Справа № 166/508/23 Провадження №33/802/324/23 Головуючий у 1 інстанції:Фазан О. З.
Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П. П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Токарської В. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Токарської В. Г. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ратнівського районного суду Волинської області від 28 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість ) гривень 80 коп судового збору.

Згідно з постановою судді Нифодюк Д. Н. визнаний винним за те, що він 06 квітня 2023 року о 11:10 год на а/д М-19 "Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче" 137 км керував автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT р/н НОМЕР_1 не маючи права керування даним транспортним засобом , повторно протягом року, чим порушив п.2.1а Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись із постановою суду захисник подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування оскарженої постанови та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Посилається, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є помилковими та передчасними, оскільки суд не у повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а викладені у постанові висновки не відповідають дійсним обставинам. Вказує, що на момент закінчення терміну дії посвідчення водія ОСОБА_1 не мав можливості його продовжити, у зв`язку із діючим на той момент на території України карантином пов`язаним з «Covid», а в подальшому із оголошенням воєнного стану. Також, звертає увагу, що її довіритель 06 квітня 2023 року керував транспортним засобом, щоб завезти свою матір у лікарню, яка хворіє тяжким захворюванням і ці дії вчинені в стані крайньої необхідності. На переконання ОСОБА_1 та його захисника, враховуючи положення підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» №184 від 03 березня 2022 року, перший маючи посвідчення водія з відкритою категорією «В, С», яке видане 13.12.2019, строк якого закінчився 15.11.2021 мав право керувати транспортними засобами. Крім того, захисник вважає, що лише протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не може бути підтвердженням порушення останнім ПДР.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили скасувати оскаржену постанову, приходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

У відповідності до положень ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз. 3, 5 п. 24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Вказаних вимог закону та роз"яснень Пленуму ВСУ при розгляді справи суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові.

Так, диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, який інкримінується ОСОБА_1 , та який полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 06 квітня 2023 року о 11:10 год на а/д М-19 "Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче" 137 км керував автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT р/н НОМЕР_1 не маючи права керування даним транспортним засобом, повторно протягом року, чим порушив п.2.1а Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.126 КУпАП, вину у вчиненні якого ОСОБА_1 не визнає.

Факт вчинення ОСОБА_1 зазначеного адміністративного правопорушення підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення ААД№197711 від 06.04.2023 року, письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , копією постанови серії БАВ №311382 від 26.06.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126,ч.5 ст.121,ч.1 ст.126,ч.2 ст.122 , ст. 36 КУпАП.

Вказані докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні.

Будь-які дані, які б спростовували чи ставили під сумнів наведені докази, або вказували про порушення вимог процесуального закону під час їх отримання у матеріалах справи відсутні, не вказані в апеляційній скарзі та не надані під час апеляційного розгляду справи.

Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, що посвідчення водія строк дії якого закінчилося під час військового стану є дійсним та щодо неможливості ОСОБА_1 продовжити термін дії посвідчення водія є необгрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно ч.ч. 9, 10 ст.15 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Згідно до п. 2 розділу "Загальні положення" Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) (далі Положення) посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

Пунктом 25 Положення визначено, що під час обміну посвідчення водія, отриманого вперше, до закінчення строку його дії особі видається нове посвідчення, яке вважається таким, що видане вперше, із зазначенням строку дії посвідчення, що підлягає обміну.

Відповідно до п. 25 -1 Положення обмін посвідчення водія, виданого особі вперше, після закінчення строку його дії проводиться без складення іспитів за умови вчинення особою протягом двох років з дня видачі такого посвідчення не більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та не вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції 06 квітня 2023 року. Строк дії посвідчення водія ОСОБА_1 закінчився 15.11.2021 року, тобто до введення воєнного стану в Україні. Тобто, з 15.11.2021 ОСОБА_1 не мав права керувати транспортним засобом, згідно до п.2 розділу "Загальні положення" Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511).

Крім того судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 був 26.06.2022 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП , а отже в його діях є склад адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, позаяк після 15.11.2021 він не отримав нового посвідчення водія, яке вважалося таким, що видане вперше, із зазначенням строку дії посвідчення водія, та підлягає обміну, а тому підп. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03.03.2022 року "Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами" не можуть застосовуватися до нього, як такого, що допускається до керування транспортними засобами за наявності національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану.

Посилання сторони захисту на те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки він не міг вважатися особою, яка не має права керування відповідним транспортним засобом, хоч і завершився строк дії виданого йому вперше посвідчення водія, є голослівними, враховуючи наступне.

Відповідно до копії постанови серії БАВ №311382 від 26.06.2022 року, ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.126,ч.5 ст.121,ч.1 ст.126,ч.2 ст.122 , ст. 36 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Отже, ОСОБА_1 будучи притягненим до адміністративної відповідальності відповідно до вказаного вище протоколу, повинен був розуміти, що необхідно звернутися до відповідного територіального сервісного центру МВС для отримання нового посвідчення, яке вважається таким, що видане вперше, із зазначенням строку дії посвідчення. Однак, після спливу часу з дати закінчення строку дії посвідчення водія (15.11.2021), та майже рік після притягнення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП не вчинив дій спрямованих на отримання нового посвідчення водія.

Крім того, інтерпретація на свою користь положень постанови КМУ «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» №184 від 03 березня 2022 року не спростовує вчинення ним правопорушення, оскільки вказані вище положення стосуються інших обставин.

Доводи апеляційної скарги про вчинення інкримінованих ОСОБА_1 дій в стані крайньої необхідності також не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та правового значення не мають, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Твердження захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Наданий протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_1 , копія постанови серії БАВ №311382 від 26.06.2022 року про притягнення ОСОБА_1 у своїй сукупності відображають подію адміністративного правопорушення та містять відомості, що підтверджують вчинене ОСОБА_1 , адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому обґрунтовано судом взяті до уваги.

На думку апеляційного суду, посилання ОСОБА_1 та його захисника про відсутність в діях першого складу адміністративного правопорушення зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства, і фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП шляхом закриття провадження у справі.

Будь-яких інших доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції щодо визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 "а" Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

А тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову судді, - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника Токарської В. Г. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ратнівського районного суду Волинської області від 28 квітня 2023 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського

апеляційного суду П. П. Борсук