ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/820/23 Справа № 199/1963/23 Суддя у 1-й інстанції - ЩЕРБИНА-ПОЧТОВИК І. В. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Мезенцева І.О. розглянувши апеляційну скаргу адвоката Мезенцева І.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат Мезенцев І.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 просить скасувати постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2023 року та закрити справу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на такі обставини:

- в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки протокол про адміністративне правопорушеннях та рапорт працівника поліції як докази вчинення адміністративного правопорушення не можуть вважатися об`єктивними доказами у справі;

- інформація про наявність постанови про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП стала основоположною в доказуванні судом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом;

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Мезенцева І.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, у їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №043195 від 18.02.2023 року; рапортом поліцейського; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.02.2023 року; висновком приладу «Алкодрагер 0569», за яким результат проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння виявився позитивним - 0,75‰; актом огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з застосуванням спеціального технічного пристрою; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, а в адміністративних матеріалах відсутні дані, які б їх спростовували.

На думку апеляційного суду, не є слушними посилання апелянта на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду його підзахисного на стан сп`яніння, оскільки, як убачається з наданих матеріалів, ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820 Drager №ARHJ-0237, результат огляду склав 0,75 проміле. Будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 пред"являв вимогу про направлення його до закладу охорони здоров`я матеріали справи не містять.

Як убачається з рапорту поліцейського, знаходячись за адресою м. Дніпро, вул. Академіка Образцова, 1, екіпажем поліції Легіон - 0052 було помічено, як авто «Honda Accord» здійснив зупинку та стоянку в зоні дії знаку 3.34 ПДР України та вийшов з машини і направився до магазину, на що водія пізніше встановлено як ОСОБА_1 , після чого було розпочато розгляд справи за ч.1 ст. 122 КУпАП та винесено постанову ЕАС 6563835. В подальшому, під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, на що водію було запропоновано пройти огляд на місці за допомогою газоаналізатора «Drager « 0569» тест 2450 на що воді погодився, результат тесту виявився 0,75‰ з чим водій був не згоден, водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі КП» ДБКЛПД» ДОР у встановленому законом порядку, на що водій своїми пасивними діями уникав відповіді, враховуючи його поведінку та обставини було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Водія було згідно ст. 266 КУпАП відсторонено від керування транспортним засобом та попереджено про відповідальність, та передано керування тверезому водію.

Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.02.2023 року водій ОСОБА_1 був направлений до закладу охорони здоров`я КП» ДБКЛПД» ДОР, у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота.

З чеку приладу Alcotest 6820 Drager №ARHJ-0237 витікає, що результат проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння виявився позитивним - 0,75‰.

Відповідно до акту огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з застосуванням спеціального технічного пристрою, ОСОБА_1 особисто погодився пройти огляд на місці, результат якого склав 0,75‰, що зафіксовано на нагрудні відео реєстратори 471033, 470465.

Що стосується твердження адвоката в своїй апеляції про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Honda Accord» державний номерний знак НОМЕР_1 , апеляційний суд повністю погоджується з висновками місцевого суду та вважає, що вони є необґрунтованими та загалом спростовуються вищенаведеними доказами у їх сукупності.

Доводи ж апелянта щодо відсутності підстав для зупинки автомобіля його підзахисного не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення водієм п.2.9а ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та має наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону.

Разом з цим, посилання особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Мезенцева І.О. під час апеляційного розгляду на оскарження постанови працівника поліції ЕАС 6563835 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, який здійснив зупинку та стоянку в зоні дії знаку 3.34 ПДР України, та відкриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення водієм п.2.9а ПДР, не впливають на висновки суду щодо доведення вини водія транспортного засобу та мають наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку як із обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, так і з керуванням водієм транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому рішення суду першої інстанції за результатами оскарження постанови працівника поліції щодо наявності підстав для зупинки транспортного засобу не має в даному випадку преюдиційного значення для апеляційного суду під час перегляду в апеляційному порядку постанови місцевого суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП. Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. Разом з цим, суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах, в межах санкціїч. 1 ст. 130 КупАП, у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, яке є безальтернативним, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мезенцева І.О. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко