Єдиний унікальний номер судової справи: 490/1954/23 Головуючий у місцевому суді: Демінська О.І.
Номер провадження: 33/812/272/23 Головуючий у апеляційному суді: Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю ОСОБА_1 та його захисника адвоката Балабан О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Балабан Оксани Іванівни на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 415798 від 05 березня 2023 року, ОСОБА_1 05 березня 2023 року о 00-30 год керував транспортним засобом NISSAN NAVARA, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаїв, Центральний район, проспект Центральний, 85 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Drager ARLM -0366, результат тесту - 1,15 ‰, чи порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Балабан О.І. подала до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, поверхнево та формально оцінено докази у справі, а обставини встановлені судом не відповідають реальним обставинам справи, просила постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що автомобіль стояв припаркований на узбіччі, жодної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 поліцейськими не здійснювалось. Також відеозапис не містить зафіксованого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом NISSAN NAVARA, номерний знак НОМЕР_2 , натомість вказаний автомобіль знаходився в нерухомому незаведеному стані, до якого вони з товаришем прийшли шукати документи.

За такого, захисник Балабан О.І. вважає, що перебування особи в стані алкогольного сп`яніння не за кермом та у транспортному засобі, який не є в стані руху, а знаходиться в нерухомому стані не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зауважує, що судом першої інстанції порушено право ОСОБА_1 бути присутнім в судовому засіданні та надати пояснення по справі, натомість справу розглянуто без участі ОСОБА_1 та його захисника, хоча стороною захисту було подано клопотання про відкладення справи на іншу дату, яке судом було проігнороване.

Вказує на те, що згідно вимог Інструкції з експлуатації Драгеру 7510 в розділі Встановлення мундштука зазначено, що упаковка із мундштука не повинна зніматися повністю до встановлення його в прилад. Із урахуванням цього, на думку захисника прилад може показати некоректні результати у звязку з ти, що на зимово - весняний період приходиться захворювання ОРЗ та Ковід і ОСОБА_1 користується антисептиками на спиртовій основі для обробки рук.

Також, адвокат Балабан О.І. зауважує, що в протоколі не зазначено чи погодився ОСОБА_1 з результатами тесту, а працівники поліції навіть не з`ясували цього питання в нього безпосередньо, а тому висновок суду про те, що останній фактично погодився із результатом тесту не висказавши незгоди не відповідає дійсності. Натомість вся поведінка та відмова від підписання протоколу вказує на незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду та з тим, що він керував транспортним засобом.

Крім того, захисник ОСОБА_1 - адвокат Балабан О.І. зазначає, що згідно роздруківки чеку Драгеру, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння 05 березня 2023 року о 00:48:46, що не відповідає дійсності та відеозапису, оскільки на відео часом проходження огляду є 00:48:09, що на її думку вказує на несправність приладу Драгер. Також на це вказує температура визначена на чеку 20 градусів, але згідно довідки від 23.03.2023 року температура повітря з 04.03.2023 року по 05.03.2023 року становила 4.4-3,5 градусів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Балабан О.І. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили її задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну.

Вислухавши аргументи і доводи ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Балабан О.І., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 415798 від 05 березня 2023 року, даними тестування за допомогою алкотестера Драгер № 111 від 05 березня 2023 року, відповідно до якого стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 підтверджено з результатом є 1,15 ‰; даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та даними відеозапису з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського №474057.

Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу серії ААД № 415798 від 05 березня 2023 року, ОСОБА_1 05 березня 2023 року о 00-30 год керував транспортним засобом NISSAN NAVARA, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаїв, Центральний район, проспект Центральний, 85 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Drager ARLM -0366, результат тесту 1,15 ‰, чи порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.3).

Між тим, матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження факту керування водієм ОСОБА_1 05 березня 2023 року о 00-30 год транспортним засобом NISSAN NAVARA, номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаїв, Центральний район, проспект Центральний, 85 транспортним засобом NISSAN NAVARA, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відеозапис, що долучений працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення не містить даних щодо керування водієм ОСОБА_1 05 березня 2023 року о 00- 30 год транспортним засобом NISSAN NAVARA, номерний знак НОМЕР_1 , а також зупинки працівниками поліції вказаного транспортного засобу.

Натомість з відеозапису вбачається, що відеофіксація починається з моменту як працівник поліції йде до припаркованого біля узбічча автомобіля, який стоїть в непорушному стані, з вимкненим двигуном, без ввімкнутих фар, габаритів, тощо.

Сам ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив, що 05 березня 2023 року о 00- 30 год вони з товаришем відпочивали у кафе «Мафія», в якому зрозуміли, що товариш загубив документи. Після чого, вирішили пройти до машини та пошукати їх там. Підійшовши до свого автомобіля NISSAN NAVARA, номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований біля узбіччя за адресою: проспект Центральний, 85в м. Миколаїв, сіли в нього, увімкнули світло в салоні, не вмикаючи при цьому двигун, почали шукати документи, як в цей час до припаркованого автомобіля підійшли працівники поліції. Потім, працівник поліції вирішивши, що він керував транспортним засобом, при цьому не з`ясувавши обставин за яких він перебуває в ньому, спитав чи вживали вони спиртні напої, на що ОСОБА_1 сказав так, у зв`язку з чим працівник поліції одразу запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Будучи військовослужбовцем, виконуючи вимогу працівника поліції, розуміючи, що під комендантської години перебуває в стані сп`яніння він погодився пройти такий огляд.

Будь-яких свідків вказаної події, матеріали справи не містять.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом NISSAN NAVARA, номерний знак НОМЕР_1 , 05 березня 2023 року о 00-30 год в м. Миколаїв, Центральний район, проспект Центральний, 85 в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вважав доведеним факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом NISSAN NAVARA, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та результат проведення такого огляду не є доказом керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, а підтверджують лише факт перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння.

За такого в матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння відповідно до обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 415798, складеному 05 березня 2023 року відносно ОСОБА_1 , а тому недоведеним є факт, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вказане в протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки перебування ОСОБА_1 05 березня 2023 року о 00-30 год в стані алкогольного сп`яніння без підтвердження факту, що останній керував транспортним засобом NISSAN NAVARA, номерний знак НОМЕР_1 в цей час, не утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України суд помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 05 березня 2023 року правопорушення, оскільки не доведено належними та допустимими доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Балабан Оксани Іванівни задовольнити.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко