Провадження № 3/127/3443/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 26.04.2023 о 08.00 год. по вул. Хмельницьке шосе, 130 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Audi, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме відсутня реакція зіниці на промінь світла, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовився.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що він їхав переоформляти автомобіль, його зупинили поліцейські, забрали документи і прийшли приблизно за 15 хв, запропонували проїхати для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Він лікарю повідомив, що не може здати сечу в зв`язку з хворобою і просив взяти інші аналізи. Огляд на алкогольне сп`яніння негативний.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку його захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З диспозиції статті 130 КпАП випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто зазначеною правовою нормою встановлено альтернативні склади правопорушення: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 складу зазначеного вище правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Суд вважає за доцільне зауважити, що пунктом 4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція) визначені ознаки наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Такими ознаками, як слідує з наведеної Інструкції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З наданих суду матеріалів випливає, що 26.04.2023 о 08.00 год. по вул. Хмельницьке шосе, 130 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Audi, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме відсутня реакція зіниці на промінь світла, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовився. На підтвердження зазначених обставин до протоколу про адміністративне правопорушення надані висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Висновок), рапорт поліцейського (далі Рапорт), карту обліку правопорушення (далі Карта) та диск з фрагментами записів з нагрудних камер поліцейських (далі Запис).

З Рапорту випливає, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме відсутня реакція зіниці на промінь світла, виражене тремтіння пальців рук. Зазначені ознаки передбачені пунктом 4 розділу І Інструкції як підстава для направлення водія для проходження огляду на стан сп`яніння. Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні посилався на те, що окрім Рапорту надані суду матеріали не містять посилання на виявлені у його підзахисного ознаки наркотичного сп`яніння.

Оцінюючи доводи захисника у цій частині, суд вважає за доцільне зауважити таке.

У постанові від 20.05.202 (справа №524/5741/16-а) Верховний Суд (далі ВС) зазначив, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Саме тому суд вважає, що відомості, викладені у Рапорті, мають бути оцінені відповідно до приписів статті 252 КпАП, тобто у сукупності з іншими наданими суду доказами.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, звернув увагу суду на ту обставину, що надані суду фрагменти Запису не містять відомостей, які б свідчили, що ОСОБА_1 були названі виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння. За результатами перегляду в судовому засіданні Запису суд встановив, що такі твердження захисника слушні. Разом з тим, як суд зазначив вище, предметом судового дослідження є твердження про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, яка зафіксована у Висновку.

Процедура огляду на стан сп`яніння регламентована статтею 266 КпАП.

Зокрема, згідно з реченням першим частини другої статті 266 КпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Слід зауважити, що процедура такого огляду регламентована реченням другим частини другої статті 266 КпАП, зі змісту якого випливає, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Відповідно до приписів реченням третього частини другої статті 266 КпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, реченням першим частини третьої статті 266 КпАП визначено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Як суд зазначив вище, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підтверджена Висновком. Також вище суд зазначив, що ОСОБА_1 в судовому засіданні посилався на неможливість здачі сечі для проведення відповідного аналізу за станом здоров`я. Аналогічне застереження зроблене ОСОБА_1 й у протоколі про адміністративне правопорушення. За результатами огляду фрагментів Запису суд встановив, що ОСОБА_1 двічі намагався здати сечу для проведення її аналізу. Також надані суду фрагменти Запису підтверджують посилання ОСОБА_1 та його захисника про те, що ОСОБА_1 повідомив лікарю про хворобу, пов`язану із сечовиведенням. Крім цього, на підтвердження наявності у ОСОБА_1 відповідного захворювання захисник надав суду виписний епікриз, в якому описаний встановлений ОСОБА_1 діагноз і надане у зв`язку з цим лікування. З наданих суду фрагментів Запису випливає, що до направлення ОСОБА_1 для здачі сечі для проведення її аналізу останній був оглянутий лікарем. Тому суд вважає слушними зауваження ОСОБА_1 та його захисника в частині того, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся.

Оцінюючи доводи захисника Ластовецького В.І. в частині неможливості прийняття в якості доказу винуватості його підзахисного Висновку, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Пунктом 7 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. При цьому зі змісту пункту 8 розділу ІІІ Інструкції випливає, що метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Разом з тим, згідно з пунктом 12 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Як суд зазначив вище, в судовому засіданні була підтверджена та обставина, що ОСОБА_1 двічі намагався здати сечу для проведення її дослідження, однак повідомив, що не може цього зробити (здати сечу) у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з сечовиведенням. За результатами судового розгляду суд встановив, що ОСОБА_1 не було запропоноване здати інші зразки біологічного середовища, як це передбачено пунктом 12 Розділу ІІІ Інструкції, а саме слину, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Об`єктивні дані, які б свідчили про виконання вимог зазначеного пункту, суду надані не були.

При цьому, оцінюючи твердження ОСОБА_1 та його захисника, що ОСОБА_1 просив взяти для проведення відповідного дослідження кров, суд враховує, що пунктом 13 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що д ля дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. На відміну від імперативної норми, закріпленої у пункті 12, норма, закріплена у пункті 13 є диспозитивною нормою, тобто не встановлює обов`язку в особи, яка проводить забір зразків біологічного середовища, відбирати кров для таких цілей. Однак, на переконання суду, це не свідчить про відсутність обов`язку виконати вимоги пункту 12 Розділу ІІІ Інструкції, зміст якого наведений вище.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Отже, аналізуючи доводи захисника Ластовецького В.І., надані суду матеріали, суд вважає, що в судовому засіданні була документально підтверджена та обставина, що ОСОБА_1 не міг здати сечу для проведення її аналізу з об`єктивних причин. Також в судовому засіданні не було спростоване твердження захисника Ластовецького В.І. щодо пропозиції його підзахисного здати інші зразки біологічного середовища для проведення відповідного аналізу. Натомість з наданого захисником Ластовецького Висновку, який хоча оформлений без дотримання вимог пункту 9 розділу І Інструкції, випливає, що ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 були відсутні.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: