П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2023 м. Бар Вінницької області

Суддя Барського районного суду Вінницької області Питель О.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, командира роти бойового забезпечення військової частини НОМЕР_1 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

УСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 12.06.2023, складеного прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Конончуком В.В., старшому лейтенанту ОСОБА_1 ставиться за вину те, що всупереч вимогам статей 9, 11, 16, 58, 59 Статуту, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, частини четвертої статті 172-11 КУпАП, частини п`ятої статті 407 КК України, старший лейтенант ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді командира роти бойового забезпечення військової частини НОМЕР_1 , дислокованої у АДРЕСА_2 , будучи військовою службовою особою, діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, в умовах воєнного стану, 11.04.2023 склав протокол про військове адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 172-11 КУпАП, щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , хоча діяння солдата ОСОБА_2 є злочином, передбаченим частиною п`ятою статті 407 КК України, та скерував для розгляду до Барського районного суду Вінницької області.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, тобто недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

У судове засідання прокурор Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Конончук В.В. не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що не мав наміру приховувати злочин, про нез`явлення на службу ОСОБА_3 одразу повідомив командира військової частини та згідно з інструкцією всі необхідні структури шляхом надсилання доповіді про подію, у тому числі Вінницьку спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону. Пояснив, що не має юридичної освіти і до його функціональних обов`язків не належить вирішення юридичних питань, однак, оскільки у роті, де він командир, відсутній відповідний офіцер, який мав би відповідати за вказаний напрямок, то ОСОБА_4 як командир змушений самостійно займатися цією роботою та йому не було відомо про те, що якщо у діях вбачається склад кримінального правопорушення, то він не повинен заповнювати бланк протоколу.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, які визначені статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Із статті 280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Частиною четвертою статті 15 КУпАП передбачено, що за вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військово-зобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Таким чином, нормами КУпАП щодо усіх правопорушень загалом, і щодо військових адміністративних правопорушень зокрема, встановлено пріоритет кримінальної відповідальності, тобто притягнення до адміністративної відповідальності за суміжні склади правопорушень, як от самовільне залишення військової частини або місця служби, можливе лише у випадку, коли з`ясовано питання про те, що таке правопорушення не тягне за собою кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 172-15 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби. Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

Недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо це заподіяло істотну шкоду, тягне за собою кримінальну відповідальність, яка передбачена статтею 425 Кримінального кодексу України.

Оскільки ознаки об`єктивної сторони вказаних правопорушень є подібними, а вид відповідальності залежить від спричинених діянням наслідків, то з метою визначення ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-15 КУпАП, слід враховувати правові висновки Верховного Суду щодо ознак складу злочину, передбаченого статтею 425 Кримінального кодексу України.

У постанові від 21.05.2021 у справі № 185/12161/15-к Верховний Суд виснував таке. Об`єктивна сторона недбалості припускає несумлінне ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражаються: у їх невиконанні або у неналежному виконанні.

Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

При встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилося виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії старших командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини кримінального провадження.

При визначенні суб`єктивної сторони злочину слід враховувати, що вказівка закону на несумлінне ставлення службової особи до виконання службових обов`язків виключає можливість кваліфікації діяння як недбалість у випадках, коли істотна шкода була заподіяна внаслідок недосвідченості, недостатньої кваліфікації, відсутності належних навичок або з інших обставин, що не залежать від службової особи і виключають реальну можливість належного виконання нею, покладених на неї службових обов`язків. Виключається можливість відповідальності за недбалість й тоді, коли службова особа діє чи не діє неналежним чином у стані крайньої необхідності або в умовах виправданого ризику.

Аналогічно, при встановленні ознак суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого статтею КУпАП слід враховувати, що діяння не може бути кваліфіковано як недбале ставлення до військової служби, якщо військова службова особа вчиняє певні дії чи бездіяльність внаслідок недосвідченості, недостатньої кваліфікації, відсутності належних навичок або з інших обставин, що не залежать від службової особи і виключають реальну можливість належного виконання нею покладених на неї службових обов`язків.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення до протоколу додано:

- копію протоколу про адміністративне правопорушення № 66 від 11.04.2023, складений командиром роти бойового забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 , відносно ОСОБА_2 про те, що 10.04.2023 о 08:00 він, будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, був відсутній без поважних причин на ранковому шикуванні під час воєнного стану, на телефонні дзвінки не відповідав, за місцем проживання солдата виявлено не було. 10.04.2023 о 15:30 солдат ОСОБА_2 самостійно з`явився до військової частини;

- копію постанови Барського районного суду Вінницької області від 12.04.2023 у справі № 125/729/23, відповідно до якої провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-11 КУпАП, закрито на підставі частини другої статті 284 КУпАП та передано матеріали зазначеної справи керівнику Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на підставі статті 253 КУпАП;

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000038 від 15.05.2023, згідно з яким відомості до реєстру внесено за частиною п`ятою статті 407 КК України, за самостійним виявленням прокурором кримінального правопорушення. Короткий виклад обставин: військовослужбовець військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_2 на порушення статей 17, 65 Конституції України, статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, 10.04.2023 о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_1 та був відсутній до 15 год. 30 хв. 10.04.2023;

У протоколі прокурор не конкретизував, у якій саме формі мало місце недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби: у формі невиконання службових (посадових) обов`язків чи у формі неналежного виконання службових (посадових) обов`язків.

На обґрунтування підстав для складання протоколу прокурор посилався на порушення ОСОБА_1 статей 9, 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.

Наведеними у протоколі нормами передбачено таке.

Зокрема, відповідно до статті 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ), військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою,чисто й охайно (стаття11 Статуту ВС ЗСУ).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту ВС ЗСУ).

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки,пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів (стаття 58 Статуту ВС ЗСУ).

Командир (начальник) зобов`язаний: знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права; планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази; постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками); знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку; здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб підчас роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків; особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів; організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів; контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі); вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу) (стаття 59 Статуту ВС ЗСУ).

Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військово-службовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідаль-ності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військово-службовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військово-службовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі-командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями,зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного,бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися згідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Норми статей 9, 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушення яких ставиться у провину ОСОБА_1 , є загальними, і з їх змісту та даних протоколу не вбачається, яким чином ці статті дотичні до повноважень щодо складання ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення стосовно діяння, яке містить ознаки злочину.

Сам факт складання протоколу щодо солдата, на думку ініціатора протоколу, що розглядається, міг спричинити уникнення солдатом ОСОБА_2 кримінальної відповідальності.

Однак ОСОБА_1 не є особою, яка уповноважена вносити відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, і не є особою, до кола службових обов`язків якої входить повідомлення керівника спеціалізованої прокуратури про кримінальне правопорушення, оскільки таке повідомлення зобов`язаний здійснити командир військової частини.

Тобто командир роти ОСОБА_1 не є тим суб`єктом, який повинен визначати наявність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, оскільки таким суб`єктом відповідно до вимог КПК України є уповноважена особа органу досудового розслідування або прокурор, які і повинні з`ясувати наявність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, що є первинним питанням, яке підлягає з`ясуванню за змістом приписів частини другої статті 9 КУпАП і частини четвертої статті 15 КУпАП.

На визначення наявності підстав для внесення відомостей до ЄРДР слідчим, дізнавачем, прокурором статтею 214 КПК України визначено 24 години з моменту самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Однак протягом цього визначеного КПК України строку, і навіть після отримання спеціалізованою прокуратурою копії протоколу щодо ОСОБА_2 , відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесені не були.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 допустив юридичну помилку у кваліфікації діяння ОСОБА_2 , внаслідок якої був складений протокол саме про адміністра-тивне правопорушення. Жодних дій щодо приховування діяння ОСОБА_2 командир роти ОСОБА_1 не вчинив.

Зі змісту статті 253 КУпАП вбачається, що така юридична помилка ініціатора протоколу може бути виправлена судом при розгляді справи: якщо орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

У матеріалах справи відсутні дані, та прокурором не доведено, що до кола службових обов`язків командира роти ОСОБА_1 входить здійснення юридичної роботи, не доведено також, що ОСОБА_1 має професійну правничу підготовку. Останній ці обставини заперечував.

Крім того, у ситуації, що розглядається, слід враховувати і дії старшого начальника - командира військової частини, на якого покладено обов`язок повідомляти керівника прокуратури про події, які відбулися у військовій частині і можуть мати ознаки кримінального правопорушення, а також дії прокурора, який не вніс відомості до ЄРДР ні до моменту складання протоколу, ні після отримання його копії.

Отже, сам факт складання протоколу, остаточне рішення щодо якого приймає суд, жодним чином не міг перешкодити притягненню ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.

З огляду на викладені мотиви, суд дійшов висновку, що підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відсутні, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч. 2 ст. 172-15, п. 1 ч. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя