КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/5036/23

номер провадження: 33/824/3086/2023

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, із застосуванням до нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці.

Цією ж постановою стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

Як зазначено в постанові судді, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №441904 встановлено, що 03 квітня 2023 року о 22 год 23 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем «MITSUBISHI», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , по вул. Микільсько - Слобідська, 2 у місті Києві, без права керування транспортними засобами, а саме: постановою Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ МЮ (місто Київ) від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження права керування транспортними засобами до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі, чим порушив вимоги п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року, скасувати цю постанову та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, посилаючись на неповне з`ясування суддею фактичних обставин справи, ненадання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, порушення суддею норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказує, що 16 травня 2023 року суддею було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, однак повний текст постанови було складено пізніше. В Єдиному державному реєстрі судових рішень оскаржувана постанова не опублікована. Зазначає, що повний текст постанови він отримав 19 травня 2023 року. Однак у встановлений законом строк він не зміг подати апеляційну скаргу, оскільки 20 травня 2023 року він отримав травму, а саме, невірноконсолідований перелом правого стегна, що підтверджується довідкою про результати огляду №69252936 від 20 травня 2023 року, видану КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради». У зв`язку з отриманою травмою він перебував на лікуванні до 31 травня 2023 року. Враховуючи викладене, просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що він не знав про те, що відносно нього постановою державного виконавця було встановлено тимчасово обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості по сплаті аліментів. Про вказану обставину він вперше дізнався 03 квітня 2023 року під час його зупинки працівником поліції. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази, які вказують на те, що його було повідомлено про відкриття виконавчого провадження, про наявність заборгованості зі сплати аліментів та про винесення постанови про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Звертає увагу на те, що у своїй заяві від 11 травня 2023 року він повідомив судді першої інстанції про вказані обставини, надав докази відсутності у нього заборгованості по сплаті аліментів та заяву його дружини ОСОБА_2 з приводу цих обставин. Однак суддя першої інстанції вказані обставини проігнорував.

Крім того, зазначає, що суддя місцевого суду помилково вказав у оскаржуваній постанові про те, що він визнав свою вину у вчиненні даного правопорушення, оскільки він пояснив суду, що він не знав про те, що відносно нього постановою державного виконавця було встановлено тимчасово обмеження у праві керування транспортними засобами. Також зазначає, що суддя першої інстанції помилково вказав у оскаржуваній постанові місце його проживання та не взяв до уваги надані ним докази, які характеризують його особу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження й просив їх задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що копію оскаржуваної постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року ОСОБА_1 отримав в день її постановлення суддею місцевого суду, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.10).

З доданої ОСОБА_1 до апеляційної скарги копії довідки про результатами огляду №69252936 від 20 травня 2023 року, виданої КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради», вбачається, що 20 травня 2023 року ОСОБА_1 отримав невірно консолідований перелом правого стегна, має стан середньої важкості, у зв`язку з чим йому призначено лікування та рекомендовано спокій н/кінцівки 10 днів, тобто до 31 травня 2023 року (а.с.17).

Апеляційну скаргу на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року ОСОБА_1 подав 01 червня 2023 року (а.с.11-20).

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді першої інстанції є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 рокупідлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 рокута закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , то апеляційний суд вважає їх обґрунтованими й такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАПсеред ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, суддею першої інстанції вказані вимоги закону дотримані не в повному обсязі.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №441904 встановлено, що 03 квітня 2023 року о 22 год 23 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Микільсько - Слобідська, 2 у місті Києві, без права керування транспортними засобами, а саме: постановою Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ МЮ (місто Київ) від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження права керування транспортними засобами до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі, чим порушив вимоги п. 2.1 (а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.126 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, суддя першої інстанції зазначив про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується його поясненнями, в яких він визнав себе винним, а також даними, що містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення від 03 квітня 2023 року; у постанові Києво-Святошинського РВДВС ЦМУ МЮ (місто Київ) від 20 жовтня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; відеозаписі.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком судді першої інстанції.

Частиною 3 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення, тобто, сукупності передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Відповідно до ст.9 КУпАПадміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, склад даного адміністративного правопорушення буде повним у разі, коли особа, знаючи, що її обмежили у праві керування, керує транспортним засобом, отже, робить це свідомо.

Однак, будь-які докази про наявність у діях ОСОБА_1 умислу у керуванні ним транспортним засобом при наявності тимчасового обмеження такого права, матеріали справи не містять.

З переглянутого відеозапису, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що після зупинки ОСОБА_1 , який керував автомобілем «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_1 , інспектор патрульної поліції повідомив йому про те, що відносно нього існує обмеження у праві керування водієм транспортними засобами на підставі постанови державного виконавця, на що ОСОБА_1 пояснив, що йому не відомо про встановлене державним виконавцем відносно нього такого обмеження, він аліменти сплачує в повному обсязі постійно (а.с.3).

З копії постанови державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 20 жовтня 2020 року видно, що відносно ОСОБА_1 встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 736/140/18, виданий 17 вересня 2018 року (а.с.2).

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 на момент керування транспортним засобом був обізнаний про наявність зазначеної постанови державного виконавця, як і будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 взагалі викликався чи повідомлявся державним виконавцем у зв`язку з відкритим виконавчим провадженням.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надав суду першої інстанції заяву його дружини ОСОБА_2 від 18 квітня 2023 року, яка зареєстрована Києво -Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 21 квітня 2023 року, в якій ОСОБА_2 просить повернути їй виконавчий лист №736/140/18 про стягнення із ОСОБА_1 на її користь аліменти у розмірі 126 324 грн 00 коп. на утримання дітей, так як претензій до нього по виплаті аліментів вона не має (а.с.7).

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що надані ОСОБА_1 у суді першої інстанції пояснення про те, що станом на 03 квітня 2023 року, коли його зупинили працівники під час керування транспортним засобом, у нього був борг по сплаті аліментів, не є підтвердження визнання ним вини вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, оскільки вони не свідчать про наявність у його діях складу даного правопорушення, а саме суб`єктивної сторони, яка, як зазначено вище, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, склад даного адміністративного правопорушення буде повним у разі, коли особа, знаючи, що її обмежили у праві керування, керує транспортним засобом, отже, робить це свідомо.

Відповідно до положень ст.251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАПдокази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 у будь-який спосіб був повідомлений про прийняте щодо нього рішення та встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, матеріали справи не містять, а, навпаки, підтверджуються доводи його апеляційної скарги про те, що він не знав про встановлення щодо нього таких обмежень, а тому в діях ОСОБА_1 відсутня така обов`язкова ознака складу адміністративного правопорушення, як суб`активна сторона, а отже, у його діях відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАПпровадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає до задоволення, а постанова судді першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.3 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення - скасувати та закрити провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.126 КУпАП за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов