Справа № 346/5772/23
Провадження № 33/4808/875/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , громадянку України,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 01.10.2023 року о 17:14 год. на автодорозі Н-10 (134 км) в с. Глибока Коломийського району Івано-Франківської області, керувала автомобілем марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовилась, чим порушила п. 2.5 ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною, необґрунтована, винесена з порушенням матеріального права та без надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та встановленим обставинам.

Апелянт вказує на те, що судом в оскаржуваній постанові не дано оцінки тому, що працівниками поліції транспортний засіб під її керуванням було зупинено безпідставно, її не було повідомлено про причини зупинки автомобіля, чим грубо порушено вимоги закону. Зазначає, що вимоги ПДР України нею не було порушено, а тому не було законних підстав виконувати вимоги працівників поліції, а всі складені відносно неї матеріали справи не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Судом також не було взято до уваги, що їй не було належним чином роз`яснені права та обов`язки, не роз`яснено право на правову допомогу адвоката і вказані права були роз`яснені вже після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції не звернув увагу на її заперечення про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення містяться необумовлені дописки, які здійснені іншою пастою. Так, в графі «До протоколу додається» зроблено дописку «зобов`язання», яка відсутня в копії протоколу, яка була їй вручена після того, як вона його підписала.

За наведених причин, протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом і не може братись судом до уваги для встановлення її вини у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Вважає, що висновок суду в частині доведеності її вини у вчиненні правопорушення не доведено конкретними доказами та не вказано, які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого нею правопорушення. Суд не мотивував доказів та не проаналізував їх з точки зору допустимості та належності, не врахував порушення працівниками поліції вимог діючого законодавства і фактично за відсутності належних підстав визнав її винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутністю у її діях події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Бежук С.М. не з`явилися, хоча в установленому законом порядку повідомлялися про розгляд апеляційної скарги. ОСОБА_1 не подала клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердила поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Адвокат Бежук С.М. подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності та без участі в судовому засіданні ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду провадження за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до національного законодавства та усталеній судовій практиці, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 та її захисник знають про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, поданої ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апелянт посилається на те, що судом у постанові не мотивовано висновки щодо доведеності її вини у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, не проаналізовано докази та не наведено обґрунтувань щодо доведеності її вини.

Так, судом ухвалено рішення у справі за відсутності особи, що притягалася до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , яка в судове засідання не з`явилась та 07.11.2023 року подала до суду письмові заперечення, згідно з яким просить провадження в даній справі закрити.

Судом вказано, що ОСОБА_1 зазначила, що працівниками поліції при зупинці автомобіля під її керуванням грубо порушено вимоги ст. 35 Закону України Про Національну поліцію, яка передбачає вичерпний перелік підстав для зупинення. Однак, її автомобіль зупинено безпідставно, поліцейський не повідомив її про причини зупинки, докази про порушення нею ПДР в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим вона не була зобов`язана виконувати вимоги працівників поліції, а всі процесуальні документи, складені щодо неї, не можуть бути належними та допустимими доказами її вини. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення містяться дописи, які відсутні в копії протоколу, який їй вручено, а тому протокол не може братись судом до уваги для встановлення її вини. Крім того, їй не було належним чином роз`яснено її права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. ст. 55, 56, 59 Конституції України, зокрема, скористатись правовою допомогою адвоката на місці складання протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи в апеляційній скарзі та доводи в письмових запереченнях поданих ОСОБА_1 є ідентичними, які судом при прийнятті рішення досліджені та надано оцінку.

Зокрема, в апеляційній скарзі відсутні заперечення стосовно того, що судом першої інстанції неправильно встановлені фактичні обставини і не, що ОСОБА_1 в дійсності правопорушення не вчиняла, не відмовлялась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння і не порушувала вимоги п. 2.5 ПДР України.

Судом першої інстанції в постанові суду зазначено, що захисник ОСОБА_1 адвокат Бежук С.М. в судовому засіданні суду першої інстанції вину ОСОБА_1 у вказаному правопорушенні заперечив, в тому числі з підстав, зазначених у запереченнях ОСОБА_1 , та зазначив, що поліцейськими допущено ряд порушень, тому просив провадження в справі закрити.

Однак, суд вказав на те, що вина ОСОБА_1 (прізвище якої змінено з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », згідно з даними довідки відділу ДМС в Чернівецькій області, а також за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в Чернівецькій області від 10.10.2023 року (а.с. 12, 13)) у вчиненому адміністративному правопорушенні знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та доводиться наступними матеріалами справи:

- даними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 612501 від 01.10.2023 року, в якому зазначені встановлені судом обставини щодо часу і місця вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення. В протоколі також зазначено, що водій відсторонена від керування транспортним засобом (а.с. 1);

- даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.10.2023 року до закладу охорони здоров`я КНП «Коломийська ЦРЛ», яке виписане на ім`я ОСОБА_4 з посиланням на ознаки сп`яніння, що були виявлені у останньої, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів (а.с. 3);

- даними переглянутого відеозапису, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 вказаним автомобілем та зупинку його працівниками поліції, а також повідомлення про виявлені у неї ознаки сп`яніння, неодноразова пропозиція поліцейського їй пройти огляд на визначення стану сп`яніння, на що остання відмовилась як на місці зупинки так і в медичному закладі та зазначила , що відмовляюсь, бо знаю, що покаже, не готова, то покаже сто відсотків , бо я пила, до 2 години пила. На відео зафіксовано також повідомлення ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу (повідомлення про порушення ПДР перетин суцільної смуги, а також, що вона не пристебнута ременем пасивної безпеки), роз`яснення їй прав, передбачених ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, та роз`яснено, що відносно неї буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, оголошення його змісту та вручення її його копії, а також складання відносно неї постанови за ч. 5 ст.121 КУпАП (за те, що не користувалась ременем пасивної безпеки під час керування транспортним засобом) та вручення її копії.

Таким чином, суд прийшов до висновку що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками сп`яніння, відмовилась від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КупАП.

Суд обґрунтовано зазначив про те, що твердження про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 її права, повністю спростовуються даними відеозапису.

На переконання суду першої інстанції, не є слушним посилання на наявність у відповідній графі протоколу розбіжності (дописки), а саме долучення «зобов`язання» (про яке не зазначено в її копії), оскільки вказане не спростовує факту вчинення нею вказаного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що судове рішення у справі прийнято за присутності захисника ОСОБА_1 адвоката Бежук С.М., яким було надано докази на підтвердження невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність її вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив їй справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушниці та характер вчиненого нею правопорушення.

Перевіряючи доводи сторони захисту в судовому засіданні щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що судом належним чином не вмотивована постанова суду, а розгляд справи судом проведено без з`ясування всіх обставин справи, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю обґрунтованих висновків, які наведені судом в мотивувальній частині ухваленого судом рішення (а.с.26-28).

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та відмовилася від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 612501 від 01.10.2023 року, водій ОСОБА_1 01.10.2023 року о 17:14 год. на автодорозі Н-10 ( 134 км ) в с. Глибока Коломийського району Івано-Франківської області, керувала автомобілем марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовилась, від керування відсторонена шляхом передачі автомобіля тверезому водію, чим порушила п. 2.5 ПДР України та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області ДПП сержантом поліції Лойщук О.О., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

ОСОБА_1 було роз`яснені її права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Коломийському міськрайонному суді.

В протоколі свідки не зазначені, однак зазначено про додавання безперервного відео з нагрудних камер 471912, 471273.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення, рапорт, зобов`язання.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом під її власноручний підпис в протоколі.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що від надання пояснень ОСОБА_1 відмовилась на підставі ст. 63 Конституції України.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлено під підпис.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується в порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки будучи водієм транспортного засобу відмовилася від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 була ознайомлена правами та обов`язками відповідно до вимог законодавства, повідомлено про розгляд справи в суді Коломийському міськрайонному суді, а також з тим, що відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1). Відеозаписи долучені до матеріалів справи повністю узгоджуються із даними протоколу та містять відомості про те, що працівником поліції було ознайомлено ОСОБА_1 зі змістом протоколу, яка відмовилася від проведення огляду на визначення стану сп`яніння.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля поліції та нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до відеозапису відеореєстратора з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано, що автомобіль «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 » було зупинено за допомогою світлових та звукових сигналів спец сигналів службового автомобіля працівників поліції, після зупинки автомобіля «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », за кермом автомобіля перебувала саме ОСОБА_1 , яка надала для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документи на автомобіль. Відеозаписами зафіксовано відсутність в салоні автомобіля інших осіб в якості пасажирів.

Зафіксовано, що водій, ОСОБА_1 повідомила працівникам поліції, що їде з Чернівців та шукає чоловіка, на що працівник поліції повідомив, що інші водії поскаржились на її дії як водія автомобіля «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », оскільки вона перетнула подвійну суцільну лінію та заважала руху транспортних засобів. ОСОБА_1 повністю визнавала, що за кермом транспортного засобу перебувала саме вона.

Окрім того, працівник поліції наголосив, що ОСОБА_1 не була пристебнута ременем пасивної безпеки, на що остання попросила вибачення.

Зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечувала факт керування нею транспортним засобом. Працівниками поліції було прийнято рішення щодо зупинки транспортного засобу через порушення водієм ОСОБА_1 вимог ПДР.

Зі змісту відеозапису вбачається, що в ході спілкування із водієм ОСОБА_1 , працівником поліції було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу, на що остання погодилась.

Після того, як водій ОСОБА_1 вийшла з салону автомобіля, працівники поліції повторно запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та надали їй для огляду та розпакування герметично запакований мундштук, при цьому, остання просила працівників поліції з розумінням поставитись до її ситуації. Працівниками поліції неодноразово повідомлено водієві ОСОБА_1 про ведення відео фіксації події, після чого остання відала запакований мундштук поліцейському та повідомила, що відмовляється від проходження відповідного огляду.

ОСОБА_1 було запропоновано пройти відповідний огляд у медичному закладі, на що вона також відмовилася, обґрунтовуючи свою відмову від проходження такого огляду тим, що вона шукає чоловіка. Працівником поліції в черговий раз повідомили ОСОБА_1 про те, що до працівників поліції надійшли скарги від 3 або і більше водіїв про порушення ПДР водієм «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », на що остання погодилась про порушення нею правил ПДР та повідомила, що вчора ввечері випила спиртне і переконана, що прилад Драгер покаже, що вона вживала алкоголь.

Працівником поліції «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 » повідомлено про наслідки її відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

На відеозаписі зафіксовано, що на неодноразові пропозиції працівниками поліції водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі, «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 » категорично відмовилася та пояснила, що вона пила цілу ніч, після чого сіла за кермо автомобіля, щоб розшукати її чоловіка. Водій ОСОБА_1 повідомила, що у неї четверо дітей і вона не готова пройти огляд на стан сп`яніння.

Працівником поліції ОСОБА_1 було неодноразово роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

На відеозаписах зафіксовано оформлення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №612501 від 21.10.2023року, під час якого остання неодноразово просила працівників поліції ввійти в її ситуацію вела себе не адекватно, плакала та просила тне складати відповідний протокол щодо неї.

Відеозаписи містять дані ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу та вручення їй копії протоколу.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Із відеозапису з відеореєстратора нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водію ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння сертифікованим приладом Драгер, після чого водій ОСОБА_1 в категоричній формі відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі. Працівником поліції ОСОБА_1 було повідомлено про наслідки відмови від проходження відповідного огляду та складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП Коломийська ЦРЛ від 01.10.2023 року (а.с.3) водій ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду в медичному закладі охорони здоров`я та у медичний заклад не доставлялась ( а.с.3).

До матеріалів справи долучено зобов`язання, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язувалася не керувати транспортним засобом протягом 24 год., про що свідчить її власноручний підпис в зобов`язанні. (а.с.2).

Долучено копію довідку щодо посвідчення водія ОСОБА_1 НОМЕР_2 (а.с.5).

Також долучено до матеріалів справи рапорт поліцейського взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області ДПП (а.с.4), відповідно до якого 01.10.2023 року поступили звернення водіїв, які повідомили що на автодорозі рухається транспортний засіб «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », який грубо порушує правила дорожнього руху та створює аварійні ситуації. Дану інформацію було взято до уваги та в ході патрулювання було зупинено автомобіль «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_1 , в ході спілкування х якою у неї було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події та в медичному закладі. В подальшому було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а також дану подію було зафіксовано на відеозаписи нагрудних камер працівників поліції №471273 та №471912.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовних дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення 01.10.2023 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані дії водія транспортного засобу ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.2.5 ПДР України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Обов`язок водія транспортного засобу пройти медичний огляд на визначення стану сп`яніння не залежить від правомірності дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу або об`єктивної наявності у водія транспортного засобу ознак сп`яніння.

Так, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, а наявність у водія ознак сп`яніння самостійно визначається працівником поліції.

Апеляційний суд також вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнена від адміністративної відповідальності, оскільки не діяла в умовах крайньої необхідності, не перебувала у стані необхідної оборони та не була у стані неосудності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі. Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду.

За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та відмовилася від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та відмовилася від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

Діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.11.2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв