Справа № 303/4872/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
05.12.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , - адвоката Семеновича Т. С., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Семеновича Т. С.,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2023 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень) грн 80 коп.
Згідно з постановою, 21 травня 2023 року, о 20 годині 39 хвилин, на А/Д м-06 774 км ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «OPEL ASTRA» д.н.з НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився за допомогою спеціального технічного засобу алкотестера «Drager». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі адвокат Семенович Т. С. вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Стверджує, що вказані у постанові обставини не узгоджуються з тими, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. З наявного у матеріалах справи відеозапису, який не є безперервним, не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, натомість на відеоматеріалі зафіксовано, що у момент, коли до ОСОБА_1 підійшов поліцейський, ОСОБА_1 стояв на узбіччі дороги і транспортним засобам не керував. Також звертає увагу на те, що місцевим судом був допитаний свідок ОСОБА_2 , який зазначив, що у день та час складання протоколу ОСОБА_1 не керував автомобілем, однак ці пояснення судом не взяті до уваги. Окремо звертає увагу на те, що поліцейський у порушення вимог п. 5 розділу ІІ Інструкції, не поінформував ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, та не було роз`яснено ОСОБА_1 право водія вимагати сертифікат або інші підтверджуючі документи. Окрім того, апелянт вказує на те, що при проведенні освідування не були залучені свідки, що також є порушенням Інструкції. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння був складений у двох примірниках, а його копія не вручена ОСОБА_1 , а акт огляду, який міститься в матеріалах справи, не підписаний ОСОБА_1 , як і свідками. ОСОБА_1 також не підписував роздруківку тесту на визначення стану сп`яніння. У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL ASTRA д.н.з НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , однак ОСОБА_1 жодного відношення до даного транспортного засобу не має, оскільки йому належить автомобіль марки OPEL ASTRA д.н.з НОМЕР_2 . Адвокат Семенович Т. С. також зазначає, що його підзахисний у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Постанову просить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення адвоката Семеновича Т. С., який підтримав апеляційну скаргу, та просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на приписи ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення апеляційного розгляду не подавав, а захисник ОСОБА_1 адвоката Семенович Т. С., не заперечував щодо розгляду справи без участі ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення підлягають задоволенню з таких підстав.
Так, частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція) передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 указаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Під час апеляційного розгляду справи, захисника ОСОБА_1 адвокат Семенович Т. А., зазначив, що в зазначені у протоколі час та місці ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, у стані алкогольного сп`яніння не перебував, керування автомобілем здійснювала інша особа, а саме ОСОБА_2 , який надавав відповідні пояснення у суді першої інстанції, а на даний момент відповідно до Наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 08.09.2023 № 261 перебуває в службовому відрядженні у в/ч НОМЕР_4 (м. Калинівка), у зв`язку з чим не має можливості з`явитися до апеляційного суду. Крім того, захисник звернув увагу на те, що під час огляду на визначення стану сп`яніння ОСОБА_1 не погодився з результатами освідчення та просив доставити його до медичного закладу для проходження процедури на визначення стану сп`яніння, чого не було зроблено. При цьому, поліцейський не проінформував ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, не роз`яснив права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не залучив двох свідків, не склав акт огляду на стан сп`яніння у двох примірниках та не вручив його копію ОСОБА_1 . Крім того, посилався на те, що акт огляду, який міститься в матеріалах справи, не підписаний як ОСОБА_1 , так і будь-якими свідками. Також ОСОБА_1 не підписувалась роздруківка тесту на визначення стану сп`яніння. Разом із тим, адвокат вказав на те, що в протоколі зазначено про керування ОСОБА_1 транспортним засобом «OPEL ASTRA», д. н. з НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , однак ОСОБА_1 жодного відношення до даного транспортного засобу не має, оскільки йому належить автомобіль марки «OPEL ASTRA», д. н. з НОМЕР_2 .
За змістом положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 293893 від 21.05.2023, 21 травня 2023 року о 20 год 39 хв, на а/д Київ Чоп М 06 774 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Опель Астра», д. н. з. НОМЕР_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку і застосуванням спеціального технічного приладу Драгер 6810, результат позитивний 1,91 % о 21:00 на місці зупинки, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Проте, з оскаржуваної постанови убачається, що судом встановлено, що 21 травня 2023 року о 20 годині 39 хвилин, на А/Д м-06 774 км ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «OPEL ASTRA» д.н.з НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився за допомогою спеціального технічного засобу алкотестера «Drager». Між тим, в обґрунтування цього висновку суд не послався на докази, які не породжують сумніви у достовірності викладених у них відомостей.
Вищевказане свідчить про те, що встановлені судом першої інстанції обставини не в повній мірі узгоджуються з обставинами, зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення.
При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідно до чинного законодавства про адміністративні правопорушення суд розглядає справу в межах складеного щодо особи протоколу та приймає вмотивовану постанову тільки в межах, обставин викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення, та обсягу доказів, наявних у матеріалах справи.
Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом із тим, посилаючись на роздруківку з використання спеціального технічного засобу прилад «Драгер», акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів «Драгер», направлення ОСОБА_1 до медичного закладу, суд першої інстанції не дав їм відповідного аналізу, не зазначив, які відомості містяться у цих доказах, що підтверджують вину ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить про необґрунтованість і невмотивованість оскаржуваної постанови.
Відповідно до Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п. 1). Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання (п. 2). Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки п. 3). Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції (п. 4). Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п. 5). Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви (п. 6).
Так, доводи апеляційної скарги про те, що з відеозапису не вбачається, що поліцейський не проінформував ОСОБА_1 про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надав сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, у тому числі не роз`яснив ОСОБА_1 його права, зокрема і про можливість вимоги про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, чим порушив вимоги п. 5 Інструкції, - не є спростованими матеріалами справи, а отже заслуговують на увагу.
Тому, апеляційний суд погоджується і з доводами апеляційної скарги про безпідставність твердження суду першої інстанції про те, що надання поліцейським особі сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки здійснюється у випадку вимоги особи, якої ОСОБА_1 не заявляв.
Знаходять своє підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що поліцейським не було залучено двох свідків при проведенні огляду, зокрема таких, щодо неупередженості яких не було б сумнівів, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 не погоджувався з результатами огляду, про що свідчить і відсутність запису у відповідній графі протоколу щодо свідків, а також акті огляду, чим порушено вимоги п. 6 Розділу ІІ Інструкції.
Відповідно до п. 10 Розділу ІІ Інструкції Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.
З матеріалів справи не вбачається, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння було складено у двох примірниках і копія такого акту було вручена ОСОБА_1 чи працівник поліції пропонував ОСОБА_1 отримати такий акт, що свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги і в цій частині.
Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Інструкції оформлення матеріалів огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється згідно з чинним законодавством.
Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Із урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що поліцейським було порушено як право ОСОБА_1 на захист, так і процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що такий огляд є недійсним, а відповідно і всі складені поліцейським документи, у тому числі і протокол, який не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, є недопустимими доказами, - апеляційний суд визнає слушними та бере їх до уваги при прийнятті рішення.
Крім того, не є спростованими матеріалами справи і доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до протоколу транспортний засіб, яким нібито керував ОСОБА_1 , є транспортний засіб марки «Opel Astra», д. н. з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , однак, не відомо звідки саме в поліцейського з`явились відомості про такий транспортний засіб, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 належить автомобіль марки «Opel Astra», д. н. з. НОМЕР_2 , що також підтверджується і відповідним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 39).
Тому, апеляційний суд погоджується і з доводами апеляційної скарги про неповноту при встановленні поліцейським дійсних обставин події та невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, а також про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав таку обставину технічною помилкою, що не належить до повноважень суду першої інстанції.
Разом із тим, апеляційним судом встановлено, що зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу убачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 21 травня 2023 року о 20 год 39 хв, однак з доданого до протоколу відеозапису не вбачається, що на такому зафіксовано факт керування транспортним засобом, оскільки як вбачається з вказаного відеозапису, у момент коли до ОСОБА_1 підійшов поліцейський, ОСОБА_1 стояв на узбіччі дороги, транспортним засобом не керував та не перебував у ньому.
У зв`язку з цим, заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що дослідженими судом доказами встановлено факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в час та місці, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення.
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно і необґрунтовано залишив поза увагою пояснення свідка ОСОБА_2 , надані ним у судовому засіданні суду першої інстанції, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, який ствердив, що саме він 21 травня 2023 року, у вечірній час, керував транспортним засобом марки «OPEL ASTRA», який належить ОСОБА_1 , на А/Д м-06, км 774.
При цьому, знаходять своє підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що не взявши до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, суд першої інстанції не навів жодних підстав, з яких відхилив пояснення цього свідка, формально зазначивши, що такі не спростовують встановлених судом обставин, що в свою чергу свідчить про неповноту судового розгляду та невмотивованість судового рішення.
Також не є спростованими доводи апеляційної скарги про те, що з відеозапису не вбачається наявність у ОСОБА_1 будь-яких ознак, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, зокрема і таких, на які вказує поліцейський, а саме різка зміна шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави визнати слушними і доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції безпідставно і необґрунтовано висунули ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, а ОСОБА_1 в силу необізнаності у сфері юриспруденції та хвилювання пройшов такий огляд за допомогою приладу «Драгер», наданого працівниками поліції.
Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до п. 9 Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
При цьому, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду, проведеного поліцейським на місці події, наполягав на проведенні такого огляду в закладі охорони здоров`я і не відмовлявся їхати до закладу охорони здоров`я, однак його не було доставлено в заклад охорони здоров`я, що свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги і в цій частині.
Разом із тим, підтвердженими є і доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис з місця події не є безперервним, оскільки таким зафіксовано події, які відбувалися з 20 год 40 хв по 21 год 36 хв, а потім уже з 22 год 19 хв по 22 год 32 хв, у зв`язку з чим, суд першої інстанції безпідставно визнав його належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, необґрунтовано та формально зазначивши, що порушень під час здійснення поліцейськими відеофіксації обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення судом не встановлено, а присутність свідків під час проведення огляду на місці події, за умови застосування засобів технічної фіксації, не є обов`язковою, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 266 КУпАП.
Також не є спростованими і доводи апеляційної скарги про те, що на жодному з фрагментів відеозапису з нагрудної камери поліцейських не вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від чіткої пропозиції поліцейського на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а поліцейський самостійно дійшов суб`єктивного висновку щодо відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду.
Тому, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що поліцейський допустив порушення при проведенні перевірки, проведенні огляду ОСОБА_4 та складанні протоколу, а відтак безпідставно склав щодо ОСОБА_1 протокол, який у свою чергу не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Вищенаведене у своїй сукупності, на переконання суду апеляційної інстанції свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а додані до нього матеріали не є достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не уповноважений за власною ініціативою збирати докази, на підтвердження обставин, викладених у протоколі.
Відповідно до наведених норм права та позиції ЄСПЛ, викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року, в якій зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення повинні тлумачитись на його користь.
Частина перша ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними у справі доказами, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення за вказаних у протоколі обставин.
Тому, апеляційний суд вважає, що відсутність у матеріалах справи переконливих та достовірних доказів про керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначені в протоколі час та місці в стані алкогольного сп`яніння, виключає і допустимість протоколу як джерела доказів.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, у зв`язку з чим, змінена апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що саме на відповідних посадових осіб органів Національної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
Приймаючи рішення апеляційний суд також бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Семенович Т. С. в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН