Роздільнянський районний суд Одеської області
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №: 511/3202/23

Номер провадження 3/511/1793/23

"12" грудня 2023 р. суддя Роздільнянського районного суду Одеської області Гринчак С . І., суддя Роздільнянського районного суду Одеської області Гринчак С . І., за участю: адвоката особи, що притягається до адміністративної відповідальності Теренчука Є.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу, про адміністративне правопорушення, серії ААД № 470454 від 13.10.2023 року, 13.10.2023 року о 02год.47хв., м.Роздільна, вул. 40 років Перемоги, водій ОСОБА_1 керував автомобілем NISAN-PRIMERA днз НОМЕР_2 (належність ОСОБА_1 ), з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та продуття приладу газоаналізатору «Драгер 6820» та від проходження огляду у медзакладі, водій відмовився під відеозапис на бодікамеру. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП».

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, надав письмові пояснення, в яких він заперечував керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння 13.10.2023 року. Зазначив, що він працює охоронником у будівельний компанії «Кадорр» у м.Одеса, з графіком - 2 доби чергування, 2 доби відпочинок. 12.10.2023 року, він змінився після дводобового чергування та поїхав у м.Подільск Одеської області, для того щоб перевезти тещу ОСОБА_2 , до постійного місця проживання у с.Володимирівка Роздільнянського району Одеської області. ОСОБА_2 проживає одна, хворіє на цукровий діабет, потребує сторонній допомоги, тому виникла необхідність її проживання біля нас (доньки та зятя). У ввечері того ж дня, привезли тещу до будинку с.Володимирівка Роздільнянського району. Після приїзду у село, ми разом займалися вбиранням будинку, збирали та встановлювали меблі та іншим, біля 24 годин лягли спати. Біля 02 годин його розбудила дружина та сказала, що у ОСОБА_2 , піднявся рівень цукру в крові, а інсуліну не має, треба поїхати до них додому в м. Роздільна, де зберігали інсулін на будь-який випадок. Не маючи іншого виходу із даної ситуації та не дивлячись на втому після дводобовий зміни, переїзду та комендантську годину, він був вимушений сісти за кермо свого автомобіля Нисса-Премьера д.н.з. НОМЕР_2 та разом із дружиною поїхали до м.Роздільна за інсуліном. Окрім цього у автомобілі також знаходилася його собака - бельгійська вівчарка. Біля 02 годин 40 хвилин 13.10.2023 року, після проїзду залізничного переїзду у м.Роздільна Одеської області, його зупинив поліцейський патруль. Після чого до нього підійшов поліцейський та спитав чому знаходжуся за кермом автомобілю у комендантську годину. Він пояснив, що у тещі приступ цукрового діабету та він з дружиною їдуть за інсуліном. Після чого поліцейські запросили вийти з автомобілю. Коли він вийшов, поліцейські почали стверджувати, що знаходжуся у нетверезому стані та запропонували пройти тест на Драгер на місці зупинки. Він відмовився від цього так як, алкогольні напої не вживав, а був втомлений, невиспаний, нервовий тому не зрозумів що це за процедура та для чого вона потрібна. Після того йому запропонували їхати до медичного закладу, але він також не зрозумів для чого це потрібно та відповів відказом. Але поліцейський знову запитали «Чекайте ви будете на місці зупинки проходити тест?», але він навіть не зміг відповісти на дане запитання, так як саме у даний момент, його собака вибігала з автомобілю та він почав її наздоганяти та ловити. Собаку спіймав через 8-10 хвилин та прийшов з нею до свого автомобілю, біля якого стояли поліцейські та складали протокол. Він спитав що порушив та вони відповіли, що відказався проходити тестування на місці зупинки за допомогою Драгера та у Роздільнянської ЦРБ на стан алкогольного сп`яніння. Тому тільки у даний момент він зрозумів що «тест» який йому пропонували пройти на місці та у медичному закладі був тестом на стан алкогольного сп`яніння. Стверджував, що алкогольні напої перед керуванням автомобілю він не вживав та сказав про це поліцейським та погодився на тестування на місці, або у медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння. Але поліцейські сказали, що в них вже є відео з моїм відказом від проходження тесту на місці та у ЦРБ, тому на мене складуть протокол за ст.130 КУпАП за відказ від проходження та почали складати протокол та інші матеріали. У свою чергу, знаходячись на місці зупинки, він знову почав пояснювати поліцейським, що спочатку він не зрозумів яке порушення ПДД вчинив та не зрозумів що таке «тест» та для чого йому було потрібно їхати у лікарню. Окрім цього, він попросив поліцейських надати можливість подзвонити адвокату по даному питанню, але поліцейські сказали, що адвокат у таких випадках не потрібен, тому що це формальність та все буде вирішуватися у суді. Тобто, на протязі всього часу оформлення поліцейськими протоколу та інших документів, він неодноразово просив їх надати можливість пройти тест на алкоголь на місці, або ще краще, проїхати на огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікарню, але поліцейські категорично відмовляли у цьому. Біля 04 годин, поліцейські нібито дали згоду на проведення медичного обстеження у Роздільнянської ЦРБ на стан алкогольного сп`яніння та навіть склали на мене направлення у ЦРБ, але потім поспілкувавшись між собою, знову сказали, що робити це вже запізно. З протоколом та іншими матеріалами які були складені його не ознайомлювали. Його права, передбачені Конституцією України та КУпАП, право на правову допомогу та адвоката перед складанням протоколу поліцейськими не роз`яснялися. Після складання протоколу, поліцейський запитав «що будемо робити з автомобілем?». Він відповів що у нічний час в нього немає знайомих яких би він міг викликати та запропонував поліцейському сісти за кермо мого автомобілю, якщо він вважає його нетверезим. Але поліцейський відповів що до дому недалеко тому зможу доїхати сам. Після цього у присутності поліцейських, сів за кермо свого автомобілю та поїхав додому.

Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Теренчук Є.М., який діяв на підставі ордера серії ВН №1301983, від 13.11.2023 року, в судовому засіданні надав клопотання про закриття провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Суду пояснив, що ОСОБА_1 повністю заперечує факт керування автомобілем 13.10.2023 року 02.47год в м.Роздільна по вул. 40років Перемоги в стані алкогольного сп`яніння.

Інспектора поліції Кербаль І., ОСОБА_3 , якими складено протокол та акт, були повідомлені належним чином про час та дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, в судове засідання не з`явилися.

Суд, заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Теренчук Є.М., дослідивши матеріали справи дійшов до наступного.

При розгляді справ про адміністративне правопорушення, крім національного законодавства, суд також керується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України N 475/97-ВР від 17.07.97 року. Конвенція набула чинності для України 11.09.97 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративні правопорушення повинні бути вказані: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення адміністративного правопорушення, суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається у протоколі.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті "передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Згідно п.11 Розділу ІІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України N 1376 від 06.11.2015 року, (далі Інструкція), при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що перед складанням адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 були роз`яснені права передбачені ст.55, 56, 59, 63, Конституції України та ст.268 КУпАП, у тому числі право на адвокатську допомогу, що є порушенням його конституційних прав та право на захист.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений: ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення; Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року за N 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 11.11.2015 року за N 1413/27858 (надалі Інструкція); Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 8 липня 2015 року N 476, від 28 жовтня 2015 року N 888 (надалі Порядок).

Відповідно до ст. 266 КпАП України огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, із наданого працівниками поліції відеозапису вбачається, що на DVD диску міститься 2 файли відеозапису, які перериваються між собою на невизначений час:

- перший відеозапис який починається у 02 години 47 хвилин (тривалістю 1 хвилина 34 секунди), на якому автомобіль поліції рухається на залізничному переїзді за автомобілем д.н.з. НОМЕР_2 , після цього автомобіль д.н.з НОМЕР_2 , зупиняється, до нього підходить поліцейський, декілька секунд розмовляє з водієм автомобілю та на цьому відеозапис переривається. Дане відео знято з камери, встановленої у поліцейському автомобілі (звук відсутній);

- другий відеозапис ( час запису не визначений) триває 3 хвилини 15 секунд, на якому поліцейські пропонують ОСОБА_1 , пройти тест на Драгер, або щось проходити у медичному закладі (не пояснюючи що це за процедури та з якої ціллю це потрібно робити).

На даних відео, особа яка здійснює відеозапис та задає питання ОСОБА_1 , не представляється (не говорить свого прізвища, посади, звання), тобто незрозуміло хто взагалі здійснює даний відеозапис, задає питання та чи має він на це право. На другому відеозапису взагалі відсутня дата та час проведення даної зйомки, тобто коли проводився даний відеозапис невідомо.

Згідно відеоматеріалів, автомашину НОМЕР_2 , зупинено 13.10.2023 року о 02 години 49 хвилин. Протокол по ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , було складено 13.10.2023 року у 02 години 56 хвилин. Направлення відносно ОСОБА_1 , на огляд у заклад охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, складено 13.10.2023 року о 03 години 56 хвилин.

Відповідно, поліцейські спілкувалися з ОСОБА_1 , близько 1 години 07 хвилин. Але 2 відеозапису спілкування які надані до суду, взагалі тривають всього 4 хвилини 49 секунд. Тобто до суду не надано відеозаписів тривалістю 1 годину 02 хвилини, які могли бути не надані навмисно, з ціллю, ненадання доказів невинуватості ОСОБА_1 , які викладені у його поясненнях.

Окрім цього, при загрузці даного DVD диску у комп`ютерний системний блок або ноутбук, на моніторі з`являється дата та час 2023 - 10 13 (дата) на першому 06-50, на другому 06-51 (час) з відміткою - «изменение», але події які викладені у адміністративному протоколі ААД № 470454, відбувалися 13.10.2023 року біля 03 години.

Тобто дані відеозаписи, корегувалися та були скорочені, саме за причиною того, що ОСОБА_1 , після відказу під відеозапис пройти незрозуміло який «тест на Драгері» та пропозиції «ви будете проходити у медичному закладі», (без пояснення що проходити та з якої ціллю), у подальшому процесі спілкування з поліцейськими сам пропонував проїхати та пройти саме огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, але даний факт з вищеназваних причин не зафіксовано.

Факт корегування та скорочення відеозапису, є грубим порушення даної Інструкції та викликає сумніви у автентичності оригіналу запису.

Згідно п1.ч.1.ст.7 Інструкції. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

Згідно п. 5 розділу II "Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Аналіз цієї норми дає підстави стверджувати, якщо до всього фіксування правопорушення не залучаються свідки, то за допомогою відеореєстратора (або іншого відеопристрою), повинна фіксуватись уся процедура виявлення та фіксації адміністративного правопорушення. У даному випадку свідки не залучалися та зйомку повної фіксації правопорушення до суду не надано, що є порушенням даної Інструкції та як наслідок визнання даних доказів недопустимими та неналежними.

Окремо зазначаю, що згідно Постанови Верховного Суду від 13.02.2020. у справі № 524/9716/16-а, у протоколі про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото - чи відеозапис порушення), але у матеріалах справи не зазначено відомостей про технічний засіб, яким було здійснено відео фіксацію, а саме її номер, марку (на першому відео можливо боді-камера, на іншому невідомий прилад так як відсутні дата та час зйомки).

Тобто на відеозапису відсутні: беззаперечний доказ факту керування даним транспортним засобом ОСОБА_1 , беззаперечний факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , повноцінна процедура початку спілкування, огляду та складання всіх адміністративних матеріалів за весь час находження на місці зупинки, від початку до закінчення.

Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

Також необхідно зазначити, що однією з підстав (у сукупності) для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності може бути «не повідомлення про проведення зйомки на боді-камеру» (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справі № 524/832/17, адміністративне провадження № К/9901/23762/18 (ЄДРСРУ № 83104486). Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 8 лютого 2018 року, у справі № 760/3696/16-а (ЄДРСРУ № 72089270).

Перед початком та на протязі обох відеозйомок, про початок проведення даних зйомок, ніхто із поліцейських ОСОБА_1 не повідомляв. Даний факт не зафіксований.

За даних обставин, відеозаписи (на однієї з яких взагалі нічого не чутно), на яких фактично відсутні дані про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , проводилися з істотним порушенням вимог ст. 266 КУпАП та п. 5 розділу II Інструкції, оскільки при їх дослідженні, неможливо встановити всіх обставин та складу адміністративного правопорушення, а також оцінити дії поліцейських за весь час складання адміністративних матеріалів.

З огляду на викладене, суду не надано належних та допустимих видеодоказів того, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів та огляду у закладі охорони здоров`я.

В письмових поясненнях ОСОБА_1 вказував, що він наполягав на його огляді на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я Роздільнянської ЦРЛ. Доказом того, що ОСОБА_1 , наполягав на проведенні огляду у закладі охорони здоров`я є той факт, що на місці поліцейським, через 1 годину після складення протоколу за ст.130 КУпАП, було складене направлення на нього у Роздільнянську ЦРЛ, для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Дане направленні складене 13.10.2023 року 03 годин 56 хвилин. Але у матеріалах справи знаходиться адміністративний протокол за ст.130 ч 1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , час складання якого 13.10.2023 року 02 години 56 хвилин. Тобто у протоколі вже було вказано, що ОСОБА_1 , відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, але направлення на даний огляд було складено через годину від часу складення протоколу, що за даних обставин є грубим порушенням даної Інструкції та встановленому алгоритму дій (а відповідно їх законності) працівників поліції, при складанні даних матеріалів.

Окрім цього у даному направленні вказано що поліцейським Захаровим О., доставлено ОСОБА_1 у даний медичний заклад (ЦРЛ м.Роздільна), але огляд не проводився (причина не вказана). Але дані факти, а саме, доставка ОСОБА_1 , у заклад охорони здоров`я та його відмова про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікарні, взагалі не мали місця.

Тобто, доказів відмови ОСОБА_1 , про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я відеозапису, або показів свідків, лікарів які були присутні при даній відмові (та взагалі при повної процедурі огляду згідно даної Інструкції), до суду не надано, а тому дане направлення, є неналежним та недопустимим доказом.

Згідно п.11. Інструкції, оформлення матеріалів огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється згідно з чинним законодавством,

Згідно ст.266 КУпАП, п.22 Розділу ІІІ Наказу № 1452/735 від 09.11.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», (даний порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103), огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї Інструкцї, вважається недійсним.

Більше того, доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Теренчука Є.М. про те, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД, № 470454 від 13.10.2023 року ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а навпаки наполягав на цьому, не спростовані матеріалами справи.

Згідно ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

Але у порушення ст.266 КУпАП, після складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 , у якому вказано що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, працівники поліції не вилучили транспортний засіб, не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, та не передали управління даним транспортним засобом другий особі, яка могла би бути допущена до керування, а зробили запис у адміністративному протоколі «автомобіль доставлений до місця мешкання», але ніхто автомобіль не доставляв.

Тобто після складання адміністративного протоколу ОСОБА_1 , у присутності співробітників поліції сів за кермо даного автомобіля та самостійно поїхав до свого будинку. Фактично працівники поліції дозволили та надали йому (як вказано у протоколі «особі з ознакамі алкогольного сп`яніння») право продовжувати керувати транспортом.

Таким чином, працівниками поліції при складанні адміністративних матеріалів не дотримано вимоги адміністративного законодавства щодо обов`язку доказування, який лежить на особі, що висуває адміністративне звинувачення, не надано суду достатні докази вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Судом не прийнято до уваги недостатність доказів у справі та їх суперечність один одному, залишено поза увагою норми матеріального права, якими встановлено процедуру фіксації адмінправопорушень, зокрема за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно Постанови ВС від 29.04.2020 року по справи 161/5372/17, тільки наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення к відповідальності.

При цьому, Верховний Суд у справі № 38/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР України працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25).

Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

За змістом вищезазначених вимог закону висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості. Також у даному Рішенні вказано, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, суд вважає, що працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 була допущена неповнота і однобічність при з`ясуванні всіх обставин справи, та відповідно, не дана належна оцінка, а дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому провадження по справі слід закрити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, статтями 245,247,251,252,280,283-285,294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст виготовлений та підписний суддею 18.12.2023 року.

Суддя: С. І. Гринчак

Постанова набрала законної сили "______" ____________20___р.

Срок пред`явлення до виконання постанови 3 місяці.