П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.06.2023 року м.Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова- Мартинишин М.О., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 30.03.2023 року о 01:03 год. в м.Львів по вул. Стрйиська, 272 керуючи транспортним засобом марки «PEUGEOT» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності свідків та, про що було і зафіксовано на технічні засоби відеозапису.

ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України за, що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №453903 від 30.03.2023 року.

Правопорушник ОСОБА_1 в суд не з`явився, хоча належним чином була повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.268 КУпАП.

Представник правопорушника ОСОБА_1 адвокат Гриневич М.М. в суді пояснив, що вину ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП не визнає, заперечує викладенні дані у протоколі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що працівниками поліції під час оформлення матеріалів справи належним чином не встановили особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №453903 від 30.03.2023 року, оскільки протокол, акт огляду та пояснення свідків складено на ОСОБА_3 , в той час як правильні анкетні дані особи є ОСОБА_2 . Натомість рапорт працівника поліції, з якого встановлено, що гр. ОСОБА_3 здійснив заміну прізвища, вважає є неналежним доказам та з таким рапортом не було ознайомлено особу, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення. З врахуванням положень ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини вказує, що суд позбавлений можливості змінити вказані у протоколі дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, тоді як уповноважена особа поліції припустилась помилки, склала протокол на іншу особу та належним чином не встановила дані особи якої складався протокол та те, що в протоколі містяться виправлення щодо часу вчинення правопорушення. Враховуючи наведене, свідчить про наявність підстав для визнання протоколу та доданих до нього матеріалів, зокрема акту огляду та пояснень свідків, недопустимими доказами у справі. Крім цього, з здійсненого відеозапису вбачається не збігається з часом вчиненого правопорушення вказаного в протоколі, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони правопорушення. Окрім цього, з долученого відеозапису слідує, що поведінка ОСОБА_3 відповідає обстановці, працівники поліції жодним чином не встановлювали будь-яких ознак у ОСОБА_3 , які б могли свідчити про перебування в стані алкогольного сп`яніння, оскільки останній перебував в автомобілі та не виходив з автомобіля до працівників поліції та свідки не були присутні при відмові особи на проходження огляду на стан сп`яніння на місці та у медичному закладі. При цьому, протокол складено о 01 год. 15 хв., проте свідки записують пояснення, які диктує інспектор о 01 год. 22 хв. Також парниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_3 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, передбачені ст.130 КУпАП, а саме, що така відмова є складом даного адміністративного правопорушення. Відтак вважає, що працівниками поліції не було дотримано вимоги інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, та вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препараті, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103, що свою чергу свідчить про недопустимість доказів. У зв`язку з чим, просив закрити справу відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 адвоката Гриневича М.М., дослідивши представлені адміністративні матеріали, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, дії останнього правильно кваліфіковано за даною статтею.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.9(а)Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Адміністративну відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП, крім іншого, встановлено за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тим самим, у випадку порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, факт перебування особи в стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів не береться до уваги, оскільки особа притягається до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду.

Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 3 розділу І вищезазначеної Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Порядок такого огляду та відмови від його проходження передбачено ст. 266 КУпАП та підзаконними нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомісті.

У ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, повинно бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також повинно бути з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Поясненням захисника, даними в суді, суд не дає віри, так як вони спростовуються зібраними по справі матеріалами та фактичними даними.

Вина ОСОБА_1 в скоєнні ним адміністративного правопорушення доведена зібраними матеріалами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ААД №453903 від 30.03.2023 року, письмовими поясненнями свідків від 30.03.2023 року, рапортами, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, копією постанови, відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, які в сукупності підвереджують наявність у ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме його керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та його відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння у присутності свідків.

Посилання захисника на те, що адміністративний протокол складений відносно іншої особи, суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засідання ніхто не оспорював той факт, що протокол складений саме відносно ОСОБА_3 , який після зміни прізвища став ОСОБА_2 .

Суд вважає, що твердження захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений на іншу особу є помилковим, оскільки водій ОСОБА_1 безпосередньо себе ідентифікував, надавши посвідчення водія.

Згідно п.25 Постанови КМУ №340 від 08.05.1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» обмін посвідчення водія здійснюється у разі зміни персональних даних власника (прізвище, ім`я, по батькові, стать).

Окрім того, згідно п. 1 «Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення посвідчення водія, що не містить безконтактного електронного носія» - посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус в частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи спеціальний статус» від 20.11.2012 року зі змінами та доповненнями, документом, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус є посвідчення водія.

Оскільки ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною прізвища, не змінив прізвище в посвідченні водія, то працівники поліції зазначили його прізвище правильно.

Суд зауважує, що саме ОСОБА_1 надаючи працівникам поліції водійське посвідчення, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення назвав своє прізвище « ОСОБА_3 », жодних пояснень працівникам поліції про зміну прізвища не надав, зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення ознайомився під особисту підпис, зауважень щодо вказаного прізвища в протоколі не вніс.

Відтак, безпідставними вважаю, що доводи захисника, оскільки протокол про адміністративне правопорушення був складений уповноваженою державою особою і в матеріалах провадження відсутні відомості щодо оскарження дій службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством.

Щодо невизнання своєї вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП розцінюю, як спосіб уникнення від відповідальності.

Крім цього, обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Отже, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Поряд з цим, в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, яке свідчить про підвищену небезпеку подібних правопорушень та осіб, що їх вчиняють, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, наслідки вчиненого ним правопорушення та ступінь його вини, вважаю, що стягнення слід визначити необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети, зокрема її виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000(сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік.

Разом з тим, відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 536,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 23, 33, 40-1, 268, 283, 284 КУпАП

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000(сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 536,80 гривень.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через районний суд.

Суддя Мартинишин М.О.