростовується даними переглянутого відеозапису, з якого вбачається, що ОСОБА_1 виходив з автомобіля до поліцейських і не вказував йому такої причини відмови від огляду.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому апеляційний суд виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку апеляційного суду, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, Сторожуком та його захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Апеляційний суд надав ОСОБА_1 можливість реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП, в суді апеляційної інстанції, а саме надавати пояснення, заявляти клопотання, подавати докази, приймати участь в судовому засіданні, тобто були поновлені його права у зв`язку з неможливістю приймати участь у судовому засіданні. Доводи апелянта, що він не був повідомлений про розгляд справи місцевим судом, спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, де в графі про повідомлення щодо розгляду адміністративної справи зазначено 10 год. 00 хв. 24.10.2023 у Красилівському районному судді Хмельницької області.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.

Накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 24.10.2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.