БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/652/23
Провадження № 3/730/424/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2023 р. м. Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від ВП № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Борзна Чернігівської області, громадянки України, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 067 385 66 94,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, «21.05.2023 року було встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: не створює належних умов виховання відносно своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки остання, перебуваючи за місцем проживання, близько тижня назад заподіяла собі тілесні ушкодження у вигляді подряпин на руках».

Оскільки дії ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала. Зазначила, що вихованням дитини займається у достатній мірі, жодних проблем ніколи не було, дитина виросла у люблячій сім`ї, дитина доглянута, одягнута, усім забезпечена. Чому вважають, що є вина саме її, як матері, не розуміє. Навіть зараз ОСОБА_1 не розуміє, що саме вона зробила чи не зробила, що її можна звинуватити у неналежному вихованні дитини.

Додатково пояснила, що вона вважає, що справу намагаються «зам`яти» та усю винуватість перекласти на батьків дитини, хоча для цього немає підстав.

Так, зазначила, що дитині 13 років, таке сталося вперше. Дочка навчається у 7 класі Борзнянської гімназії. Коли вона побачила дитину, навіть спочатку не зрозуміла, що сталося. У дитини були сильно порізані передпліччя обох рук. Одразу почала розпитувати дитину, що трапилося. Дочка пояснила, що все через її однокласників, які її постійно ображають, цькують, дражнять. Дочка про такі речі казала вже неодноразово, що її дражнять та кажуть, що «то в неї зачіска не така, то одяг не такий». Одразу зазначила, що такі порізи на її руках зробили їй її однокласниці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 , як мати, одразу поїхала до директора гімназії, щоб з`ясувати, що трапилося, де дочка підтвердила сказане раніше. Проте, у гімназії перевірку проводити з даного приводу не стали, а навпаки, зазначили, що її дочка сама це зробила. Пояснили, що її дочка постійно «сидить у телефоні», ні з ким не спілкується, про вказані факти щодо цькування дочки адміністрації гімназії не відомо.

Як пояснив психолог гімназії, то дочка ОСОБА_1 зареєструвалася у додатку у телефоні, де є спеціальна група для підлітків та які вчиняють аналогічні дії, а саме: себе калічать шляхом пошкодження (через порізи) рук.

ОСОБА_1 зателефонувала на лінію «102» та повідомила про нанесення тілесних ушкоджень її дочці.

В приміщенні СПД № 1 ВП № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, куди також були запрошені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , було проведено перевірку та за результатами перевірки поліцією ОСОБА_1 повідомили, що дочка зізналася, що це вона сама себе покалічила.

Однак, ОСОБА_1 бачить, що з дочкою щось не те, вона замкнулася у собі, вона просить її розповісти, як все було насправді, однак дочка не хоче, а лише зазначає, що після всього, що трапилося, над нею лише усі сміються, а тому вона боїться розповідати, як все було насправді.

Сама ОСОБА_1 намагається все з`ясувати, однак їй ніхто не допомагає, а навпаки, справу не розслідують. Кажуть, що це вона винувата, як мати. Що їй робити та як діяти у такій ситуації, не розуміє. У Борзні їй допомогу не надають та розслідувати справу не хочуть. Поводять себе, наче нічого не сталося.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а ст. 245 цього Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4.2 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо його ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьками або особами, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Отже, об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у трьох різних формах: ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя дитини; ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов навчання дитини; ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання дитини.

Як убачається, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено ОСОБА_1 ухилилася від виконання батьківських обов`язків, а саме не створила належних умов виховання щодо дочки, проте, не зазначено, що конкретно не зробила ОСОБА_1 , в результаті чого настали події.

Фабула, викладена у протоколі, не розкриває об`єктивної сторони вказаного правопорушення, є неконкретною, викладена загально, без розкриття конкретних дій чи бездіяльності Дзюби І.В.

Всупереч вимогам ст. 256, 184 КУпАП, у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, в чому конкретно полягає з її боку ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо неналежного виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дочки.

Самі по собі наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, не можуть бути достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_1 , як мати, не виконує покладені на неї свої батьківські обов`язки по вихованню дитини.

Стаття 184 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до конкретних норм, що встановлюють обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, порушення вимог яких має бути у причинному зв`язку з їх наслідками.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається суть адміністративного правопорушення.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, обставини, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, суб`єктом, який його склав, повинні підтверджуватись іншими зібраними цим суб`єктом доказами.

У даній справі винуватість ОСОБА_1 обґрунтовується виключно протоколом про адміністративне правопорушення. Жодних інших доказів, що стосується неналежного виховання дитини, суду не надано.

Таким чином, суд не визнає протокол про адміністративне правопорушення як доказ у цій справі, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, без підтвердження його іншими доказами у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, суд, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для нього, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

А тому, суд не бере до уваги, як доказ винуватості ОСОБА_1 , письмові пояснення малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки на цих осіб було прямо вказано дочкою ОСОБА_1 , як на осіб, які нанесли їй тілесні ушкодження, оскільки останні є прямо заінтересованими особами у цій справі.

Крім того, вказані пояснення взагалі не розкривають суть вчиненого ОСОБА_1 , згідно протоколу, адміністративного правопорушення.

За таких обставин, аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Одночасно у цій справі суд вважає звернути увагу на таке.

Пунктом 3-1 ч. 1ст. 1 Закону України «Про освіту», булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого

З пояснень ОСОБА_1 убачається, що її дочка пояснила їй, що події сталися через цькування її у школі з боку однокласників, про що було повідомлено директора гімназії.

Однак, з матеріалів справи убачається, що таке не перевірялося взагалі, що є неприпустимим.

З долученої до справи фотографії дочки ОСОБА_1 убачається, що остання має на передпліччях обох рук численні порізи - візуально, не менше ста порізів.

А тому, пасивна поведінка адміністрації гімназії з даного приводу викликає занепокоєння та може свідчити про наявність ознак правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 173-4 КУпАП.

Також, не є зрозумілою позиція місцевого відділу поліції, який обмежився виключно опитуванням двох малолітніх осіб, на яких показала дочка ОСОБА_1 , як на кривдників. Не було з`ясовано, який механізм нанесення ушкоджень малолітній дитині, чим саме були нанесені ушкодження, чи могли такі ушкодження бути нанесені сторонньою особою та таке інше.

Взагалі не була перевірена версія психолога гімназії щодо участі дитини у групі соціальної мережі, на кшталт «синій кит». Вказане є також неприпустимим, оскільки перемога в такій грі самогубство.

Незрозумілим для суду є й те, якщо психологу гімназії відомо про такі випадки серед дітей гімназії (участь у групах смерті), чому не вживаються жодні заходи адміністрацією гімназії, не повідомляються про це правоохоронні ограни (відділи кіберполіції) та не ведеться відповідна профілактична робота з учнями та їх батьками.

Крім того, якщо психолог повідомила ОСОБА_1 про те, що дитина зареєстрована у такому додатку, то яким чином це стало відомо психологу? Чи не відбулося незаконне втручання дорослого до телефону дитини без дозволу батьків? Вказане поліцією не перевірено.

Загалом дивує, що дитина одразу взагалі не була оглянута лікарем.

У цій справі, не були опитані, ані директор гімназії, ані вчителі. Не було проведено з дітьми бесіду з психологом для встановлення їх психологічних особливостей, не було вчинено інших дії для з`ясування усіх обставин справи, що свідчить, що така перевірка була поверхневою.

Вказана недбалість, може, в тому числі, з урахуванням викладеного у цій постанові, привести до каліцтва чи смерті дитини.

Враховуючи зазначене вище, а також пояснення ОСОБА_1 , яка переконана, що у Борзні намагаються цю справу закрити, мінімальний обсяг доказів у цій справі, суд погоджується, що перевірка є неповною та не спрямована на з`ясування усіх обставин справи, а тому суд, вважає, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, за необхідне на таке відреагувати та повідомити у відповідні органи вищого рівня для з`ясування усіх обставин справи, для чого направити копію даної постанови до Департаменту соціального захисту населення, Службу у справах дітей Чернігівської обласної державної адміністрації для організації перевірки фактів, викладених у вказаній постанові, забезпечення психологічної допомоги малолітній ОСОБА_2 та надання їй, в разі необхідності, відповідної допомоги.

Одночасно слід направити копію даної постанови до ювенальної поліції Чернігівської області, оскільки захист прав та інтересів дитини на місцевому рівні з боку поліції належним чином не забезпечено.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 27, 34, 35, 184, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Копію даної постанови направити до ювенальної поліції Чернігівської області (14000, м. Чернігів, просп. Перемоги, 74), Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації (проспект Миру, 116А, Чернігів, Чернігівська область, 14000) та Служби у справах дітей Чернігівської обласної державної адміністрації (м. Чернігів, 14000, вулиця Гонча, 37) для відому та виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Ріхтер В.В.