ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/12387/23

Номер провадження 3/495/4050/2023

15 грудня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Савицький С.І., розглянувши матеріали, що надійшли від НОМЕР_1 прикордонного загону ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ДПС України про притягнення до адміністративної відповідальності у відношенні ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшли матеріали про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-18 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення : ОСОБА_1 вчинила військове адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, а саме: відповідно до Висновку службового розслідування щодо можливих правопорушень з боку військовослужбовців відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) № 23/282/23-Вн від 11.11.2023, 03.10.2023 о 09:52:29 під час несення служби в прикордонному наряді «Перевірка документів» в пункті пропуску через державний кордон «Старокозаче» інспектор прикордонної служби 3 категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) майстер - сержант ОСОБА_2 надала безпідставний дозвіл на виїзд з України гр. України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на прикордонний контроль надав пенсійне посвідчення інваліда 2 групи серії НОМЕР_2 , термін дії якого закінчився 30.06.2023.

Своїми діями майстер - сержант ОСОБА_2 порушила вимоги пункту 20 глави 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261, (під час виконання завдань прикордонний наряд з перевірки документів зобов`язаний перевіряти документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон (в`їжджають/виїжджають та перебувають на визначеній території), з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, при цьому з`ясовувати наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (в`їзду/виїзду та перебування на визначеній території). пункту 6 глави 2 розділу І Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261 (кожен прикордонник під час несення служби у прикордонному наряді відповідає за точне та своєчасне виконання покладених на нього завдань та обов?язків) підпункту 19 пункту 7 глави 2 розділу II Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261 (під час несення служби прикордонні наряди зобов`язані: здійснювати прикордонний контроль і пропуск осіб, транспортних засобів, вантажів у пунктах пропуску через державний кордон та в контрольних пунктах в`їзду-виїзду відповідно до вимог Закону України "Про прикордонний контроль", нормативно-правових актів та актів організаційно-розпорядчого характеру Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України), тобто порушила правила несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України в умовах особливого періоду, чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 172-18 КУпАП.

У судовому засіданні захисник Клименко С.Ю. в інтересах ОСОБА_1 просив суд винести постанову про закриття провадження в даній справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що його підзахисна не порушувала правил несення прикордонної служби під час наряду з охорони державного кордону України.

Диспозиція вказаної статті передбачає відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду.

У діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, виходячи з наступного.

За приписами вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Твердження в протоколі про адміністративне правопорушення працівників прикордонної служби про порушення ОСОБА_1 правил несення прикордонної служби є помилковим, не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами.

При перетині державного кордону громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 надав пенсійне посвідчення інваліда 2 групи серії НОМЕР_2 , термін дії якого закінчився 30.06.2023. Людям з інвалідністю під час дії воєнного стану не потрібно повторно проходити медико-соціальну експертизу, щоб продовжити довідку про інвалідність. Якщо термін інвалідності закінчився під час дії воєнного стану, інвалідність продовжується автоматично без перекомісії до кінця дії воєнного стану та 6 місяців після його припинення/скасування.

Ці положення регламентуються постановою КМУ від 30.03.2022 № 390 «Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану». Відповідно до цих змін, продовжено строк дії інвалідності, відсотків втрати працездатності та індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю на весь термін дії воєнного стану на території України і 6 місяців після його припинення/скасування.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжується по теперішній час.

Також зауважуємо, що у протоколі не викладено об`єктивну, суб`єктивну сторону інкримінованого правопорушення, які саме конкретні дії чи бездіяльність здійснила ОСОБА_1 , та в свою чергу утворюють склад передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП адміністративного правопорушення.

Стаття 172-18 КУпАП є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 172-18 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Об`єктом правопорушення є несення прикордонної служби.

Диспозиція вказаної статті передбачає відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду.

Об`єктивна сторона передбачає дію або бездіяльність у вигляді порушення правил несення прикордонної служби. Порушеннями правил несення прикордонної служби можуть бути визнані: а) вчинення дій, що прямо забороняються військовослужбовцю, який перебуває в прикордонному наряді (відхилення від маршруту чи залишення місця несення служби, якщо це не пов`язано з надзвичайними обставинами, вживання алкогольних напоїв, сон на посту, розкладання багаття чи демаскування себе іншим способом, безпідставне застосування зброї, самостійне відключення сигналізаційних комплексів чи окремих їх ділянок, а також їх інформаційних табло або радіолокаційних станцій, відволікання від несення служби, дання згоди на перетинання державного кордону сторонніми особами тощо); б) невиконання або неналежне виконання дій, що забезпечують охорону державного кордону (неуважний огляд місцевості, невжиття заходів до затримання порушників державного кордону або залишення без належної охорони затриманих осіб, недотримання правил застосування зброї або правил маскування тощо).

Суб`єктом правопорушення є військовослужбовець, який входить до складу наряду з охорони державного кордону України. Таким нарядом визнається група озброєних прикордонників, що виконують наказ по охороні державного кордону України.

У протоколі вказано про порушення ОСОБА_1 положень пункту 20 глави 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261, (під час виконання завдань прикордонний наряд з перевірки документів зобов`язаний перевіряти документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон (в`їжджають/виїжджають та перебувають на визначеній території), з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, при цьому з`ясовувати наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (в`їзду/виїзду та перебування на визначеній території).

Пункт 6 глави 2 розділу І Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261 (кожен прикордонник під час несення служби у прикордонному наряді відповідає за точне та своєчасне виконання покладених на нього завдань та обов`язків).

Підпункту 19 пункту 7 глави 2 розділу II Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261 (під час несення служби прикордонні наряди зобов`язані: здійснювати прикордонний контроль і пропуск осіб, транспортних засобів, вантажів у пунктах пропуску через державний кордон та в контрольних пунктах в`їзду-виїзду відповідно до вимог Закону України "Про прикордонний контроль", нормативно-правових актів та актів організаційно-розпорядчого характеру Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України), тобто порушила правила несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України в умовах особливого періоду.

Викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає ні одного вищевказаного підпункту які начебто порушила ОСОБА_1 . Немає відображення всіх істотних ознак складу правопорушення, що порушує принцип правової визначеності та унеможливлює належну оцінку доказів з точки зору доведеності сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

За приписами КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, верховенства права, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, спрямованої на додержання положень ст. 6 Конвенції, відповідно до якої стандарти та вимоги кримінального провадження поширюються на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" рішення від 15.05.2008 року, справа Озтюрк проти Німеччини " рішення від 21.02.1984 року, «Маліге проти Франції» рішення від 23.09.1998 року, «Гурепко проти України » від 08.04.2010 року).

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Неналежність, недопустимість та недостатність доказів інкримінування адміністративного правопорушення.

Складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не підтверджений жодними фактичними даними та матеріалами, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановила наявність адміністративного правопорушення. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Наявний в матеріалах справи зазначений протокол не є підтверджуючим доказом скоєння даного адміністративного правопорушення, оскільки не відповідає дійсним обставинам справи, складений всупереч вимогам ст. 256 КУпАП та оформлений з порушенням Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, зокрема, не розкрито суть адміністративного правопорушення.

За таких обставин, встановлюючи, у відповідності до ст. 251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, у справі відсутні.

Вказані докази у своїй сукупності не підтверджують однозначно поза розумним сумнівом склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Тому можливо дійти висновку що докази в своїй сукупності з наведених вище підстав не є належними, допустимим та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення. При цьому суд приймає вмотивовану постанову тільки в межах викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення та обсягу доказів, наявних в матеріалах справи.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та додані до протоколу.

Крім того, у справі "Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom" (N 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 N 23- рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення та висновок самі по собі без підтвердження іншими доказами не є доказами на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

У зв`язку з чим, в матеріалах справи є лише сумніви щодо наявності вини в діях ОСОБА_1 відтак згідно статті 62 Конституції України суд першої інстанції такі сумніви повинен трактувати на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Аналогічну позицію висловив Одеський апеляційний суд в постанові від 28.04.2023 у справі № 514/358/23, де зазначив, поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення.

На підставі вищевикладеного просить закрити провадження в справі № 495/12387/23 за частиною 2 статті 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що провадження в даній справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, тому що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП, за якою це правопорушення кваліфікується як порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, обов`язок доказування в справах про правопорушення лежить на посадовій особі, яку уповноважено складати адміністративні матеріали.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч.2 ст. 172-18 КУпАП, так як працівниками прикордонної служби не надано до суду належних та допустимих доказів, щодо порушення правил несення прикордонної служби.

Документи які було долучено до матеріалів адміністративної справи, суд вважає не належними та не допустимими доказами, оскільки під час їх дослідження судом не було встановлено факту вчинення певного діяння ОСОБА_1 та наявність в діянні останньої, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Зазначенні дії позбавляють суд можливості постановити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що докази, які містяться у матеріалах справи являються недопустимими, а отже протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 являється незаконним.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови судді у справах про адміністративні правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП, а саме в них, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви прийняття або відхилення доказів.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Карелін проти Росії» (20 вересня 2016 року, заява №926/08) зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має право самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 п.3 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП виносить постанову про закриття справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП, тому провадження по справі необхідно закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 24, 172-18, ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі № 495/12387/23 про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-18 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Савицький С.І.