Справа № 203/7282/23
Провадження № 3/0203/3517/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Шрамко Л.Л., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в КП «Дніпропетровський електротранспорт» ДМР, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 23.11.2023 р. серії ААД № 553787 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В протоколі зазначено, що 23.11.2023 року о 13 год. 57 хв. в м. Дніпро, вул. Миколи Руденка, 58, Центральний район, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом екскаватор навантажувач TEREX TLB840SM, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: а саме порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Громадянин ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager ARMF0260, тест №870, позитивно 0,31% проміле. Чим ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України та вичинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді вину не визнав та пояснив, що 23.11.2023 року він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Пляшку горілки він дійсно придбав в магазині за проханням товаришів, однак горілку не вживав горілку, а приїхав на місце роботи. Коли приїхали працівники патрульної поліції за викликом невідомого чоловіка, то його транспортний засіб стояв припаркований на роботі та взагалі не рухався. Працівники поліції його не зупиняли, а коли приїхали до нього на роботу, він вийшов до них, вийшов не з транспортного засобу, а йшов по вулиці. Він пояснив, що він погодився пройти огляд за допомогою алкотестера, однак він не був у стані сп`яніння, а на результат тестування могло вплинути те, що він користувався засобом для полоскання рота. Просив закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Торубаров А.В. подав суду клопотання про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення посилаючись на те, що з зазначеним протоколом про адміністративне правопорушення, сторона захисту та особа що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - не згодні. Вину ОСОБА_1 не визнає, в стані алкогольного сп`яніння не знаходився, транспортним засобом в стані сп`яніння не керував, п.2.9 ПДР України не порушував, вважає дії працівників поліції відносно ОСОБА_1 незаконними.

Вважає, що основна ознака правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортним засобом - не є доказаною. Матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Сторона захисту та особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 заперечує, що 23.11.2023 року о 13 годині 57 хвилин в місті Дніпро вул. Миколи Руденко, 58 Центральний район, ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

З рапорту патрульного поліцейського, слідує, що ОСОБА_1 не був зупинений під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Транспортний засіб «TEREX TLB840SM» державний номер НОМЕР_1 було виявлено без водія на території трамвайного ДЕПО № 3, яке розташовано у місті Дніпрі на вул. Миколи Руденко. Доказів, які б свідчили саме про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння до матеріалів справи не долучено. Тест на стан сп`яніння ОСОБА_1 проходив на території трамвайного ДЕПО № 3. Навіть покази свідка ОСОБА_2 не підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 КУпАП. В даному випадку доказів того, що ОСОБА_1 керує транспортним засобом, до суду - не надано.

Разом з тим, сторона захисту зазначає звертає увагу, щодо відсутності стану алкогольного сп`яніння, що відповідно до положень п.7 Розділу II Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452-735», показник тесту наявності алкоголю має мати цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Допустима норма алкоголю в повітрі, що видихається даним нормативно-правовим актом не передбачена.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

Питання дії міжнародних договорів, ратифікованих з часів СРСР на території України вирішено Законодавством України від 10.12.1991 року «Про дію міжнародних договорів на території України», згідно положень якого укладені і належним чином ратифіковані Україною міжнародні договори становлять невід`ємну частину національного законодавства.

З урахуванням викладеного, Концепція ООН про дорожній рух (Віденська конвенція) від 08.11.1968 року є частиною національного законодавства України.

Пунктом 5 статті 8 Конвенції ООН про дорожній рух від 08.11.1968 року ратифікованою Указом Президії Верховної Ради УРСР 25.04.1974 року передбачено, що водій (погонщик) має завжди бути в змозі керувати своїм транспортним засобом (направляти свою худобу).

Дана частина конвенції застосовується з пунктом 7 Додатку до Європейської угоди від 01.05.1971 року, що доповнює Конвенцію про дорожній рух, відкриту для підписання у Відені 08 листопада 1968 року. Відповідний додаток містить доповнення та зміни внесені у відповідні положення Конвенції.

З урахуванням Європейської угоди пункт 5 статті 8 Конвенції зазначено, що: «В національному законодавстві мають бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого являється несумісним з керуванням транспортним засобом.

У випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності з національним законодавством не має перевищувати 0,50г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Відповідно до таблиці переведення одиниць виміру алкоголю, 250 мг становить 0,5%о проміле. В різновидах алкотестерів представлених в Україні до застосування, одиниця виміру встановлена в проміле %0.

При цьому згідно до технічних характеристик приладу «Drager Alkotest», границі допустимої похибки під час експлуатування приладу можуть складати +/ - 0,06 проміле - у діапазоні від 0 до 0,8 проміле.

В законодавстві України відсутня встановлена допустима норма алкоголю у видихаємому повітрі. За результатом проведеного тестування вмісткість алкоголю у повітрі від ОСОБА_1 становила 0,31 проміле тобто в межах норми передбаченою міжнародною конвенцією.

Наявність алкоголю у видихаємому повітрі у ОСОБА_1 обґрунтована тим, що ОСОБА_1 використовує спиртовмісний лікарський засіб «Ротокан» для полоскання ротової порожнини, в зв`язку з лікуванням парадонтального абсцесу. Будь яких ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 - не мав.

Крім того, сторона захисту звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду на стан сп`яніння, тому в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) написав «не згоден» але в порушення вимог ч.3 статті 266 КУпАП не був направлений на медичний огляд в заклад охорони здоров`я (письмове направлення на огляд відсутнє).

Відповідно вимог до п. 8 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 З, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції письмового направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку незгоди ОСОБА_1 з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів складення поліцейськими обов`язкового письмового направлення встановленого до п. 8 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на огляд ОСОБА_1 на предмет виявлення стану алкогольного сп`яніння, а також обов`язкового акту про відмову в отриманні такого направлення та проходження зазначеного огляду ОСОБА_1 .

Також, сторона захисту зазначає, що Згідно Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735, встановлено, що за наявності ознак алкогольного сп`яніння поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Матеріали даної адміністративної справи відносно ОСОБА_1 не містять документи, що підтверджують належний стан технічного засобу «Drager», зокрема співробітниками поліції не було долучено його сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. За таких обставин, зробити висновок, що огляд водія на стан сп`яніння було проведено сертифікованим приладом, який відповідно до закону пройшов необхідну повірку, не надається можливим.

Разом з тим, представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності звертає увагу на те, що зазначення в протоколі працівниками поліції, те що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом є лише їх припущенням, яке не підтверджено доказами.

Вислухавши заперечення ОСОБА_1 та його представника адвоката Торубарова А.В., вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження в справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вказане рішення ЄСПЛ, яке згідно ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обов`язкове і для працівників Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду і є доказом у справі, суперечить іншим матеріалам справи про адміністративне правопорушення, оскільки відомості, зазначені у ньому, належним чином не узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Так, за змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №553787 від 23.11.2023 року та рапорту підставою для пред`явлення поліцейським вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння був виклик на службовий планшет «Порушення ПДР», а саме заявник повідомив, що став свідком як невідомий чоловік вийшов з магазину «АТБ» та в руках тримав пляшку горілки та рибу, хитався, ймовірно перебуває в алкогольному сп`янінні, сів за кермо трактору д.н.з. НОМЕР_1 та їде в бік трамвайного ДЕПО №3, за адресою: м. Дніпро, вул. М. Руденка. В подальшому обстеживши прилеглу територію було виявлено трактор марки TEREX TLB840SM» на території трамвайного ДЕПО №3 та встановлено водія ОСОБА_1 , при спілкуванні з яким були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, тремтіння рук. В подальшому водієві було запропоновано пройти огляд на місці за допомогою алкотестера Драгер, на що він погодився.

Згідно з ч. 1 ст. 266 КУпАП підставою для направлення водія для проходження відповідного огляду є наявність ознак перебування його у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для встановлення складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, необхідно установити наявність двох обставин, а саме: 1) що особа керувала транспортним засобом; 2) ця особа знаходилась в стані алкогольного сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час здійснення відеозапису нагрудної камери поліцейського, який досліджений судом, зафіксовано, що працівники поліції під`їхавши до території ДЕПО №3, заходять на територію та з`ясовують у осіб, які перебувають на території ДЕПО №3 щодо наявності у них трактору з н.з. НОМЕР_1 , на що їм повідомляють, що такий трактор у них є та вказують на місце де він стоїть. На запитання працівників поліції, особи, які перебувають на території де знаходиться трактор, повідомляють прізвище водія, який ним керує та починають шукати водія. Згодом до працівників поліції вийшов чоловік, якого було встановлено як ОСОБА_1 та на запитання працівників поліції пояснив, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та взагалі нічого алкогольного не вживав. Весь час транспортний засіб стоїть припаркований та не рухається. ОСОБА_1 навіть вийшов не з транспортного засобу, а з якогось іншого приміщення.

Відеозапис не повністю відображає подію, на відеозаписі не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та взагалі руху транспортного засобу. З відеозапису не зрозуміло, чи були взагалі підстави для проходження огляду на стан сп`яніння саме ОСОБА_3 .

З відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 , що йому необхідно пройти медичний огляд на встановлення стану сп`яніння та про можливість проходження такого огляду на місці. ОСОБА_1 категорично заперечував взагалі факт вживання алкогольних напоїв та керування трактором у стані сп`яніння, однак погоджується пройти медичний огляд на встановлення стану сп`яніння на місці.

Отже, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не визнавав, та на відеозаписі такий факт не зафіксований.

В письмових поясненнях свідок ОСОБА_2 , який викликав патрульну поліцію, також не зазначав, що водій керував трактором після вживання алкогольних напоїв, а повідомив лише про те, що водій придбав пляшку горілки та поїхав з нею на територію транспортного депо №3.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та взагалі руху транспортного засобу останнього не зафіксовано.

Отже, належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, відсутні.

В порушення вимог ч.3 статті 266 КУпАП та п. 8 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України від 09.11.2015 року № 1452/735, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, враховуючи те, що ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду на стан сп`яніння, та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів зазначив «не згоден», останнього не було направлений на медичний огляд в заклад охорони здоров`я, письмове направлення на огляд не видавалось та не виписувалось.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України, та статті 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог частини 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту 2 статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже стаття 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення є необхідним застосування положення статті 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортнім засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Тобто основною умовою є те, що транспортний засіб повинен рухатись, а не стояти на місці.

У постанові від 20.02.2019 року Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду в рамках справи №404/4467/16-а зазначено, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Тобто транспортний засіб повинен переміщуватися в просторі.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху-для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в діях останнього складу даного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.7, 8, 13, 16, 401,245, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга на постанову подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Л.Л. Шрамко