справа № 361/8207/23
провадження № 3/361/3872/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Мохов Є.І. розглянувши матеріали справи, які надійшли від Броварського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №446605 від 17.09.2023р., ОСОБА_1 , 17.09.2023 року о 18 год. 00 хв. за адресою: село Погреби, вул. Пограбський шлях, керуючи транспортним засобом FORD GALAXY, держномер НОМЕР_2 не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомиобілями DOODGE д.н. НОМЕР_3 , 3A3 д.н. НОМЕР_4 , AUDI Q5 д.н. НОМЕР_5 , RENAULT MEGANE SKENIK д.н. НОМЕР_6 , в наслідок чого, автомобілі зазнали механічних пошкоджень, чим порушив р.33, р1.1 п.п. 11.1 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

В судове засідання з`явився, вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав та пояснив суду, що 17.08.2020 року він керував автомобілем FORD GALAXY, держномер НОМЕР_2 і приблизно о 18 годині 00 хвилин втратив свідомість за кермом автомобіля, внаслідок чого відбулося ДТП, в результаті якого автомобіль зіткнувся з автомобілями потерпілих, вважає, що дане правопорушення вчинене ним під впливом обставин, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. ст. 17, 20 КУпАП. ОСОБА_2 зазначає, що під час вчинення протиправної дії, він був у непритомному стані, а саме, в стані неосудності, оскільки в момент зіткнення він був вже без свідомості, в результаті чого для нього викликали швидку медичну допомогу. Від госпіталізації він відмовився, оскільки на час огляду лікарем швидкої допомоги почував себе задовільно.

ОСОБА_1 , подав до суду клопотання, в якому просив звільнити його від відповідальності за вчинене 17.09.2023 року правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Зміст клопотання повністю збігається з показаннями, які він надав в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Білоконь І.В. підтримала клопотання про закриття справи та додала копію карти виїзду швидкої допомоги №796 від 17.09.2023 року де вказаний лише попередній діагноз ОСОБА_1 загальний огляд, та консультативний висновок нейрохірурга - епілептолога від 08.11.2023 року, де вказано заключення органічне ураження головного мозку, з вегето-вісцеральними, спутінковими розладами свідомості в анамнезі, специфічними змінами не ВЕЕГ моніторингу- епілептиформними за характером.

Свідки ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 надали аналогічні пояснення, та вказували шо у момент ДТП знаходилися з ОСОБА_1 в салоні його автомобіля, а свідок ОСОБА_3 підчас втрати водієм ОСОБА_1 свідомості намагалася керувати автомобілем, сидячі на пасажирському сидінні.

Потерпіла ОСОБА_5 проти задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від адміністративної відповідальності заперечувала, вказавши, що ДТП сталося з вини ОСОБА_1 , який на той момент знаходився у свідомості.

Представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат Дружинін Є.Є. проти задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від адміністративної відповідальності заперечував, вказавши, що ДТП сталося з вини ОСОБА_1 , який на той момент знаходився у свідомості, для підтвердження стану неосудності правопорушника можливо тільки при проведення судово-медичної експертизи.

Суддя заслухавши пояснення ОСОБА_1 його захисника адвоката Білоконь І.В., потерпілої ОСОБА_5 її представника адвоката Дружиніна Є.Є., свідків, дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

З матеріалів справи беззаперечно вбачається, що ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху, його дії вірно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 підтверджується його поясненнями, які він надав в судовому засіданні, поясненнями потерпілої, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №446605 від 17.09.2023 року, схемою місця ДТП, та іншими письмовими матеріалами справи.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 винний у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та підлягає покаранню передбаченому санкцією вказаної статті.

Щодо позиції ОСОБА_1 з приводу того, що під час вчинення адміністративного правопорушення останній перебував в стані неосудності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 20 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Осудність - це психічний стан людини, який передбачає, що під час вчинення злочину людина може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. В Україні діє презумпція психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених законодавством. Психічні розлади - це розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті; тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. Отже, психічнохворий (душевнохворий) - людина, яка страждає від психічного розладу. Це узагальнена назва розладів психічної діяльності людини; вона й з`ясовується у законодавстві як медико-біологічний критерій неосудності.

Осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта адміністративного правопорушення. Між осудністю й виною є тісний взаємозв`язок. Осудність, як і вина, - невід`ємний елемент складу адміністративного правопорушення. Осудність - ознака складу адміністративного правопорушення, що характеризує його суб`єкт; вина - ознака складу, який характеризує суб`єктивну сторону. Осудність, як і вина, характеризується певними ознаками: інтелектуальними й вольовими. Вольова ознака юридичного критерію неосудності - нездатність особи під час вчинення адміністративного правопорушення керувати своїми діями (бездіяльністю) - означає нездатність людини діяти з своєї волі, відповідно до своїх уявлень, переконань, нездатність утриматися від імпульсивних, мимовільних й інших подібних діянь. Інтелектуальна ознака юридичного критерію неосудності означає нездатність особи під час адміністративного правопорушення усвідомлювати фактичний характер і суспільну шкідливість вчинюваних діянь (бездіяльності) та їх наслідків.

Якщо під час провадження адміністративних справ виникає питання з приводу психічного стану особи, за відповідним рішенням суду призначається судово-психіатрична експертиза, яка проводиться в Українському науково-дослідному інституті соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України, центрах судово-психіатричних експертиз, відділеннях (амбулаторних, стаціонарних експертиз), які є структурними підрозділами психоневрологічних (психіатричних) лікарень, психоневрологічних диспансерів. Зазначені заклади охорони здоров`я виконують функції судово-експертних установ або підрозділів.

Отже, з наведеного випливає, що для встановлення факту неосудності особи, необхідно провести судово-медичну експертизу, висновок якої і буде підставою для визнання особи неосудної, тобто такої, яка не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хворобливого стану.

Суд відхиляє твердження ОСОБА_1 про те, що під час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП він перебував у стані неосудності, оскільки, питання щодо проведення зазначеної експертизи ОСОБА_1 не вирішувалося та останній не надав суду будь-яких доказів, які б прямо вказували на те, що під час керування транспортним засобом, а саме, 10.09.2023 року, він перебував у стані неосудності.

Також суд визнає пояснення свідків неналежними доказами, оскільки твердження про перебування ОСОБА_1 в момент ДТП в непритомному стані є їхньою суб`єктивною оцінкою, яка свідчить лише про факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення.

Додані до матеріалів справи документи про хворобливий стан ОСОБА_1 суд визнає неналежними доказами, оскільки з них не витікає, твердження про перебування ОСОБА_1 в стані неосудності саме в момент скоєння ним ДТП.

У той же час суд зазначає, що згідно п. 2.9б ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Санкція статті 124 КУпАП передбачає відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно положень ст. 23 КУпАП України адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення нових правопорушень.

Суд враховує, що ОСОБА_1 в момент вчинення адміністративного правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не перебував, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався, єлюдиною похилого віку, пенсіонер.

Тому суд вважає за необхідне притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накласти на нього стягнення у виді штрафу в межах санкції ст. 124 КУпАП, і таке покарання буде справедливим і достатнім.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

З огляду на вище викладене та керуючись ст. ст. 23, 33, ч. 1 ст. 130, 251, 252, 283-285, 294 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Строк звернення постанови до виконання - три місяці з моменту набрання виконавчим документом законної сили.

Суддя Є.І. Мохов