Справа № 303/6871/22
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2023 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участюособи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Пішковцій В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП за його апеляційною скаргою на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Відповідно до постанови, - 01 жовтня 2022 року, о 18 годині 45 хвилин в м. Мукачево, вул. Осипенка, біля буд. 39б, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП керував з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився о 19 год. 59 хв. 01.10.2022 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Стверджує про упередженість висновку інспекторів поліції про перебування апелянта в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ним було заявлено заперечення, запропоновано провести відбір крові на предмет аналізу, у чому йому було відмовлено. Вказує, що він в розумінні ПДР не був водієм з посиланням на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що він керував транспортним засобом і його зупинив поліцейський під час руху, у зв`язку з чим, у працівників поліції не було підстав для проведення огляду на стан сп`яніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Пішковцій В.С., які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для її задоволення з огляду на таке.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є безпідставними і необґрунтованими з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

При винесенні оскаржуваної постанови суддею суду першої інстанції вказані вимоги були дотримані і його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 517271 від 01.10.2022, складеним у відповідності до ст.256 КУпАП, яким зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 517270 від 01.10.2022, який складний за порушення останнім вимог п.10.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП; поясненням ОСОБА_2 від 01.10.2022, з яких слідує, що транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander», яким керував чоловік, виконуючи маневр паркування пошкодив її транспортний засіб; розпискою ОСОБА_1 від 01.10.2022, згідно якої останній підтвердив факт залишення на зберігання транспортного засобу; компакт-диском відео фіксації правопорушення від 01.10.2022, яким засвідчено факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому Законом порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння, як за допомогою приладу Драгер, так і у медичному закладі.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмові від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким, чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст.252 КУпАП.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не керував транспортним засобом, є безпідставними, оскільки спростовуються наведеними вище доказами, якими встановлений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що в свою чергу передбачає його відповідальність саме як водія, а отже і тягне за собою наслідки, які передбачаються за відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння, в тому числі і в закладі охорони здоров`я.

З оглянутого відеозапису, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, тому апеляційний суд оцінює критично заперечення керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки така позиція правопорушникабула висловлена ним лише в апеляційній скарзі, що можна розцінювати, як спосіб захисту останнього.

Враховуючи викладене, всупереч доводам апеляційної скарги, у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого правопорушник відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження таких дій та його результатів ОСОБА_1 . Не надано й доказів, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість працівників поліції.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні цього адміністративного правопорушення, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд окремо звертає увагу на правові позиції, висловленні у рішенні від 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Стосовно інших доводів апеляційної скарги, то вони також не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага