ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/1508/23 Головуючий 1 інстанції Токмакова А.П.
Провадження № 33/818/1248/23 Суддя суду апеляційної інстанції Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Ковері Р.М., з участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Музиченко О.В., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові, справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Валківського районного суду Харківської області від 04.10.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Валківського районного суду Харківської області від 04.10.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень та накладено стягнення:

за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік;

за ч.3 ст.172-20 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 грн.

На підставі ст.36 КУпАП застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) на користь держави.

З постанови Валківського районного суду Харківської області від 04.10.2023 року вбачається, що 05.08.2023 о 23:37 год. ОСОБА_1 , виїжджаючи з території кафе «Три карася» на проспект Героїв Чорнобиля в м.Валки Харківської області, керував т/з Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. На місці зупинки пройшов огляд за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820, результат 1,00%, чим порушив п.2.9а ПДР України. Від проходження медичного освідування в КНП «Валківська ЦРЛ» відмовився.

Крім того, 05.08.2023 о 23:37 год. ОСОБА_1 був виявлений на проспекті Героїв Чорнобиля в м.Валки Харківської області за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків в особливий період.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На вказану постанову захисник правопорушника ОСОБА_1 адвокат Музиченко О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Валківського районного суду Харківської області від 04.10.2023 року та прийняти нову, якою визнати винним її підзахисного у вчиненні адміністративних правопорушень та застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує проти притягнення його до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу. Водночас захисник вказує, що ОСОБА_1 просить не застосовувати до нього стягнення в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Пояснює, що дійсно у КУпАП відсутня норма, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Посилається на Кримінальний кодекс України, який містить відповідну статтю та просить застосувати її за аналогією.

Звертає увагу, що Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року). Так, ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Наголошує, що ОСОБА_1 визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, щиро розкаявся та усвідомив, що його дії є вкрай неприпустимими, зробив для себе висновки, що така поведінка є неприйнятною, а отже не має наміру ухилятися від відповідальності.

Захисник просить взяти до уваги, що ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проходження служби та місцем проживання.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що водійське посвідчення необхідне ОСОБА_1 для подальшого проходження служби в Збройних силах України. Крім того, відповідно до листа ГО «Квіти перемоги» ОСОБА_1 з 10.09.2023 р. на волонтерських засадах працює у складі вказаної громадської організації в якості водія, використовуючи власний транспорт.

Просить врахувати вищевикладені обставини, пом`якшити покарання та призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в межах ч.1 ст.130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з апеляційною скаргою апелянт заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи це тим, що про прийняте рішення стало відомо лише 30.11.2023 р. після оприлюднення постанови на сайті судової влади. Вважає, що відсутність резолютивної частини та повного тексту рішення по справі до 30.11.2023 р. є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження. Саме тому апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Музиченко О.В. просили задовольнити апеляційну скаргу та пом`якшити призначене адміністративне стягнення шляхом виключення посилання суду на позбавлення права керування транспортними засобами.

Захисник звернула увагу на те, що ОСОБА_1 не заперечує проти притягнення до відповідальності, визнав вину та сплатив штраф, однак транспортний засіб потрібен йому для подальшої служби в Збройних силах України та волонтерської роботи в ГО «Квіти перемоги». ОСОБА_1 пояснив, що в той день був в депресивному стані, але зараз все усвідомив та щиро розкаюється у вчиненому.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню як пропущений з поважних причин.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши правопорушника та його захисника, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції з огляду на матеріали адміністративної справи дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП, і на підставі ст.36 КУпАП прийняв рішення про застосування до останнього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №010144 від 06.08.2023 р., протокол про адміністративне правопорушення серії ДНХ-2 №7644 від 06.08.2023р., які містять підписи правопорушника та його визнання вини; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням приладу Alcotest Drager 6820, результат 1,00%; військовий квиток серії НОМЕР_2 відповідно до якого ОСОБА_1 проходить службу у в/ч НОМЕР_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП, призначивши адміністративне стягнення в межах санації, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Водночас у даному випадку, на переконання апеляційного суду, наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення в частині призначеного стягнення у ваиді позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п.2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз.1 п.п.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз.1 п.п.2.5 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. №3-р(II)/2021).

