Справа № 755/4794/23
Провадження №: 3/755/2702/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" червня 2023 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Мельниченко Л.А., за участю прокурора Польщенко Ю., адвоката Гринь Л.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Київського міського правління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення №1/2023 від 11 квітня 2023 року: «Проведеною перевіркою Київським міським управлінням Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України встановлено, що молодший інспектор взводу № 2 роти реагування Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві старший сержант поліції Шекера Антон Олександрович, відповідно до п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», порушив вимоги п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

Відповідно до наказу УПО у м. Києві від 16.11.2021 № 320, о/с ОСОБА_1 , призначено на посаду молодший інспектор взводу № 2 роти реагування Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві.

Станом на теперішній час ОСОБА_1 перебуває на посаді молодшого інспектор взводу № 2 роти реагування Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

ОСОБА_1 22.04.2016 прийнято присягу Працівника Національної поліції України. Окрім того, ОСОБА_1 під підпис ознайомлений з Рекомендаціями для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» для діючих працівників.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Пунктом 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, - що правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною ч. 1 ст. З цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65-1 даного Закону, за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Із викладеного, відповідно до п. п. «з», п. 1, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», молодший інспектор взводу № 2 роти реагування Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві старший сержант поліції ОСОБА_1 , є суб`єктом відповідальності зі вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в" і "г" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Рішенням Національного агентства від 10.06.2016 №3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», яке зареєстроване е міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089, затверджено форму декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною першою форми визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування на веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру, шляхом заповнення електронної форми.

Водночас, відповідно до Роз`яснень НАЗК № 2 від 28.02.2022 щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю в умовах воєнного стану, з`ясовано, що особи, зазначені у п. 1, п.п. «а» і «в» п. 2 ч. 1 ст. З Закону, на період введення воєнного стану на всій території України, звільняються від обов`язку щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агентства декларацію за минулий рік.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 54-4 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство здійснює вибірковий моніторинг способу життя суб`єктів декларування з метою встановлення відповідності їх рівня життя наявним у них та членів їх сім`ї майну і одержаним ними доходам згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до цього Закону.

Керуючись вказаною нормою Закону, працівниками Національного агентства, здійснено моніторинг способу життя суб`єкта декларування ОСОБА_1 , з метою встановлення відповідності його рівня життя наявним у нього та членів його сім`ї майна і одержаним ними доходами згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічною за 2021 рік, яку ОСОБА_1 , 23.06.2022 подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За результатами проведеного моніторингу способу життя встановлено, що ОСОБА_1 , у розділі 4 «Об`єкти незавершеного будівництва» декларації відобразив відомості про квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , у полі «Інформація щодо особи, якій належить об`єкт, і права на нього» - зазначив себе.

Крім того, у розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» декларації відобразив відомості про здійснений ним видаток на інвестування вказаного об`єкта незавершеного будівництва у розмірі 1 378 881,00 гривня.

Проведеним аналізом даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків встановлено, що суб`єкт декларування не мав фінансової можливості для здійснення видатку в розмірі 1 378 881,00 грн за рахунок власних коштів.

Під час моніторингу способу життя встановлено, що на підставі договору від 03.12.2021 № В 64-2409/2018-6 про відступлення прав та переведення обов`язків за договором № 64-2409/2018-6 від 24.09.2018 про участь у фонді фінансування будівництва, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло Капітал» (надалі - «Управитель»), ОСОБА_2 (надалі - «Попередній Довіритель») та суб`єктом декларування (надалі - «Новий Довіритель»), останній прийняв на себе усі права та обов`язки, що належать Попередньому Довірителю за договором про участь у фонді фінансування будівництва та договором відступлення майнових прав, що укладені між Управителем та Попереднім Довірителем.

Відповідно до договору від 24.09.2018 № 64-2409/2018-6 про участь у фонді фінансування будівництва, Довіритель зобов`язується передати Управителю в управління грошові кошти з метою отримання у власність житла, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Також довіритель має право відмовитися від участі у фонді фінансування будівництва шляхом дострокового розірвання договору та отримати із вказаного фонду кошти. Відомості про цей об`єкт вказані в розділі 4 «Об`єкти незавершеного будівництва» декларації.

Як убачається зі свідоцтва № С64-2409/2018-6 від 03.12.2021, на виконання умов договору розмір коштів, які передані суб`єктом декларування в управління Управителю, становить 1 378 881,80 гривні. На запит Національного агентства щодо джерел походження коштів для здійснення такого видатку суб`єкт декларування пояснив, що вони складаються з його особистих заощаджень та коштів, які передані йому батьком ( ОСОБА_3 ). Зазначив, що кошти, які передав батько, заощаджені останнім спільно з матір`ю ( ОСОБА_4 ) під час їхнього подружнього життя. При цьому у поясненнях наданих в НАЗК ОСОБА_1 вказав, що розмір особистого внеску кожного з батьків йому невідомий але зазначив, що матері відома частка кожного із загальної суми, яка була передана, оскільки вона також є суб`єктом декларування.

У відповідь на запит Національного агентства ОСОБА_4 (мати) пояснила, що 03.12.2021 під час оформлення документів щодо участі у фонді фінансування будівництва виду А ЖК «Чарівне місто» спільно із чоловіком вирішили, щоб довірителем грошових коштів на будівництво квартири виступав син - ОСОБА_1 . У зв`язку із цим, грошові кошти в сумі 1 270 000,00 грн. ними передані під час здійснення вказаного правочину, із них: 615 000,00 грн - це її особисті грошові активи, а 655 000,00 грн - грошові активи чоловіка ( ОСОБА_3 ). Зазначила, що свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва виду А ЖК «Чарівне місто» від 03.12.2021, оформлене на суб`єкта декларування. Особистий вклад сина ОСОБА_1 становив 108 881,80 гривні.

Крім того, вказала, що грошові кошти, які були надані сину для участі у фонді фінансування будівництва, надалі не передбачають жодних фінансових зобов`язань перед нею та чоловіком, тобто фактично є подарунком.

Відповідні відомості про здійснений ОСОБА_4 видаток у розмірі 615 000,00 гри (подарунок) відображено у поданій нею щорічній декларації за 2021 рік, ідентифікатор документа - 674679a-29a4-4ed3-bf2c-65ea089cb546.

Аналогічні пояснення були надані ОСОБА_3 (батьком), який також вказав, що подаровані сину кошти є його особистими заощадженнями до 1994 року та спадком від батьків.

Згідно з вимогами п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону у декларації зазначаються відомості про отримані доходи суб`єкта декларування, у тому числі доходи у вигляді подарунка.

Відомості про отримані у 2021 році доходи у виді подарунків (у грошовій формі) у розмірах 615 000,00 грн від матері - ОСОБА_4 та 655 000,00 грн від батька - ОСОБА_3 суб`єкт декларування всупереч п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону не відобразив у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації.

При кваліфікації дій суб`єкта декларування враховано, що останній у розділі 12 «Грошові активи» декларації відобразив відомості про наявний грошовий актив, який належить йому та ОСОБА_3 (батькові) на праві власності у розмірі 1 378 881,00 грн., який складається в тому числі із коштів 655 000,00 грн, які подаровані останнім.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації за 2021 рік вказав недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 615 000,00 гривень, чим порушив вимоги п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону. Відповідно до Форми декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка затверджена рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3 (чинної на дату подання декларації), на початку заповнення декларації суб`єкт декларування ознайомлюється із Правилами заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Після ознайомлення проставляється відповідна відмітка.

Після заповнення всіх розділів декларації суб`єкт декларування ознайомлюється з внесеними до неї відомостями та проставляє відповідну позначку про підтвердження правильності даних, після чого подає декларацію шляхом накладення електронного цифрового підпису.

Згідно 3 ч. 4 ст. 45 Закону упродовж семи днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію. Після спливу цього строку подати декларацію з достовірними відомостями (виправлену) можливо лише за результатами проведеної Національним агентством повної перевірки декларації.

Попри це, якщо суб`єкт декларування виявив у декларації недостовірні відомості після 7-денного строку, він може звернутися до Національного агентства через персональний електронний кабінет. Для цього необхідно створити нове повідомлення у вкладці «Мої повідомлення». Слід деталізовано описати виявлені неточності або помилки, пояснити причини зазначення недостовірних відомостей, додати підтвердні документи (за наявності).

Отже, при поданні декларації суб`єкт декларування підтвердив достовірність вказаних відомостей, правом повторно подати виправлену декларацію не скористався, та відповідних повідомлень через персональний електронний кабінет на адресу Національного агентства не надсилав.

Крім того, за інформацією адміністратора інформаційно-телекомунікаційної системи Реєстру Державного підприємства «Українські спеціальні системи» технічних несправностей та перебоїв у роботі Реєстру у період подання декларації суб`єктом декларування не зафіксовано.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для притягнення суб`єкта декларування до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, слід керуватися терміном «прожитковий мінімум для працездатної особи» у розмірі, який діяв станом на дату подання декларації.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на дату подання декларації становив 2 481,00 гривню.

Викладене свідчить, що суб`єкт декларування зазначив у декларації недостовірні відомості на суму 615 000,00 гри., що становить розмір від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації за 2021 рік.

Враховуючи викладене, одним із основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, отже таке правопорушення не може бути визнане як малозначне.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад вказаного правопорушення є формальним, тобто таким, який не передбачає наслідків як обов`язкового елементу об`єктивної сторони, в той час як обов`язковим елементом об`єктивної сторони формального складу завжди є діяння (дія або бездіяльність).

Необхідно враховувати, що відсутність суспільної шкоди від адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, так само як і відсутність шкідливих наслідків від нього не є необхідними та достатніми підставами для застосування статті 22 КУпАП.

Таким чином, молодший інспектор взводу № 2 роти реагування Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в м. Києві старший сержант поліції ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у розділі 11 «Доходи у тому числі подарунки» декларації за 2021 рік вказав недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 615 000, 00 гривень, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за яке передбачена відповідальність згідно з вимогами ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.»

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив свої пояснення, які надавав 30 березня 2023 року при підготовці адміністративної справи, та додав, що у нього не було ніякого умислу на приховування грошей та на надання неправдивої інформації, саме з цією метою він склав та подав декларацію за 2021 рік, хоча знав, що він має право у період військового стану не подавати декларації. Свої помилки при складанні декларації він фактично виявив, коли його матір заповнювала свою декларацію.

Адвокат Гринь Л.В. надала суду клопотання про закриття провадженні у цій справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_3

ОСОБА_4 - мати ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомила, що при придбанні квартири для сина використовувалися гроші сина, її та чоловіка. При оформленні документів їм порадили одразу оформляти їх на особу, яка після потім буде проживати у цій квартирі. Помилку при оформленні документів вона виявила лише при заповнені власної декларації, коли не знала як оформити гроші, які передала сину.

Прокурор у судовому засіданні просила притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КК України.

Вислухавши ОСОБА_3 , позицію його адвоката його адвоката, пояснення свідка, обґрунтування прокурора, дослідивши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, суддя приходить до наступних висновків.

Крім того, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Крім того, приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), беручи до уваги передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення, виходжу з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія умисне подання за відомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В протоколі про адміністративне правопорушення не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені та не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Прокурором належними доказами не доведено та не спростовано доводи ОСОБА_1 , які підтверджені показами свідка, про відсутність умислу на уникнення фінансового контролю.

На підставі наведеного суддя приходить до висновку, що відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтверджували порушення ОСОБА_3 вимог п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що в судовому засіданні не було встановлено порушень ОСОБА_3 порушень п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», то провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В свою чергу, суд враховує, що Законом України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 40-1, 130, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду, через Дніпровський районний суд м. Києва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Л.А. Мельниченко