ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/187/23 Справа № 692/33/23 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції ЧЕПУРНИЙ О. П. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Драбівського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік

Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 536 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИВ

Зі змісту постанови вбачається, що 17 грудня 2022 року о 23 годині 40 хвилин в смт. Драбів по вул. Гагаріна, 35, водій ОСОБА_1 керував автомобілем РЕUGEОТ-607 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вказує, що суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам справи, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до винесення незаконної постанови суду.

Вказує про невизнання ним вини у скоєному правопорушенні. Приводить версію подій, за якою він 17 грудня 2022 року спиртного не вживав і не перебував у стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду не відмовлявся. Вказує, що його дійсно зупинили працівники поліції за порушення комендантської години, оскільки він повертався після 23.00 години з чергування, адже є військовослужбовцем. Після зупинки автомобіля, під час перевірки документів поліцейський звинуватив його у тому, що від нього чути запах алкоголю. Даний факт він заперечив. Після чого поліцейський запропонував пройти йому огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що суд першої інстанції не врахував доводили апелянта, що відповідно до наданого відео з камери поліцейського о 23.55 годині він, погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу. Після чого поліцейський дістав з багажника патрульної машини газоаналізатор, який був без мундштука, при цьому мундштук він тримав в руці, але мундштук був розпакований. Потім поліцейський звернувся до нього з пропозицією пройти огляд. У цей момент він підходив до інших поліцейських та просив представитись, відійшов говорити по телефону. Після чого поліцейський повідомив, що відносно ОСОБА_1 буде складено адміністративний протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів, що нічого не робив. Вказує, що від нього чіткої відмови чутно не було. У цей час відеозйомка завершилась.

Далі вказує, що працівники поліції, коли вже не велась відеозйомка, почали погрожувати йому, що відберуть у нього транспортний засіб, якщо він не продує «Драгер» та доставлять його у відділення поліції. В результаті погроз він продув прилад, але його результати йому не показали, а також і не долучили роздруківку (чек) до матеріалів справи.

Не погоджується з позицією, судді районного суду, що як вказано у постанові, його пасивна поведінка свідчала, що він відмовився від виконання певних дій чи вчинків.

Приводить доводи щодо підстав для визнання огляду недійсним, оскільки підготовка приладу Драгер була здійснена з порушенням положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного. наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція).

Окрім того, зауважує, що відсутня частина відео події: встановлення ознак сп`яніння, відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, продування приладу «Драгер», складення протоколу, відсторонення від керування транспортним засобом, вилучення транспортного засобу.

Також вказує на різних працівників поліції, котрі здійснювали дії щодо зупинки транспортного засобу, складання протоколу про адміністративне правопорушення тощо. Хоча, на думку апелянта, ці дії повинен здійснювати один патрульний поліцейський, оскільки, у разі, якщо зупинив один, протокол склав інший, який можливо і не бачив і не знає всієї події, що в котре доводить формальний підхід.

Ще матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відмови чи ухилення його від проведення огляду щодо виявлення стану сп`яніння, тобто форми письмового направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння. З цього приводу, вважає, шо проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а й шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я.

Окрім того, розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за відсутності апелянта, хоча він виявляв бажання брати участь у судовому засіданні, але справа була розглянута без нього. Тож, апелянт заявляє про бажання взяти участь в суді апеляційної інстанції та наполягає, щоб справу розглядали за його участі.

Ще, ОСОБА_1 подано клопотання про зміну міри покарання, в якому він просить, при визначенні йому стягнення, врахувати його особу та всі зазначені обставини, які пом`якшують покарання останнього. Застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом відповідно до ст. 69 КК України, у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Зазначає, що оскільки він перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_2 , з 21 червня 2022 року по теперішній час, за ним закріплений військовий транспорт, на якому він виконує бойові завдання, тому, у разі виконання оскаржуваної постанови, він не буде мати можливості якісно нести військову службу для захисту територіальної цілісності України, оскільки буде позбавлений права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Вказує, що раніше не вчиняв адміністративних правопорушень, за місцем несення військової служби характеризується виключно з позитивної сторони.

У судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, не з`явився, у судовому засіданні його інтереси представляє захисник Брус С.М., що відповідно до ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

При цьому апеляційний суд зауважує, що участь ОСОБА_1 у судовому засіданні не є обов`язковою, законодавством про адміністративне законодавство не передбачено підстав для зупинення судового розгляду через призов для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Заслухавши пояснення захисника Бруса С.М., який підтримав апеляційні вимоги та надав пояснення аналогічні їх змісту, додавши, що клопотання про зміну накладеного стягнення він не готував, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею було дотримано.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД№ 312841 від 17 грудня 2022 року, в якому приведені обставини вчиненого правопорушення.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в них зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських.

Порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від проходження встановлюється ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією.

Встановленим порядком визначено, що водій має на право не погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а також не погодитись з його результатами.

У такому випадку водій зобов`язаний пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я.

Отже тільки незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів не тягне за собою адміністративну відповідальність.

Правовий аналіз ст. 130 КУпАП та п. 2.5 ПДР України дає підстави стверджувати про можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, лише утому випадку, коли така відмова висловлена цієї особою, або дії, бездіяльність (невиконання законних розпоряджень працівників поліції чи вимог інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу тощо) особи фактично спрямовані на відмову від проходження такого огляду.

В обох випадках відмова від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути зафіксована належним чином та бути явною, очевидною.

При цьому, попри доводи апелянта, наведене законодавство не регламентує, що така відмова повинна бути засвідчена письмово.

Повертаючись до обставин цієї справи, слід зауважити, що суд першої інстанції надав аналіз відеозапису доданому до протоколу про адміністративне правопорушення, тривалістю біля 16 хвилин, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти медичний огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі проявляв пасивну поведінку.

З фактичних даних вказаного відеозапису випливає, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання законних розпоряджень працівників поліції щодо проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, не здійснює вимог інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу, не надає згоди на проходження відповідного огляду в закладі охорони здоров`я, цебто його дії фактично спрямовані на відмову від проходження такого огляду.

З огляду на викладене, працівниками патрульної поліції, а також суддею при розгляді справи в суді, зазначені дії ОСОБА_1 вірно були оцінені, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Всупереч доводам апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доводи апелянта з приводу переривання відеозапису з нагрудних камер поліцейських не є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі, адже наявними записами зафіксовані фактичні дані, що потребують доказування у справі про адміністративне правопорушення: наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні.

У матеріалах справи не має даних про відсторонення водія ОСОБА_1 від керування автомобілем. Утім це не впливають на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведення апелянтом доводів щодо підстав для визнання огляду недійсним, оскільки підготовка приладу Драгер була здійснена з порушенням положень Інструкції є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 вказаний огляд не проходив, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані про проходження ОСОБА_1 такого огляду, через що посилання на це в апеляційній скарзі є надуманим.

Твердження апелянта, як на підставу для скасування постанови судді, щодо відомостей про різних працівників поліції, котрі здійснювали дії щодо зупинки транспортного засобу, складання протоколу про адміністративне правопорушення тощо є необґрунтованими, оскільки ст. 266 КУпАП, положення Інструкції не регламентують, що вказані дії повинен здійснювати один й той же патрульний поліцейський.

Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому суд першої інстанції провів судове засідання за участю захисника Бруса С.М., котрий навів відповідні доводи про необхідність закриття справи.

Апеляційним судом ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання особу, утім останній не з`явився.

Разом з тим, проведення апеляційного розгляду була забезпечена можливість особи бути присутнім в судовому засіданні, надати докази та пояснення з приводу обставин справи про адміністративне правопорушення.

При цьому при апеляційному перегляді не встановлено підстав для закриття справи.

Отже розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , не вплинув на висновок судді про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, посилання ОСОБА_1 у клопотання про зміну міри покарання, в якому він просить, при визначенні йому стягнення, врахувати його особу та всі зазначені обставини, які пом`якшують покарання, застосувати аналогію закону, призначивши більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом відповідно до ст. 69 КК України, у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами є невмотивованим.

Суддя, за результатами розгляду справи, застосовував до правопорушника ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативним.

У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, навіть виконання ним обов`язків військової служби та зі забезпеченням оборони України, захистом її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії права та не накладати додаткове стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Драбівського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2023 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук