Справа№750/4739/23
Провадження №3/751/1518/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року

СУДДЯ НОВОЗАВОДСЬКОГО РАЙОННОГО СУДУ МІСТА ЧЕРНІГОВА

Овсієнко Ю.К.

з участю представника особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 038956 від 04.04.2023 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 4), 04.04.2023 року о 10 год. 08 хв., водій ОСОБА_2 в м. Чернігові по вул. Савчука, 3, керував автомобілем Lexus NX 300Н, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці із застосуванням приладу Драгер ARCD-0467 та у лікарні відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні представник особи, відносно якої складено протокол, просив закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Пояснив, що 04.04.2023 року, перебуваючи у себе за місцем роботи близько 09 години ОСОБА_2 стало зле, тому він зателефонував йому, ОСОБА_1 , та попросив відвести у медичний заклад. Так як сімейного лікаря ОСОБА_3 , з яким укладена декларація, не було на робочому місці в цей час, то вони вирішили звернутись до приватної клініки «ВІДІ», яка знаходиться поряд з лікарнею, в якій здійснює прийом сімейний лікар. Поїхали вони на транспортному засобі «Lexus NX 300Н» номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , в цей час за кермом знаходився він, а не ОСОБА_2 . Побувши в лікарні, де його оглянув лікар і встанов попередній діагноз «Гіпертонічний криз. Минаюче порушення мозкового кровообігу» та була надана перша медична допомога у вигляді пероральних препаратів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , деякі з яких містили у своєму складі спиртові компоненти, та рекомендовано звернутись до сімейного лікаря з послідуючою можливою госпіталізацією до медичного закладу у разі погіршення стану. Приблизно о 10 годині він привіз до місця мешкання за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , залишивши його автомобіль біля будинку та пересівши у своє авто, він поїхав по своїм справам. В цей час ОСОБА_2 трохи стало легше і він вирішив перепаркувати своє авто, щоб воно не заважало проїзду. Сівши за кермо ОСОБА_2 відчув знову себе погано, а тому зателефонував йому щоб він під`їхав та допоміг йому. Коли ОСОБА_2 сидів у своєму транспортному засобі та чекав на нього, до нього під`їхали працівники поліції та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_2 їх попереджав, що вживав ліки і намагався перепаркувати своє авто, але не зміг, так як значно погіршилось самопочуття. Через декілька хвилин він знову під`їхав до місця перебування ОСОБА_2 , де сів за кермо, оскільки тому було зле, та перепаркувався. Після того він допоміг піднятись до нього додому, де дружина ОСОБА_2 викликала свого сімейного лікаря, який його в цей день оглянув та встановивши діагноз: К87 Гіпертонія з ускладненням (Заключний). Стан: Середньої важкості (криз від 04.04.2023) надав першочергову медичну допомогу, виписавши ряд медичних препаратів. Представник наголосив, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, а просто сидів у своєму автомобілі та чекав на нього, оскільки саме він повинен був йому допомогти.

Вислухавши пояснення представника особи, відносно якої складено протокол, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року N 14(із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України N 18 від 19 грудня 2008 р., далі - Постанова), судам слід враховувати, що відповідальність за cт. 130 КУпАП на стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли автомобіль почав рухатись.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з об`єктивної сторони дане правопорушення містить три самостійні склади:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у цьому випадку є водій транспортного засобу.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, а так само і особа, яка відмовилась від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, керувала транспортним засобом, оскільки правопорушення за ст.130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли така особа розпочала рух і рухалась на момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції.

Таким чином, обов`язковими елементами об`єктивної сторони такого складу правопорушення як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є: факт керування транспортним засобом та факт відмови особи, яка керує таким засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічними можливостями транспортного засобу, що не було встановлено в моїх діях, оскільки відеозапис наданий суду не містить відомостей, що мною, як водієм, були вчинені дії, пов`язані з приведенням транспортного засобу в рух, відповідно до призначення і технічними можливостями транспортного засобу, а такий факт остання заперечує.

Згідно п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

У відповідності до ст. 251 КУпАП України, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

В свою чергу наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених Європейським судом з прав людини у висновках у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року. Так, у зазначеному рішенні вказано, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

В свою чергу Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідно до п. 24 Постанови звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України №39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18.01.1978 у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25). Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23- рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України вбачається, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Згідно довідки ТОВ «Компанія Фінікс ЛТД» (ВІ-ДІ поліклініка) Вих. №5/1 від 27.04.2023 року, ОСОБА_2 звертався до медичного центру «Ві-Ді» 04.04.2023 року о 9 год. 20 хв. з приводу поганого самопочуття. Він скаржився на головний біль, слабкість, нудоту, тремтіння верхніх кінцівок. Пацієнт був оглянутий головним лікарем, заміряний артеріальний тиск (200/100 мм рт.ст., пульс 110/хв). Також при огляді виявлено, що шкіряні покрови бліді та вологі. Попередньо встановлений діагноз «Гіпертонічний криз. Минаюче порушення мозкового кровообігу». Пацієнту надана медична допомога: Барбовал 20 крапель; Фармадипін 3 краплі; через 20 хв. каптопрес 0,5 пігулки під язик; рекомендовано негайно звернутися до свого сімейного лікаря за місцем реєстрації.

Згідно довідки КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради від 08.05.2023 №01-04/800, ОСОБА_2 звертався до сімейного лікаря КНП «ЧМЛ №2» ЧМР, з яким у нього укладено Декларацію про вибір лікаря, який надає ПМД, 04.04.2023 року 15 год. з приводу погіршення самопочуття. Хворий був оглянутий, встановлено: почервоніння обличчя, прискорене серцебиття, озноб, артеріальна гіпертензія показники систолічного артеріального тиску 180 мм рт.ст., а діастолічного 90 мм рт.ст., головний біль в ділянці потилиці, біль в області серця, нудота. Попередній діагноз: К87 Гіпертонія з ускладненням (Заключний). Стан: Середньої важкості (криз від 04.04.2023). Будь-яких ознак сп`яніння виявлено не було.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як зокрема, відсутність складу адміністративного правопорушення.

Наявні у справі докази не доводять «поза розумним сумнівом» факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом у день та час, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, і ставлять під сумнів наявність у останнього ознак алкогольного сп`яніння, натомість, вбачається наявність на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення у ОСОБА_2 хворобливого стану.

За таких обставин, провадження по справі підлягає закриттю, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП в діях ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 33-35, 40-1, 130 ч. 1, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю. К. Овсієнко