Провадження №: 3/336/4682/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Юлія Андріївна,з участю особи,яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,захисника адвоката Рогозіна О.В.,розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зі слів тимчасово не працює, мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1

про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 ч.1 КУпАП,-

Встановила:

Відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 390518,згідно якого 18.08.2023 року о 00 годині 45 хвилин він керував автомобілем CHEVROLET Aveo р.н. НОМЕР_2 по ул.Іванова 81а в м. Запоріжжі,не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу,подану шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору та увімкненням спеціального звукового сигналу,чим порушив п 2.4,8.9.б,в ПДР України,за що передбачена відповідальність ст.122-2 ч.1 КУпАП України.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надати пояснення по суті порушення відмовився(а.с.1).

При розгляді справи в суді ОСОБА_1 пояснив,що 18.08.2023 р.приблизно о 00.30 год.він у компанії друзів дійсно перебував як пасажир у автомобілі CHEVROLET Aveo р.н. НОМЕР_2 ,яким керував його брат ОСОБА_2 .В районі пр.Соборного їх зупинила поліція,відносно ОСОБА_3 склали протокол за ст.130 ч.1 КупАП,після чого вони залишили автомобіль та пішли з місця події пішки,але через кілька хвилин повернулись, ОСОБА_4 знову сів за кермо і вони поїхали в бік Шевченківського району по вул.Іванова.По ходу руху зустрічний автомобіль патрульної поліції подав сигнал про зупинку,однак вони намагались втекти у двори по вул.Харчовій,де зупинили автомобіль і його брат з друзями втекли,він теж спочатку втік,але так як автомобіль є його власністю,через кілька хвилин повернувся до автомобіля,де його затримали поліціянти,а згодом доставили у райвідділ,оскільки він намагався чинити супротив.Не визнав винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122-2 КУпАП,так як за згадуваних вище обставин автомобілем не керував і не міг виконати вимогу поліцейських про зупинку.

Захисником Рогозіним О.В.заявлено клопотання про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення,оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості його підзахисного.

Всебічно вивчивши матеріали справи,з урахуванням досліджених доказів,суддя встановив, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення,яке ставиться йому за провину,за стандартом доказування «поза розумним сумнівом» свого підтвердження не знайшла,з огляду на таке.

Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення,які мають ознаки злочину»,залежно від ступеня їх суспільної небезпеки(рішення у справі «Лутц проти Німеччини»,»Отцюрк проти Німеччини»,»Девеєр проти Бельгії»,»Адольф проти Австрії» та інші),отже,адміністративне обвинувачення має бути доведено державою ,в особі уповноважених на те посадових осіб,а тому особа,яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Правопорушення,за яке ОСОБА_1 притягується до відповідальності (ч.1 ст. 122-2 КУпАП) ,з урахуванням практики Європейського суду з прав людини («тест Енгеля») є видом відповідальності,який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою,суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом»,який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду,виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини,зокрема,у п.54 рішення від 06.12.2007 р.у справі «Козинець проти України».

Згідно вимог ч. 1 ст. 245, ст. 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП,адміністративним правопорушенням(проступком)визнається протиправна,винна (умисна,необережна) дія чи бездіяльність,яка посягає на громадський порядок,власність,права і свободи громадян,на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст.122-2 КУпАП встановлює відповідальність особи за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Положеннями пункту 2.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР) передбачено, що 2.4. На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Водієм згідно п.1.10 ПДР є будь-яка особа,що керує транспортним засобом,вершник,візник,погонич тварин,який веде їх за поводдя,прирівнюється до водія.Водієм є також особа,що навчає керуванню,знаходячись безпосередньо у транспортному засобі.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Як передбачено ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

До матеріалів справи долучено диск з відеозаписом,під час перегляду якого встановлено фіксування технічними засобами,встановленому на автомобілі патрульної поліції,зустрічного роз`їзду з автомобілем темного кольору у темну пору доби,з подальшим пошуком автомобіля у дворах багатоквартирних будинків,виявлення автомобіля припаркованим,без водія.

При розгляді справи в суді був допитаний свідок ОСОБА_5 ,який пояснив,що 18.08.2023 р.під час патрулювання у складі екіпажу патрульної поліції було отримано орієнтування від іншого екіпажу про те,що на автомобілі Шевроле в бік Шевченківського району рухається правопорушник,відносно якого складали протокол за ст.130 КУпАп,однак він під час оформлення документів з місця зупинки втік.В процесі руху по вул.Іванова був помічений вказаний в орієнтуванні автомобіль,який рухався назустріч автомобілю поліції,в темну пору доби неможливо було побачити особу,хто саме за кермом автомобіля,а після сигналу про зупинку автомобіль Шевроле рушив в бік дворів по вул.Харчовій,де його виявили через певний час,зупиненим,без водія. Поблизу під`їзду одного з будинків знаходився чоловік,назвався на ім`я ОСОБА_6 ,його сфотографували на мобільний телефон та фото надіслали екіпажу ,який розмістив орієнтування на згадуваний вище автомобіль в радіоефірі,отримали відповідь,що саме він керував автомобілем Шевроле та втік під час складання документів за ст.130 КУпАП,після чого на ОСОБА_1 був складений протокол за цією ж статтею.Особисто свідок ОСОБА_1 за кермом автомобіля Шевроле не бачив ані під час переслідування цього автомобіля,ані за інших обставин,скільки в автомобілі було пасажирів та хто ним керував,свідку невідомо,при визначенні особи ОСОБА_1 як водія свідок керувався інформацією від іншого екіпажу,отриманою в усній формі.

Свідок ОСОБА_7 в суді показав,що разом з ОСОБА_5 він у складі екіпажу патрульної поліції заступив на нічне чергування,за орієнтуванням виявили на вул.Іванова автомобіль Шевроле чорного кольору,який на вимогу зупинитись не реагував,переслідували автомобіль у дворах по вул.Харчовій,де виявили його без водія,надали неподалік знаходився ОСОБА_8 ,якого на фото впізнав інший екіпаж як особу,що керував раніше цим автомобілем і під час оформлення документів за ст.130 КУпАП на автомобілі втік. Особисто свідок ОСОБА_1 за кермом автомобіля Шевроле не бачив ані під час переслідування цього автомобіля,ані за інших обставин,скільки в автомобілі було пасажирів та хто ним керував,свідку невідомо,при визначенні особи ОСОБА_1 як водія свідок керувався інформацією від іншого екіпажу,отриманою в усній формі.

Відтак,відеозапис та показання свідків не містять обвинувальних фактів,які б підтвердили,що саме ОСОБА_8 за вказаних у протоколі обставин керував автомобілем та мав обов`язок виконати вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу,подану звуковими та світловими сигналами.

Водночас,на користь позиції захисту надано постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 05.10.2023 р.,якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП за те,що 18.08.2023 року о 00 годині 28 хвилин він керував автомобілем CHEVROLET Aveo р.н. НОМЕР_2 по пр..Соборному 148 в м. Запоріжжі у стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п 2.9а ПДР України,за що передбачена відповідальність ст.130 ч.1 КУпАП України.

На час розгляду справи відсутні будь-які належні та допустимі докази,якими спростовується позиція захисту ОСОБА_1 та докази винуватості у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Вищевикладене свідчить про те, що при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, керуючись положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України про тлумачення сумнівів щодо доведеності вини на користь обвинуваченої особи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,суддя -

Постановила:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови,а щодо постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі,-протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи,щодо якої винесено постанову,може бути поновлено органом(посадовою особою),правомочним розглядати скаргу.

Суддя Ю.А.Галущенко