Справа № 559/4371/23
Номер провадження 3/559/2346/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року місто Дубно Рівненська область

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від УПП в Рівненській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , не працюючого,

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП і вимоги ст. 63 Конституції України роз`яснені),

встановив:

Опис обставин, установлених під час розгляду справи

03.12.2023 о 22 год. 52 хв. АДРЕСА_2 , гр.. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї, тобто умисно вчинив дії психологічного характеру, а саме, словесно ображав, принижував, погрожував своїй співмешканці ОСОБА_2 , у присутності своєї дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого, спричинено емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, побоювання за свою безпеку та завдано шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Нормативний акт, що передбачає відповідальність за інкриміноване особі адміністративне правопорушення.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно ч.1 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Ставлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, а також його захисника

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, по суті правопорушення пояснив наступне. Він проживає в будинку своєї тещі ОСОБА_2 без реєстрації місця проживання з 2017 року. Його дружина, донька потерпілої ОСОБА_2 ОСОБА_4 , проходить військову службу в в/ч НОМЕР_2 з 14.01.2022 по даний час. Зараз на розгляді у Дубенському міськрайонному суді Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до нього про розірвання шлюбу. Оскільки ОСОБА_4 заперечує проти того, щоб він забрав доньку проживати з ним за місцем його реєстрації, тому він змушений проживати із тещею. 03.12.2023 він повернувся додому орієнтовно о 22 год., попросив ОСОБА_2 абт вона увімкнула котла, оскільки йому та його донці холодно, на що остання не погодилася, означивши це тим, що не бажає, щоб котел тягнув зайві кіловати і не потрібно вказувати, що їй робити. На що він попросив, щоб котла вона увімкнула не йому, а своїй онуці. Жодних насильницьких дій він не робив відносно свої тещі. Вважає, що поліцію викликала його дружина.

Захисник в судовому засіданні просила провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, вважає, що відсутній склад та подія адміністративного правопорушення. оскільки, в протоколі зазначено, що ОСОБА_2 є співмешканкою ОСОБА_1 , а насправді вона є його тещею. Потерпіла в заяві від 03.12.2023 зазначає, що домашнє насильство відносно неї вразилося у словесній образі та нецензурній лайці з боку ОСОБА_1 в присутності його малолітньої доньки ОСОБА_3 , однак вона не зазначає, яким саме чином завдана чи могла бути завдана шкода її здоров`ю і чи взагалі така шкода була завдана. В даному випадку не йдеться про вчинення домашнього насильства, а мала місце звичайна сварка, яка навіть не була досить активною між учасниками. В решті захисник дала пояснення згідно поданого письмового клопотання (а.с.29-32).

Позиція потерпілої

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснили, що 03.12.2023 близько 22 год. її зять ОСОБА_1 , повернувшись додому, погрожував забрати онуку, якщо вона не включить на котлі газ сильніше. Вона запропонувала ОСОБА_1 піди з її дому, після чого він її почав ображати, лаятися нецензурними словами в присутності онуки. ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_4 наразі розводяться. В ході цих подій вона зателефонувала своїй дочці та повідомила про обставини, дочка викликала поліції. Наразі вона простила зятя за вчиненні ним дії.

Мотиви суду та оцінка наданих сторонами доказів

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07 грудня 2017 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 7, 14, 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід вказати, що зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Так, на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.173-2 КУпАП, долучено окрім протоколу про адміністративне правопорушення, заяву ОСОБА_2 та її пояснення від 03.12.2023(а.с.2,3); копію форми оцінки ризиків (а.с.5-6), копію термінового заборонного припису(а.с.4); відеозапис(а.с.7).

Суд зауважує, що не кожна конфліктна ситуація чи сварка розуміється як домашнє насильство. Психологічне насильство передбачає за собою контроль однієї особи над іншою з метою приниження її щоб підкорити чи показати її незначущість, обмежити її волевиявлення. Також психологічне насильство має викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Інакше кажучи, саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З протоколу про адміністративне правопорушення не можливо встановити в результаті яких саме дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , могла почували себе емоційно невпевненою, заляканою та нездатною захистити себе.

Отже, в даному випадку вбачається, що 03.12.2023 близько 22 год. між ОСОБА_1 та його тещею ОСОБА_2 виникла побутова сварка.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За таких обставин приходжу до висновку, що долученими до матеріалів справи доказами не підтверджено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому за встановлених «обґрунтованих сумнівів» та виходячи із принципу презумпції невинуватості, провадження у справі підлягає закриттю, відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 173-2, 247, 251, 284, 280 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в порядку, визначеному ст. 294 КУпАП.

Суддя Р.В.Ралець