Справа №461/4597/22
Провадження №3/461/1648/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Мироненко Л.Д., за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності Дашинич Ю.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, директора ТзОВ «Укрспектрол», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2022 року було об`єднано в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 було визнано винним та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень 00 копійок (протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 153876 від 26.08.2022). Було закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за протоколом серії ВАВ № 050389 від 26.08.2022.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було скасовано частково. Матеріали протоколу про адміністративне правопорушення від 26 серпня 2022 року серії АА №153876 стосовно ОСОБА_1 було направлено до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП для належного оформлення.

При цьому Львівський апеляційний суд зазначив, що в оскаржуваній постанові суддя вийшов за межі протоколу про адміністративні правопорушення серії АА №153876 від 26.08.2022, а саме незважаючи на те, що у протоколі не вказано про невиконання термінового заборонного припису, суддя першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не дотримався встановлених обмежень зазначених у терміновому заборонному приписі серії АА №196121.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду до матеріалів справи було долучено рапорт інспектора УПП у Львівській області Вахулевич Т. від 02.06.2023 року.

Крім того, до матеріалів справи було долучено відповідь начальника ВАП УПП у Львівській області, у якій зазначено, що відео з нагрудного відеореєстратора долучити немає можливості, оскільки відповідно до розділу 8 наказу № 1026 від 18.12.2018 року «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» строк зберігання відеозаписів становить 30 діб.

Представник ОСОБА_1 адвокат Дашинич Ю.В в ході судового розгляду заперечила факт вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення. Зазначила, що з долучених до матеріалів справи доказів не вбачається наявність у його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема об`єктивної сторони вчинення адміністративного правопорушення. Вказала, що жодного домашнього насильства ОСОБА_1 не вчиняв та не порушував термінового заборонного припису. Зокрема зазначила, що кв. АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 на праві власності і не є місцем проживання потерпілої ОСОБА_2 . Додатково зазначила, що оригінал термінового заборонного припису не був вручений ОСОБА_1 , а залишився у працівника уповноваженого підрозділу поліції. Також повідомила, що ОСОБА_1 не набув статусу «кривдника», оскільки в судовому порядку його не було притягнуто до відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП за домашнє насильство, а відтак неправильним є притягнення його до відповідальності за невиконання термінового заборонного припису.

Заслухавши пояснення захисника особи, стосовно якої складено протокол, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Аналізуючи надані суду матеріали про адміністративне правопорушення після їх належного дооформлення, суд приходить до переконання, що такі не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 поза розумним сумнівом.

По-перше, дослівно у рапорті інспектора УПП у Львівській області Вахулевич Т. від 02.06.2023 року зазначено наступне: «26 серпня 2022 року о 18 год. 05 хв., гр. ОСОБА_1 протягом строку дії термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 196121 від 26.08.2022 року, який винесено відносно нього перебував за адресою проживання ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_4 , чим порушив заходи застосовані до нього, а саме заборону на вхід в місця проживання та перебування, залишити місце проживання постраждалої особи та заборону в будь-яких спосіб контактувати.» Даний рапорт інспектор УПП у Львівській області просила вважати як доопрацювання до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 153876.

Вказані формулювання у рапорті не чіткі щодо покладених на ОСОБА_1 заборон, а відтак суд не може зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 на їх основі.

По-друге, в судовому засіданні захисником було долучено копію термінового заборонного припису, яка є нечитабельною. Суд позбавлений можливості встановити основні реквізити такого заборонного припису, зокрема стосовно кого він винесений, строк його дії та перелік заборон, які таким застосовувались.

По-третє, рапортом інспектора УПП у Львівській області Вахулевич Т. від 02.06.2023 року по суті були внесені зміни в об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №153876. При цьому, такі зміни були внесені інспектором без відібрання пояснень у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що істотно обмежило її право на захист.

По-четверте, як вбачається з матеріалів справи у протоколі серії АА №153876 від 26.08.2022 у графі «До протоколу додається» зазначено про долучення відео з бодікамери 471921, разом з тим таке відсутнє у матеріалах справи. Згідно відповіді начальника ВАП УПП у Львівській області зазначено, що відео з нагрудного відеореєстратора долучити немає можливості, оскільки відповідно до розділу 8 наказу № 1026 від 18.12.2018 року «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» строк зберігання відеозаписів становить 30 діб.

Оцінюючи докази щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення інкримінованого йому у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №153876, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч1 ст. 173-2, зважаючи на наступне.

Відповідно до граматичного тлумачення диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало невиконання термінового заборонного припису (тобто, які дії вчинила особа) і це є обов`язковим. При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА №153876 не конкретизовано, які саме із заборонених дій вчинив ОСОБА_1 , які б свідчили про невиконання термінового заборонного припису, що є обов`язковою умовою згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане порушення, прізвища, адреси потерпілих, свідків, пояснення особи, яка притягається до відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи.

Стаття 256 цього Кодексу встановлює вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом, доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

У справі Малофєєва проти Росії ( Malofeyeva v.Russia , рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та Карелін проти Росії ( Karelin v.Russia , заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу, громадських робіт чи адміністративного арешту, мають каральний і стримуючий характер.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене статтею ч. 1 ст. 173-2 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на працівниках поліції), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, неможливо не відзначити те, що некоректне формулювання обвинувачення у протоколі та у рапорті поліцейського, тобто неналежне наведення формулювання суті правопорушення, є істотним порушенням права на захист, адже обвинувачена особа не має в такому випадку можливості належним чином реалізувати право на захист, з огляду не те, що їй не відомо які конкретно її дії кваліфіковані як правопорушення.

Водночас, оскільки судом встановлено, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому у протоколі серії АА №153876 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 173-2, 247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти діб з дня винесення постанови через суд першої інстанції.

Суддя Л.Д. Мироненко