В п.3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст.69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п.3 ч.1 ст.65 КК України відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз.7 та 8 п.п.4.2 п.4 мотивувальної частини);

- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз.6 п.5 мотивувальної частини).

В ч.2 та 3 п.4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним розглянути доводи апеляційної скарги захисника про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Так, під час підготовки до апеляційного розгляду та в ході судового засідання, встановлено, що ОСОБА_1 визнав себе винуватим у вчиненому. Такої позиції правопорушник дотримувався під час складення протоколу та протягом розгляду справи в суді як першої, так і апеляційної інстанції.

При цьому апеляційний суд констатує, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, обставини, які б обтяжували відповідальність ОСОБА_1 , відсутні.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність, на переконання апеляційного суду, є щире каяття ОСОБА_1 у вчиненому.

Крім того, правопорушником було сплачено штраф у розмірі 17000 грн. на користь держави про що свідчить квитанція від 03.11.2023 р., додана до матеріалів справи.

Судом апеляційної інстанції також взято до уваги характеристику видану громадською організацією «Квіти перемоги» на ім`я ОСОБА_1 відповідно до якої він зарекомендував себе як відповідальний, безкорисливий, чесний, дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення та забезпечує отримання необхідної допомоги багатьом людям на волонтерських засадах. Крім того, ОСОБА_1 має спеціальні знання та навички, набуті ним під час участі у бойових діях, мотивований, глибоко та відверто зацікавлений у вирішенні проблем інших. До того ж вищевикладене підтверджується подякою від 21.11.2023 р. та грамотою від 05.12.2023 р., якими був нагороджений ОСОБА_1 як водій-волонтер.

До суду апеляційної інстанції надано лист-прохання ГО «Квіти перемоги» щодо пом`якшення адміністративного стягнення, а саме призначення адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санації ч.1 ст.130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами. Зазначене обґрунтовується тим, що позбавлення права керування транспортними засобами призведе до порушення логістичних зв`язків у роботі вказаної громадської організації та позбавить можливості виконувати місію у важкий для нашої країни час.

Крім того, судом взято до уваги те, що ОСОБА_1 05.03.2022 р. став на захист Батьківщини у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України. Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №704525 від 11.10.2023 р. свідчить про те, що ОСОБА_1 має поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, однак бажає продовжити службу в Збройних силах України після чергового переогляду, а тому водійське посвідчення йому вкрай необхідне для того, щоб вчасно та безперешкодно діставатися до місць дислокації та виконувати бойові завдання і накази.

Так, положеннями ст.130 КУпАП до її редакції із змінами, внесеними Законом №1231 від 16.02.2021 року, адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами визначались альтернативними, тобто штраф із позбавленням права керування транспортними засобами або без такого.

Діючими ж нормами ст.130 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Вищевказані зміни не надають можливості суду застосувати і положення ст.22 КУпАП.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 21.01.2011 р. у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені норми КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до ст.69 КК України винній особі може бути призначене покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.

Враховуючи, що КУпАП прийнятий Верховною Радою УРСР 07.12.1984 року і він не включає поняття призначення стягнення нижче, передбаченого статтею КУпАП, то в даному випадку відповідно до ст.7 КУпАП суд вважає за можливе застосувати норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника правопорушника про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, - задовольнити, поновивши вказаний строк як пропущений з поважних причин.

Постанову Валківського районного суду Харківської області від 04.10.2023 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130, ч.3 ст.172-20 КУпАП, в частині накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, - змінити.

Апеляційну скаргу захисника правопорушника, - задовольнити.

Виключити з рішення суду першої інстанції посилання на позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вважати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень із накладенням адміністративних стягнень:

-за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами;

-за ч.3 ст.172-20 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

На підставі ст.36 КУпАП вважати ОСОБА_1 таким, до якого застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. (сімнадцять тисяч) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст.294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М.Курило