Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

11.12.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Зубенка І.І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Качмар І.О.,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2022 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, що становить 647556,30 (шістсот сорок сім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість грн 20 коп ) грн із конфіскацією предметів, що були безпосередніми об`єктами порушення митних правил, а саме: мережевий комутатор торгівельної марки «Cisco Nexus 3000», модельний номер: N3K-C3064PQ-10GE, у кількості 2 шт.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Згідно зі змістом постанови, 23.11.2020, о 18 год 37 хв, у зону митного контролю на ділянку "В`їзд" митного посту «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби заїхав автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «316 CDI» реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , під керуванням гр. України ОСОБА_1 , що прямував у приватних справах з Іспанії (м. Валенсія) в Україну. Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрав порядок проходження митного контролю смугою руху "червоний коридор". При проходженні митного контролю ОСОБА_1 було запропоновано заповнити митну декларацію, у якій він вказав свої паспортні дані, відомості про транспортний засіб, та наявність у нього багажу з особистими речами загальною кількістю двадцять п`ять (25) місць ручної поклажі з особистими речами. При усному опитуванні ОСОБА_1 підтвердив відомості, вказані ним у митній декларації, та заперечив наявність будь-яких інших товарів, у тому числі таких, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено. В ході митного контролю транспортного засобу були виявлені незаявлені товари, іноземного виробництва, а саме: мережеві комутатори торгівельної марки «Cisco Nexus 3000», модельний номер: N3K-C3064PQ-10GE, у загальній кількості 2 шт. Виявлений товар ОСОБА_1 своєю власністю не визнав, натомість повідомив, що перевозив їх з Іспанії (м. Валенсія) в Україну на прохання чоловіка, ім`я якого йому невідомо, у м. Івано-Франківськ з подальшим відправленням у м. Запоріжжя громадянину України ОСОБА_2 (моб. тел. НОМЕР_2 ). Також ОСОБА_1 повідомив, що під час отримання двох картонних коробок йому сказали, що це речі повсякденного вжитку для громадян України. Вартість вилученого товару перевищує 500 євро та потребує додаткової оцінки із залученням спеціаліста-експерта. Виявлений товар знаходився у багажному відсіку автомобіля у двох картонних коробках. Доступ до виявленого нічим не утруднювався та став можливим після відкриття задніх дверей автомобіля. Таким чином, ОСОБА_1 не заявив за встановленою формою точних відомостей про переміщувані ним через митний кордон України товари, які в цій кількості підлягають обов`язковому письмовому декларуванню та оподаткуванню. Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) статтею 472 МК України.

В апеляційній скарзі адвокат Качмар І. О. клопоче про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, позаяк такий пропущено через поважні причини. Зазначає, що під час розгляду справи у місцевому суді ОСОБА_1 та його захисник участі не брали. Як убачається з поштового конверту та роздруківки з сайту «Укрпошти», оскаржувана постанова на адресу ОСОБА_1 була відправлена лише 23 травня 2022 року та отримана ним 26.05.2022 у відділенні поштового зв`язку. Постанову суду вважає незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що 12.05.2021 стороною захисту подано клопотання про призначення у справі товарознавчої експертизи, оскільки наявна у матеріалах справи експертиза щодо визначення вартості товару, проведена митним органом, є сумнівною та суперечливою, та оскільки, на думку апелянта, вартість виробів експертом очевидно завищена. Апелянт стверджує, що у порушення вимог ст. 273 КУпАП місцевий суд експертизу не призначив, чим обмежив ОСОБА_1 у його правах, у тому числі передбаченого ст. 515 МК України права на проведення за його рахунок незалежної експертизи, а також на справедливий судовий розгляд, що призвело до незаконного рішення. На думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги те, що при цьому вартість виявленого під час митного огляду товару, відповідно до фактури та звіту про оцінку, становить менше ніж 500 євро. Просить постанову скасувати, ухвалити нову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши думку представника митного органу Зубенка І. І., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що пропущений строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Качмара І. О., які належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку SMS - повідомлення від 24.11.2023. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вищевказаних осіб, береться до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема: 28.09.2022 (а. с. 88-90); 26.10.2022 (а. с. 91-96), 15.02.2023 (а. с. 97-108); за клопотанням адвоката Качмара І. О., 29.05.2023 (а. с. 109-115), 29.08.2023 (а. с. 116-122), 28.09.2023 (а. с. 127-136), 23.10.2023 (а. с. 137-170). При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд справи відкладався у зв`язку з участю адвоката Качмара І. О. у судових засіданнях, призначених в інших місцевих судах Львівської та Тернопільської областей. Тому, подане 11.12.2023 адвокатом Качмарем І. О. чергове клопотання про відкладення судового розгляду на інший день через зайнятість у іншому судовому засіданні, апеляційним судом відхиляється та враховується те, що суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, повинна миритися з процесуальними наслідками свого рішення. Існування інших обставин, які би свідчили про поважність причин неприбуття сторони захисту до суду, апеляційним судом не встановлено, на такі сторона захисту не посилається у клопотанні про відкладення судового розгляду. Відтак, з огляду на те, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на розгляд справи, а також те, що справа має бути розглянута у розумні строки, неявка цих осіб, враховуючи приписи ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, з оскаржуваної постанови убачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представник, адвокат Качмар І. О. участі у розгляді справи судом першої інстанції не брали. При цьому, з матеріалів справи убачається, що стороні захисту було відомо, що справа про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 розглядається в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, що підтверджується клопотаннями адвоката Качмара І. О. про відкладення розгляду справи (а. с. 40) та про призначення товарознавчої експертизи (а. с. 41-43). Водночас, апеляційний суд бере до уваги те, що копію оскаржуваної постанови від 21.01.2022 ОСОБА_1 місцевий суд надіслав лише 16.03.2022, що на переконання апеляційного суду, перешкодило ОСОБА_1 та його захиснику, адвокату Качмару І. О. своєчасно подати апеляційну скаргу на оскаржувану постанову, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а відтак пропущений на оскарження судового рішення строк поновлюється.

Приймаючи судове рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. ст. 245, 252 КУпАП та ст. 486 МК України, завданнями провадження у справі про порушення митних правил і обов`язками органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне, і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, ст. 489 МК України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, що судове рішення є законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд визнає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 472 МК України правопорушення підтверджується такими доказами: протоколом про порушення митних правил №1837/30500/20 від 23 листопада 2020 року, який був оформлений у присутності ОСОБА_1 , який особисто ознайомився з його змістом, що підтверджується його особистим підписом (а. с. 1 - 5); письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких ОСОБА_1 , визнав факт перевезення ним не задекларованого товару, пояснивши при цьому, що про переміщуваний ним товар йому не було відомо до моменту митного огляду (а. с. 6, 7); доповідною запискою головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Тиса» Дзюбенка І. П. (а. с. 11, 12); митною декларацією від 23.11.2020, з якої убачається, що ОСОБА_1 задекларував лише особисті речі (а. с. 13), актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а. с. 14); описом предметів від 23.11.2020 (а. с. 15); фотоматеріалами (а. с. 16-19); висновком експерта Закарпатського відділу експертиз та досліджень №-0364 від 10.12.2020, відповідно до якого вартість товару становить 647 556,30 грн (а. с. 25-28).

Вказані докази, на переконання апеляційного суду, є належними, достатніми та допустимими, отримані у передбаченому законом порядку, у своїй сукупності підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для справи.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що головний державний інспектор відділу митного оформлення №1 митного поста «Тиса» Дзюбенко І. П., який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні процесуального документу щодо ОСОБА_1 , що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 , та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи - на такі дані не вказувалось у суді першої інстанції, і не вказується в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи про порушення митних правил, протокол за вчинення якого складено щодо ОСОБА_1 , дотримані вимоги матеріального та процесуального права, що обставини, за яких ОСОБА_1 , порушив митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація його дій за ст. 472 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам. Тому жодних підстав для висновку про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови, апеляційний суд не вбачає.

Апеляційний суд констатує, що відповідно до вимог ст. ст. 486, 489 МК України, місцевий суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повно, всебічно та об`єктивно з`ясував всі обставини справи, дослідив у судовому засіданні наявні у справі докази, дав їм належну правову оцінку та ухвалив мотивоване, законне рішення.

При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги таке.

Відповідно до вимог ч. ч. 1,2,4 статті 374 МК України товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Норма частини першої цієї статті застосовується у разі, якщо особа, яка ввозить товари на митну територію України, в`їжджає в Україну не частіше одного разу протягом однієї доби. З метою забезпечення дотримання цієї умови посадові особи органів охорони державного кордону, які здійснюють паспортний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, безпосередньо в процесі здійснення такого контролю інформують посадових осіб митних органів про громадян, які в`їжджають в Україну частіше одного разу протягом однієї доби. У разі якщо товари в обсягах, що не перевищують обмежень, встановлених у частині першій цієї статті, ввозяться на митну територію України особою, яка в`їжджає в Україну частіше одного разу протягом однієї доби, такі товари підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, які видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.

Товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України). Базою оподаткування таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 377 МК України, товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Стаття 472 МК України передбачає відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не заявив за встановленою формою точних відомостей про переміщувані ним через митний кордон України товари, які у такій кількості підлягають обов`язковому письмовому декларуванню.

При оцінці доводів апелянта про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції сторона захисту присутня не була, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується те, що місцевим судом вживалися всі необхідні заходи щодо належного повідомлення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Качмара І. О. про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у справі судові повістки, які були направлені вищевказаним особам. Отже, суд першої інстанції, дотримуючись визначених у ч. 1 ст. 277 КУпАП строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини з аналогічних питань, зокрема рішень у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, в яких зазначено, що особа у розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, обґрунтовано прийняв рішення у справі за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних та досліджених судом доказів. При цьому, права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Твердження адвоката Качмара І. О. про те, що наявна у матеріалах справи експертиза, проведена митним органом щодо визначення вартості товару є сумнівною та суперечливою, оскільки вартість виробів експертом очевидно завищена, і, як стверджує апелянт, у порушення вимог ст. 273 КУпАП місцевий суд клопотання сторони захисту відхилив та не призначив експертизу, чим обмежив ОСОБА_1 у його правах, - апеляційний суд відхиляє, беручи до уваги те, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 11.12.2023 відхилено клопотання адвоката Качмара І. О. про призначення товарознавчої експертизи. Тому твердження апеляційної скарги в цій частині до уваги не беруться. Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає, що питання про необхідність призначення товарознавчої експертизи у справі відносно ОСОБА_1 жодним чином не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 та кваліфікацію його дій за ст. 472 МК України.

Відхиляючи доводи апелянта про призначення повторної товарознавчої експертизи, апеляційний суд зазначає, що апелянт не посилається на те, що експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у чому полягає неясність висновку, які висновки експерта є неповними, а які неясними, неконкретними, які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження, у чому полягають сумніви у правильності висновку експерта, чи пов`язані ці сумніви з недостатньою обґрунтованістю висновку чи з тим, що висновок суперечить іншим матеріалам справи, а також на наявність даних, які підтверджують істотне порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Приймаючи судове рішення про відхилення доводів апелянта про призначення повторної товарознавчої експертизи апеляційний суд бере до уваги те, що доводи сторони захисту не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами, матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності викладених у висновку експерта Закарпатського відділу експертиз та досліджень №-0364 від 10.12.2020 відомостей.

Відхиляє апеляційний суд і доводи адвоката Качмара І. О. про те, що вартість товару є нижчою від тієї, що вказана експертом у висновку, оскільки у підтвердження цих доводів сторона захисту не надала будь-які докази, у тому числі товарні чеки чи інші документи, які б підтверджували іншу вартість товару, ніж та що встановлена висновком експертизи.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 472 МК України правопорушення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення та закриття провадження у справі, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

При цьому, апеляційний суд констатує, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, відтак правильно застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення, який передбачено санкцією ст. 472 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.

Також апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу та конфіскації товару - безпосереднього предмету порушення митних правил, - є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.

Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення ним нових правопорушень.

На інші доводи, які можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не встановлені.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не має права самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі й про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось, що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Качмар І. О., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Качмару І. О. строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Качмар І. О. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2022 року, щодо ОСОБА_1 , - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН