КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 372/3448/22

номер провадження: 33/824/3057/2023

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Майорова Сергія Володимировича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Майорова Сергія Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн 00 коп.

Як зазначено в постанові судді першої інстанції, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №130683 встановлено, що 11 листопада 2022 року о 23 годині 55 хвилин на автодорозі Н-01 39 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «КІА», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння лікарем, з використанням спеціальних технічних засобів та за допомогою алкотестеру «Драгер» ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Майоров С.В. в інтересах ОСОБА_1 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року, скасувати вказану постанову судді першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , посилаючись порушення суддею норм матеріального та процесуального права, не об`єктивне з`ясування всіх обставин, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження адвокат Майоров С.В. зазначає, що 07 січня 2023 року ним вже подавалась апеляційна скарга на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку «Укрпошта» через суд першої інстанції в межах строків, встановлених КУпАП на апеляційне оскарження. 24 березня 2023 року адвокат Майоров С.В. отримав засобами поштового зв`язку копію постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року про повернення йому апеляційної скарги, у зв`язку з відсутністю витягу з договору між адвокатом та довірителем, в якому зазначаються повноваження адвоката. Таким чином адвокат Майоров С.В. вважає, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ним пропущений з поважних причин.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Майоров С.В. вказує, що суддею першої інстанції порушений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений ст. 279 КУпАП, а саме, суддею на початку розгляду справи не оголошено, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснено особам їх права і обов`язки, а також не був оголошений протокол про адміністративне правопорушення. Вказує, що суддя місцевого суду відразу перейшов до допиту ОСОБА_2 в присутності поліцейського Бови О.О., який складав протокол про адміністративне правопорушення. Зазначає, що він заперечував проти такого порядку розгляду, однак суддя роз`яснив можливість оскаржити рішення у справі в апеляційному порядку. Тому вважає, що за такого порядку та позиції судді під час розгляду справи щодо змагальності сторін, є не об`єктивним та упередженим, посилання в оскаржуваній постанові суддею на покази поліцейського Бови О.О., як доказ вини ОСОБА_1 .

Вказує, що відомості, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , не знайшли свого повного підтвердження належними та допустимим доказами, а саме, факт його керування транспортним засобом не підтверджений належними та допустимими доказами, відсутні докази того, що автомобіль ОСОБА_1 був зупинений у законний спосіб, при тому що останній стверджує, що стояв коли до нього підійшли поліцейські.

Зазначає, що досліджений у суді відеозапис із мобільного телефону, є недопустимим доказом, оскільки він не містить дати та часу фіксації, геопозиції й порушує порядок використання поліцейськими засобів відеофіксації правопорушень. Цей відеозапис не підтверджує факт руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Разом із тим, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до протоколу додано лише пояснення та акт огляду. Тому вважає, що компакт диск, що надійшов до суду, не може прийматись як допустимий доказ, так як він не зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення в якості доказу.

Захисник стверджує, що оскільки ОСОБА_1 на час пред`явлення вимоги працівниками поліції про проходження огляду, не керував транспортним засобом, а п.2.5 ПДР зобов`язує на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції лише водія, тому підстав для проходження ОСОБА_1 огляду, як і для складання протоколу стосовно нього за ч.1 ст.130 КУпАП, у поліцейських не було. З огляду на викладене, захисник вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення не доведена належними та допустимими доказами, що є підставою для закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Майорова С.В., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження й просили їх задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваної постанови судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року була отримана захисником ОСОБА_1 - адвокатом Майоровим С.В. в день її постановлення, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.41).

07 січня 2023 року, тобто у строк, встановлений ч.2 ст.294 КУпАП, адвокат Майоров С.В. вперше подав апеляційну скаргу на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року через суд першої інстанції (а.с.42-54).

Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Майорова С.В. на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року повернуто особі яка її подала, з тих підстав, що до вказаної апеляційної скарги не додано витягу з договору, засвідченого підписами сторін, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника (а.с.59-59).

24 березня 2023 року адвокат Майоров С.В. засобами поштового зв`язку отримав копію постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року, про що захисник зазначив в апеляційній скарзі.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 або його захисник отримали копію постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року раніше ніж 24 березня 2023 року. Також у справі відсутні докази направлення судом першої інстанції копії постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року ОСОБА_1 або його захиснику у будь-який передбачений законом спосіб.

27 березня 2023 року адвокат Майоров С.В. вдруге через канцелярію суду першої інстанції подав належним чином оформлену апеляційну скаргу на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.53-60).

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені захисником ОСОБА_1 - адвокатом Майоровим С.В. у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді першої інстанції є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року та закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції при розгляді справи по суті вказані вимоги закону виконав.

Висновок судді першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з його відмовою від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджений сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, є правильним.

Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №130683, яким встановлено, що 11 листопада 2022 року о 23 год 55 хв на а/д Н-01 39 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). У порушення вимог пункту 2.5 ПДР від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що засвідчено відеозаписом, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.1-5, 8).

У рішеннях ЄСПЛ «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Так, з переглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису з мобільного телефона працівника поліції, який згідно опису матеріалів був доданий поліцейським до переданих в суд матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №130683, вбачається, що у зв`язку із виявленням у ОСОБА_1 ознак сп`яніння працівниками патрульної поліції було роз`яснено його права та запропоновано пройти у встановленому законом порядку огляд для визначення стану сп`яніння на місці або в найближчому закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відповів відмовою від проходження такого огляду (а.с.8).

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 не заперечував того, що вказані обставини, які містяться на відеозапису з мобільного телефона працівника поліції, відповідають дійсності.

Таким чином висновок судді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що досліджений у суді відеозапис із мобільного телефону, є недопустимим доказом, оскільки він не містить дати та часу фіксації, геопозиції, та порушує порядок використання поліцейськими засобів відеофіксації правопорушень, а також що він не зазначений як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 130683, не приймаються апеляційним судом до уваги з таких підстав.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, ст.251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення. При цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Таким чином, відеозапис, здійснений працівником поліції із застосуванням мобільного телефону, який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.

Водночас, чинними нормами КУпАП не встановлено вимог щодо визнання доказів недопустимими, а відтак відеозапис з мобільного телефону, проведений поліцейським у цьому провадженні, на якому зафіксовано спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , є належним і допустимим доказом.

Вказаним відеозаписом беззаперечно підтверджується факт відмови ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку огляд для визначення стану сп`яніння як на місці, так і в найближчому закладі охорони здоров`я.

Та обставина, що цей відеозапис не зазначений як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 130683 не спростовує того факту, що він є належним та допустимим джерелом доказів щодо доведеності наявності в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує, що незважаючи на те, що вказаний вище відеозапис не зазначений як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 130683, він фактично був долучений поліцейськими до матеріалів такого протоколу, про що свідчить здійснений патрульним поліцейським опис переданих до суду матеріалів.

Апеляційний суд також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що автомобіль ОСОБА_1 був зупинений у законний спосіб, виходячи з такого.

Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність не лише особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а й тієї особи, яка керує транспортним засобом, але відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, обставини законності зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у випадку незгоди з діями працівників поліції щодо законності зупинки, ОСОБА_1 не позбавлений права оскаржити їх дії у встановленому законом порядку.

Посилання захисника на те, що матеріали справи не містять доказів факту керування ОСОБА_1 автомобілем, що надавало б працівникам поліції відповідні правові підстави на висловлення вимоги щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Із зазначеного вище відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на посилання поліцейського щодо факту керування транспортним засобом будь-яких заперечень не висловив.

Не заперечувався факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 також і у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №130683від 11 листопада 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 без будь-яких зауважень або заперечень на цей протокол, про неправомірність дій працівників поліції він у протоколі не вказав.

Доказів того, що працівники поліції здійснювали на ОСОБА_1 психологічний тиск з метою примусити його відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, захистсуду не надав і таких доказів матеріали справи не містять.

Твердження ОСОБА_1 та його захисника під час апеляційного розгляду справи на те, що, підписуючи протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №130683від 11 листопада 2022 року, ОСОБА_1 думав, що підписує адміністративний протокол за порушення режиму комендантського часу, спростовуються змістом самого протоколу, у якому чітко вказано суть інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме, відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений ст. 279 КУпАП, то вказані посилання відповідно до норм КУпАП не є підставою для скасування постанови судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 через свого захисника - адвоката Майорова С.В., користуючись своїми процесуальними правами, подав апеляційну скаргу на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року, в якій детально виклав доводи щодо її незаконності та необґрунтованості. З метою реалізації права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя апеляційний суд поновив строк на апеляційне оскарження постанови і поновив ОСОБА_1 в правах. Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Майоров С.В., користувалися своїми процесуальним правами, зокрема, ОСОБА_1 та його захисник брали участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, де детально виклали свою позицію захисту, а тому ОСОБА_1 не був позбавлений права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийняте законне і обґрунтоване судове рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний суддею першої інстанції ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП. Крім того, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуадвоката Майорова Сергія Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 а, залишити без задоволення.

Постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов