ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1384/23 Справа № 202/4363/23 Суддя у 1-й інстанції - Маринін О. В. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю захисника - Гасанової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Спасової Івети Григорівни, поданої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого в ДПРЧ №3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536 грн. 80 коп.

У постанові суду зазначено, що 22.02.2023 року 03-05 год. в м. Дніпро, Індустріальний р-н, вул. Батумська, 12 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ2108» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на нагрудний відео реєстратор № 473020, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування постанови судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року та просить закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що склад адміністративного правопорушення зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки в ньому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з "ознаками алкогольного сп`яніння", а не в стані "алкогольного сп`яніння", як визначено в ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, протокол був складений в час, коли відеофіксація вже не велася. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, апелянт вважає, ОСОБА_1 не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, що узгоджується з правовою позицією Солом`янського районного суду м. Києва викладеною у постанові від 15.12.2022 року (справа №760/12920/22).

Крім того, зазначає, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду викладеної у постанові від 20.05.2020 року (справа №524/5741/16-а) рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з цим, вказує, що працівниками поліції не було дотримано вимог Інструкції "Про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та кінозйомки, відеозапису", затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року №1026, оскільки ними не велася безперервна фіксація всього спілкування із ОСОБА_1 , а лише їх в розмова в той час, коли вони пропонували йому пройти огляд на місці та що відбувалось далі, не зафіксовано. Крім того, відеозаписом не зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, а також, що його, відповідно до ст.266 КУпАП, було відсторонено від керування транспортним засобом, у зв`язку з чим, на думку сторони захисту, відеозапис є неналежним доказом у справі, що узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.02.2019 року (справа №404/4467/16-а).

Також, звертає увагу, що ОСОБА_1 взагалі не був повідомлений про проведення працівниками поліції зйомки на боді-камеру, що згідно практики КАС ВС викладеної у постанові від 17.07.2019 року (справа №524/832/17) є підставою для скасування протоколу про адміністративне правопорушення. Окрім того, працівниками поліції не було залучено двох свідків для фіксування факту відмови від проходження огляду, не виписано направлення для проходження огляду в закладі охорони здоров`я, не роз`яснено права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також не вжито жодних дій щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник підтримала доводи поданої апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, просила апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив та захисник не заперечував проти можливості судового розгляду за відсутністю свого підзахисного, але його неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.296 КУпАП.

Вислухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 043939 від 22.02.2023 року; рапорт поліцейського та відеозапис з нагрудного відео-реєстратора працівників поліції.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 043939 від 22.02.2023, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) вбачається, що 22.02.2023 року 03-05 год. в м. Дніпро, Індустріальний р-н, вул. Батумська, 12 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ2108» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на нагрудний відео реєстратор № 473020, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП. У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відсутні пояснення. Крім того, зафіксовано, що документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та його копія ним отримана. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП і повідомлено місце та час розгляду справи, про що свідчить його особистий підпис.

Згідно рапорту т.в.о. заступника командира роти 1 батальйону 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП від 22.02.2023 року (а.с.2), вбачається, що 22.02.2023 року під час несення служби у складі автопатруля "Легіон-152" сумісно з інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Шевченко Р.Є. за адресою: м. Дніпро, вул. Батумська, 12, було зупинено ТЗ ВАЗ2108 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який є співробітником ДСНС, місце несення служби ДПРЧ №3, посада - пожежний рятувальний. Під час спілкування у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на запис нагрудного відео-реєстратора 473020, у зв`язку з чим, на водія ОСОБА_1 було складено протокол ААД №043939 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис з нагрудного відеореєстратора працівника патрульної поліції, який міститься у 1 файлі на одному DVD-R диску, долученому до матеріалів справи (обкладинка диску не пронумерована).

Так, з відеофайлу " export-cfhds" тривалістю 00:00:00 - 00:04:53, який містить фрагментарну перерву у часі фіксації подій, вбачається, що 22.02.2023 року о 03:07 годині працівник патрульної поліції перебуваючи на території, що розташована поміж багатоквартирних будинків, попрохав чоловіка, який стояв навпроти нього, надати для перевірки документи та водійське посвідчення. Після надання для огляду вказаних документів, особу було встановлено як ОСОБА_1 . Потім один з працівників поліції запитав у ОСОБА_1 звідки він йде так пізно, а інший, чи вживав він спиртні напої, на що ОСОБА_1 відповів, що йде з гаражу, поставив машину та трішки вживав.

Далі, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою приладу Алкотестер Драгер, на що він відмовився, а потім роз`яснив йому, що у зв`язку з відмовою від проходження огляду, відносно нього буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП та попрохав зачекати.

Подальшою відеозйомкою зафіксовано, як працівники патрульної поліції перебуваючи поряд зі службовим автомобілем, ознайомлюють ОСОБА_1 зі складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, пропонують надати йому пояснення, проте він відмовився, повідомляють про дату, час та місце судового розгляду та надають йому копію вказаного протоколу. Крім того, поліцейські попередили ОСОБА_1 , щоб він не сідав за кермо, на що він відповів, що вже поставив машину та буде йти додому.

Отже зазначені на вказаному відеофайлі фактичні обставини, а також зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення інформації спростовують твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та йому не було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд вважає, що хоча вказаний відеозапис і не містить всієї фіксації подій та моменту зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , на що звертає увагу апелянт, але в цілому відображає усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення, та підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Водночас суд апеляційної інстанції враховує той факт, що в поданій апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює сам факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а лише оспорює наявність доказів на підтвердження факту його керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а», п.2.5 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Отже, на переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року, чим було порушено вимоги п.2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.

При цьому суд першої інстанції правомірно поставив під сумнів надані в судовому засіданні покази ОСОБА_1 , про те, що він не керував транспортним засобом, надавши їм критичну оцінку, оскільки така версія подій спростовується сукупністю досліджених та наведених у судовому рішенні доказів, та свідчить про намагання винної особи уникнути відповідальність за скоєне.

Суд апеляційної інстанції відкидає, як аргументи невинуватості, доводи апелянта про недотримання працівниками поліції вимог ч.2 ст.266 КУпАП через відсутність двох свідків, з огляду на наступне.

За приписами частини 2 ст.266 КУпАП (Із змінами і доповненнями, внесеними в останнє згідно із Законом України від 16.02.2021 р. N 1231-IX) огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки надані суду матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що зафіксовано на технічні засоби відеозапису, тому у працівників патрульної поліції не було підстав для фіксування факту його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків.

Водночас, суд апеляційної інстанції відкидає, як аргументи невинуватості, доводи апелянта про порушення права на захист ОСОБА_1 під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки вони жодним чином не звільняють ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене правопорушення та не свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, права ОСОБА_1 , передбачені ст.268 КУпАП, відновлені також і шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Також не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи сторони захисту що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, так як в протоколі зазначено про перебування ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а не в стані сп`яніння, оскільки вони були предметом розгляду в суді першої інстанції та місцевий суд вірно зазначив, що відмова особи від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є самостійним складом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, посилання апелянта з цього приводу на певні рішення інших судів є некоректним, оскільки існуюча в Україні система права, зокрема, про адміністративні правопорушення, не передбачає його джерелом, судовий прецедент. Згідно ч.1 ст.36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже рішення місцевих чи апеляційних судів, зокрема й ті, на які посилається апелянт, не створюють правових позицій, які б формували єдність судової практики в Україні.

Разом з цим, на переконання апеляційного суду, є некоректними посилання апелянта на правові позиції КАС Верховного Суду, викладені у справах №524/5741/16-а, 404/4467/16-а, №524/832/17, щодо належності і допустимості відеозаписів з нагрудних камер поліцейських та рапорту працівників патрульної поліції, як доказу винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ці висновки стосуються правовідносин, що регулюються Кодексом адміністративного судочинства України, а отже є відмінними від правовідносин, які існують у нашій справі та які регулюються нормами КУпАП, зокрема, статтею 251 цього Кодексу.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги захисника Спасової І.Г. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Спасової Івети Григорівни - залишити без задоволення, а постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО