Номер провадження: 33/813/2244/23
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В., ,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника Сопілко Н.Ю. на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2023 року, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 на підставі ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та закрито провадження по справі.

Згідно з оскарженою постановою, 26.09.2023 року, приблизно о 21:00 год., ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник Сопілко Н.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Захисник зазначає, що постанова винесена передчасно, без повного та всебічного розгляду справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування відсутності в матеріалах справи доказів винуватості ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення.

Крім того, захисник стверджує, що суддею не розглянуто клопотання потерпілої ОСОБА_2 про закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП та порушено права ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 на участь в судовому засіданні.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю захисника Сопілко Н.Ю., яка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вказав, що його захисник Сопілко Н.Ю. сповіщена про розгляд апеляційної скарги, однак не може з`явитися до суду, тому вважає можливим здійснювати розгляд за її відсутності.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників справи на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку потерпілої ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційну скаргу; дослідивши матеріали справи; суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення суддя першої інстанції наведених вище вимог закону не дотримався, оскільки з необхідною та достатньою повнотою не встановив фактичні обставини справи, надав невірну оцінку доказам по справі, та дійшов помилкового висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Апеляційним судом встановлено, що висновки судді першої інстанції про доведеність факту події домашнього насилля та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами.

Так, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №002788 від 28.09.2023 року, ОСОБА_1 , 28.09.2023 року, о 21:00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини, а саме словесно ображав, штовхав, чим могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю заявниці.

У письмових поясненнях від 28.09.2023 року ОСОБА_1 пояснив, що психологічного чи фізичного насильства відносно дружини не вчиняв, конфлікт з дружиною стався через нестачу грошових коштів в сім`ї.

Місцевий суд не надав належної оцінки вказаним поясненням ОСОБА_1 , не допитав під час розгляду справи останнього та потерпілу щодо обставин виниклої між ними події, яка мала місце 28.09.2023 року.

Так, суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , хоча потерпіла в заяві, поданій до місцевого суду 20.10.2023 року вказала, що бажає приймати участь у судовому засіданні.

Мотивуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суддя місцевого суду в оскарженій постанові послався лише на досліджений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №002788 від 28.09.2023 року.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що один протокол без підтвердження іншими доказами в справі, не може бути достатнім для висновку про винуватість особи в скоєнні адміністративного правопорушення.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що 17.10.2023 року потерпіла ОСОБА_2 звернулась до місцевого суду із клопотанням про закриття провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Мотивуючи вказане клопотання, потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що конфлікт, який виник 28.09.2023 року у них з чоловіком носив обопільний характер, сварки в сім`ї виникають на побутовому рівні. Потерпіла вважає, що висловлювання в межах конфлікту, не завдали та не могли завдати шкоди її психічному здоров`ю. Крім того, вказала, що не зверталась та не викликала поліцію того дня під час сварки з чоловіком, а письмові пояснення, які знаходяться в матеріалах справи, писала під диктовку працівника поліції, не розуміючи їх змісту.

Крім того, 17.10.2023 року потерпіла ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій наполягала на закритті провадження щодо ОСОБА_1 на підставі поданого нею клопотання, зазначивши, що з чоловіком примирилися, претензій один до одного не мають.

Цього ж дня, ОСОБА_1 також подав до суду заяву, в якій підтримав клопотання своєї дружини - ОСОБА_2 про закриття провадження по справі.

20.10.2023 року потерпіла ОСОБА_2 знову звернулась до місцевого суду із заявою про закриття провадження по справі, з посиланням на те, що ОСОБА_1 щодо неї домашнього насилля не вчиняв, а вони з чоловіком лише гучно та емоційно розмовляли на вулиці, у зв`язку із чим перехожі викликали поліцію. При цьому, потерпіла вказала, що заяву писала під тиском працівників поліції, необдумано та на емоціях.

Однак, місцевий суд на вказані клопотання та заяви потерпілої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уваги не звернув, викладених в них обставин під час судового розгляду в сукупності з іншими доказами не перевірив, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Окрім того, поза увагою місцевого суду під час розгляду даної справи залишилось наступне.

Диспозицією ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року №2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Апеляційний суд звертає увагу, що місцевим судом зазначено в постанові, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство щодо дружини ОСОБА_2 , оскільки висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода її психологічному здоров`ю, що суперечить змісту протокола про адміністративне правопорушення, відповідно до якого він був складений, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 словесно ображав, штовхав потерпілу, чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Відповідного обґрунтування причин зміни суті правопорушення з посиланням на відповідні докази судом не зазначено.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції не перевірено та не встановлено вірні дату та місце події.

Так, в протоколі вказано, що подія мала місце 28.09.2023 року, о 21:00 год., однак суд в постанові вказує, що це відбувалось 26.09.2023 року, приблизно о 21:00 год.

В постанові місцевого суду визначено місце вчинення правопорушення АДРЕСА_1 , а в заяві від 28.09.2023 року потерпілої ОСОБА_2 вказано, що подія відбувалась на АДРЕСА_2 , тобто не в квартирі АДРЕСА_3 . Однак, вказані обставини судом не перевірено та не встановлено, хоча ці обставини мали важливе значення у справі.

Також апеляційний суд звертає увагу, що місцевий суд в мотивувальній частині постанови не зазначив чіткої кваліфікації дій ОСОБА_1 , із зазначенням частини та статті закону та всіх кваліфікуючих ознак скоєного ним адміністративного правопорушення, винуватість якого визнана судом доведеною.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у вступній частині постанови місцевий суд вказує про розгляд справи щодо ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП, а в резолютивній частині постанови звільняє від адміністративної відповідальності та закриває провадження по справі за ч.1 ст.173-2 КУпАП, що є різними нормами закону.

Апеляційним судом також встановлено, що місцевий суд в резолютивній частині постанови не зазначив норми закону на підставі якої звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, а саме ст.22 КУпАП.

За таких обставин, визнання ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, у вчиненні домашнього насильства, без підтвердження належними, достатніми та допустимими доказами, є необґрунтованим.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про незаконність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та відсутність в його діях складу зазначеного правопорушення, є слушними.

Враховуючи викладене та оцінивши наявні в матеріалах провадження докази, апеляційний суд вважає, що висновок судді першої інстанції стосовно того, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є необґрунтованим та безпідставним.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки досліджені апеляційним судом докази вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-1 КУпАП, з урахуванням встановлених судом обставини та положень п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, оскаржена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Сопілко Н.Ю. задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та закрито провадження по справі скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський