Номер провадження: 33/813/1044/23
Номер справи місцевого суду: 946/8265/22
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Янковської Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 34 000 грн без позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн. (а.с.14-15).

За постановою суду та протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №025468 від 22.11.2022 громадянин ОСОБА_1 22 листопада 2022 року о 23.15 год. за адресою: вул.Топольна кут вул.Святонікольська в м.Ізмаїлі Одеської області керував транспортним засобом «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки автомобіля за допомогою газоаналізатора Drager Аlcotest 7510, ARLM-0435, результат огляду - 1.80 ‰, тест №949 від 22.11.2022 23:43, чим порушив п.2.9.а ПДР (а.с.1).

Не погоджуючись з постановою суду, 16.05.2023 ОСОБА_1 скерував засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просив суд поновити строк на оскарження, скасувати постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2023 та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування підстав для поновлення строку апелянт зазначив, що справа розглянута судом за його відсутністю, матеріали справи не містять даних про його належне сповіщення, про існування оскаржуваної постанови дізнався 06.05.2023 після отримання постанови державного виконавця, 09.05.2023 звернувся до суду із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, яка виконана 12.05.2023 року.

В обґрунтування вимог про скасування оскаржуваної постанови, апелянт послався на те, що:

- в матеріалах справи відсутні докази факту керування ним ( ОСОБА_1 ) транспортним засобом;

- поліцейськими порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки він ( ОСОБА_1 ) висловив незгоду з результатами огляду на місці, але працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та відповідно не оформили письмове направлення до такого закладу, тому огляд проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП вважається недійсним;

- працівниками поліції не доведено про допущення будь-яких порушень ПДР, які стали причиною «зупинки». Відсутність підстав для законної зупинки надає водієві право не виконувати всі наступні вимоги поліцейських, а всі складені процесуальні документи не можуть бути належними та допустимим доказами його вини (вказана позиція висловлена Одеським апеляційним судом у постанові від 06.03.22 у справі №495/489/23 та Верховним Судом у постанові від 15.03.2019 у справі №686/11314/17).

19.06.2023 у судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 , будучі належним чином повідомленим про розгляд справи через месенджер «Viber», що підтверджується довідкою, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив провести розгляд скарги за його відсутності (а.с.19-26).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

За змістом ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

При встановлених обставинах, неявка ОСОБА_1 в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

З метою встановлення права на справедливий суд, забезпечення завдання КУпАП щодо охорони прав і свобод громадян, дотримання принципу здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити клопотання ОСОБА_1 , поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області 02.12.2022 о 10.00 (а.с.1).

29.11.2022 матеріали справи надійшли до суду, здійснено автоматизований розподіл справи та визначено головуючого суддю Пащенко Т.П., справу призначено до слухання на 18.01.2023 та у зв`язку з відпусткою судді - відкладено на 22.02.2023 на 10.00 (а.с.7-11).

За адресою, зазначеною у протоколі, суд двічі направляв судові повістки ОСОБА_1 , які повертались невручені адресату з причин: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.8-11).

З метою належного сповіщення про слухання справи суд здійснив виклик ОСОБА_1 у судове засідання на 22.02.2023 через оголошення, що в розумінні вимог процесуального законодавства є належним сповіщенням (а.с.12).

22.02.2023 справа розглянута за відсутності особи, що притягується до відповідальності (а.с.14-15).

Наведене свідчить, що судом першої інстанції вживались заходи з метою сповіщення ОСОБА_1 про призначене судове засідання за адресою, вказаною ним у протоколі. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив номер телефона та адресу свого мешкання: АДРЕСА_1 , яка суду першої інстанції відома не була. ОСОБА_1 не повідомив працівникам поліції адресу свого проживання в с.Кирнички та засоби телефонного зв`язку, тому вони не зазначені в протоколі.

Разом з цим, як зазначалось вище, у протоколі ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області 02.12.2022 о 10.00 (а.с.1). Тому, будучі обізнаним про розгляд справи в суді 02.12.2022, ОСОБА_1 до вказаної дати до суду із заявами та клопотаннями не звертався, не повідомляв суду про адресу свого мешкання та засоби телефонного зв`язку з ним.

З врахуванням викладеного, посилання апелянта про порушення його права на участь у розгляді справи в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки останній розумів, що його виклик до суду буде здійснюватися саме за даними, які він вказав при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та у разі зміни адреси проживання або наявності номеру мобільного телефону зобов`язаний був повідомити суд.

Апеляційний суд звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, судом першої інстанції було забезпечено ОСОБА_1 можливість реалізації права на доступ до правосуддя, а тому доводи скарги про порушення його прав в місцевому суді, апеляційний суд визнає неспроможними.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів направлення ОСОБА_1 копії постанови суду від 22.02.2023.

09.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, яке виконано 12.05.2023, про що він розписався (а.с.18).

16.05.2023 ОСОБА_1 скерувала засобами поштового зв`язку до суду апеляційну скаргу, тобто в межах десятиденного строку з дня отримання копії оскаржуваного судового рішення (а.с.19-28).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови для забезпечення права на доступ до правосуддя.

З доводами апелянта про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення апеляційний суд не може погодитись з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Частиною другою ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, що тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: повторне протягом року керування в стані алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №025468 від 22.11.2022, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 22.11.2022 о 23:15 год. за адресою: вул.Топольна кут вул. Святонікольська в м.Ізмаїлі Одеської області керував транспортним засобом «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія на місці зупинки автомобіля за допомогою газоаналізатора Drager Аlcotest 7510, ARLM-0435, результат огляду - 1.80 ‰, тест №949 від 22.11.2022 23:43, чим порушив п.2.9.а ПДР (а.с.1). Від підпису протоколу та отримання його копії ОСОБА_1 відмовився, про що зроблено відповідний запис;

- роздруківкою результатів освідування за допомогою алкотестера «Драгер», відповідно до якої результат складає 1,80 ‰ та яка підписана ОСОБА_1 (а.с.3);

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зафіксовано у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння: різких запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода, результат огляду за допомогою Alcotester Drager - 1,80 ‰, з чим погодився ОСОБА_1 , зазначивши «сгоден» в графі: «З результатами згоден» та проставивши нижче свій підпис (а.с.4);

- відеозаписами реєстратора поліцейського №1533, яким зафіксовано, що 22.11.2022 працівники поліції у комендантську годину зупинили транспортний засіб «BMW X5» під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм працівниками поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, з огляду на що йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора Drager, на що водій погодився. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора Drager. За результатами тесту встановлено у водія 1,80‰ алкоголю, що підтверджується роздруківкою газоаналізатора. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом (а.с.6);

- довідками поліції від 23.11.2022, за якими згідно базам даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС України: 1) ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2022 у справі №946/2862/22, якою накладено на нього штраф в розмірі 17 000 грн та позбавлено права керування терміном на один рік; 2) ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував; 3) автомобіль «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (а.с.5);

-постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2022 у справі №946/2862/22, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього захід впливу у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік (а.с.13).

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкції).

Так, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудних камер щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 . Долучені відеозаписи повністю відображають події, які відбулися 22.11.2022 та є належним доказом у справі.

Посилання апелянта на те, що матеріалами справи не встановлено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є безпідставними з огляду на таке.

З відеозапису встановлено, що працівник поліції зупиняє у темну пору доби транспортний засіб, який рухається, та підходить до водія, особу якого встановлено за відповідними документами. Згодом водій заглушив автомобіль та вийшов з нього. При цьому, весь час складання адмінматеріалів ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, а навпаки пояснював звідки та куди прямує. Отже, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в день події зафіксовано наявними відеозаписами.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення процедури огляду не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Вказані доводи спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами, на яких чітко зафіксований факт проходження огляду на стан сп`яніння та встановлення факту перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, і вказані обставини останнім у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Так, з відеозапису встановлено, що працівник поліції в присутності ОСОБА_1 відкрив новий та герметично запакований мундштук, після цього поліцейським було зроблено контрольний забір повітря, який показав нульовий показник, роз`яснено водію порядок проходження огляду і після цього проведено процедуру освідування та повідомлено про її результати. При цьому, ОСОБА_1 не висвловлював незгоду з результатими огляду за допомогою приладу «Drager».

За положеннями ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, з результатами огляду на місці, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

На відео зафіксовано, що водій погодився з результатами огляду на приладі Драгер та не виявив бажання їхати до медустанови. Більш того, в акті огляду розписався про згоду з результатами такого огляду (а.с.4). Також підписана ним роздруківка з результатами огляду (а.с.3).

Під час огляду за допомогою технічного приладу «Drager» ОСОБА_1 своїх зауважень з приводу допущених порушень порядку огляду не висловив і в подальшому зі скаргами на дії поліцейських при оформленні протоколу не звертався, а тому доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції були допущені порушення при огляді на стан сп`яніння є необґрунтованими та спростовуються наявними доказами.

Аналізуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була проведена з дотриманням положень ст. 266 КУпАП, а також вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства хорони здоров`я № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Слід відмітити й те, що ОСОБА_1 , підписуючи роздруківку технічного приладу з результатами огляду та акт огляду, будь-яких зауважень чи заперечень щодо суті інкримінованого йому правопорушення, дій працівників поліції, процедури проходження огляду на стан сп`яніння не висловив, що не дає підстав вважати, що працівниками поліції якимось чином при проведенні огляду на стан сп`яніння було порушено вимоги чинного законодавства.

Доводи апелянта щодо не зазначення підстави для зупинки транспортного засобу є безпідставними. Так, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки.

Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п.2.5 ПДР України. Матеріали справи не містять даних про оскарження ОСОБА_1 у встановленому порядку дій працівників поліції.

Крім того, судом апеляційної інстанції з наявних відеозаписів встановлено, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була викликана порушенням комендантської години.

Так, Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан. При введенні воєнного стану, застосовуються такі заходи правового режиму воєнного стану як комендантська година. Комендантська година (заборонений час) - це заборона військовою адміністрацією в певний час доби і на певний час перебувати на вулицях та в громадських місцях мешканцям населеного пункту, де встановлено Президентом України воєнний стан.

Контроль дотримання комендантської години мешканцями населеного пункту покладається військовим комендантом на спеціально виділені для цієї мети комендантські патрулі, до складу яких входять поліцейські Національної поліції України та військовослужбовці ЗС України та можуть залучатися військовослужбовці Національної гвардії України та державної прикордонної служби України.

У разі порушення комендантської години, комендантський патруль та правоохоронці можуть, серед іншого, зупиняти транспорт, перевіряти у громадян, у тому числі водіїв, документи, а в разі потреби, проводити огляд транспортних засобів, особистих речей та багажу.

Оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом та рухався на ньому по місту під час комендантської години, твердження апелянта про те, що його було безпідставно зупинено працівниками поліції, є необґрунтованим.

Крім того, слід зазначити, що цитування в скарзі постанови апеляційного суду в іншій справі про адміністративне правопорушення не має преюдиційого значення для суду під час розгляду цієї справи. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи апеляційної скарги спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами, без оплатного вилучення транспортного засобу, відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а постанова суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської областівід 22 лютого 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської областівід 22 лютого 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Артеменко