ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2849/20 Головуючий в 1 інст. Добрєв М.В.
Провадження № 33/807/350/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 3 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 27 травня 2020 року о 20 год. 51 хв. ОСОБА_1 , керував автомобілем DAEWOO SENS, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Запоріжжя по вул. Бородинська, 9/12 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч. 3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову суду першої інстанції такою, що підлягає зміні в частині накладеного адміністративного стягнення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу без його участі.

Вказує, що суд першої інстанції в супереч вимогам закону наклав на нього стягнення у виді позбавлення права керування, хоча він посвідчення водія не отримував.

В уточненій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що матеріали справи не містять доказів порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження.

Постанову районного суду просить скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та його захисника адвоката Басова Г.М.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі № 11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до жодного з судових засідань, які були призначені на 07.04.2023, 12.05.2023, 16.06.2023, 21.07.2023, 25.08.2023, 13.10.2023, 10.11.2023, та 08.12.2023 не з`явився.

Його захисник адвокат Басовв Г.М. подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у розгляді іншої справи, а потім подав три поспіль заяви про відкладення розгляду (період часу з 13 жовтня 2023 року по 8 грудня 2023 року) через те, що він перебуває на лікарняному, але до жодної з цих заяв документів, які підтверджують йог участь у розгляді іншої справи та лікування не додав.

Враховуючи відсутність тривалий час будь-яких відомостей, які підтверджують поважність причини неприбуття до апеляційного суду, суддя апеляційного суду вважає, що такі клопотання захисника є необґрунтованими і не знаходить підстав для подальшого відкладення розгляду справи.

Щодо вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки справу відносно ОСОБА_1 було розглянуто без його участі, а зі змістом постанови його захисник ознайомився вже після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими, виходячи з принципу правовладдя, який визнається і діє в Україні (ст. 8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає за необхідне вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 3 встановлена відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, які вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР України дотримано не було.

В основу висновків щодо винуватості ОСОБА_1 місцевим судом було покладено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №104522 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 27 травня 2020 року о 20 год. 51 хв. керував автомобілем DAEWOO SENS, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Запоріжжя по вул. Бородинська,9/12 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил Дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч. 3 КУпАП;

- довідку з бази даних підсистеми «Адмінпрактика» Інформаційного порталу Національної поліції (а.с.5), якою вказано, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП: постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2020 року; постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 року;

- копію постанови серії ДПО18 №987102 від 27.05.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП;

- направлення на огляд водія транспортного засобу (а.с.8), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Від огляду ОСОБА_1 відмовився;

- письмові поясненнями свідків ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 (а.с.9-10), в яких вони підтвердили, що ОСОБА_1 від пропозиції працівника поліції пройти огляд на визначення стану сп`яніння відмовився;

- копію постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2020 року (справа 334/276/20) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- копію постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2020 року (справа №334/777/20) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- оптичний носій інформації у виді СД-диску (а.с.22), який містить відеозаписи з місця події та якими встановлено, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом та від огляду на визначення стану сп`яніння відмовився.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що в даному випадку передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє доводи про те, що матеріли справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 , оскільки з відеозапису з місця події вбачається, що працівники поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , під час розмови виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, після чого запропонували йому пройти огляд в спеціалізованому медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповів відмовою.

Також з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 протягом року був двічі притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, що дає підстави для кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Суд також відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не мав підстав позбавляти ОСОБА_1 права керування всіма транспортними засобами, оскільки він не отримував таке право, виходячи з наступного.

Позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові - основне адміністративне стягнення, яке накладається на громадян у разі грубого або систематичного порушення порядку користування цим правом. Особу може бути позбавлено права керування транспортними засобами та права полювання; позбавлення права займатись іншою діяльністю, а так само права обіймати певні посади розглядається як окреме адміністративне стягнення. Позбавлення права керувати транспортними засобами як стягнення призначається на строк до десяти років.

Вимогами КУпАП не встановлено обмежень щодо призначення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КУпАП, особам, які на момент вчинення правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд вважає, що правова природа стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції статті, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами у контексті вказаної справи набуває особливої мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових правопорушень як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

Вказаний висновок корелюється з позицією ОП ККС у складі Верховного суду від 04.09.2023 року, зробленою в постанові у справі №702/301/20.

Отже, апеляційний суд дійшов до висновку, що положення КУпАП не містять застережень чи умов застосування стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді , а відповідно апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - залишенню без змін

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 серпня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/2849/20