Номер провадження: 33/813/403/23
Номер справи місцевого суду: 946/2692/22
Головуючий у першій інстанції Адамов А. С.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кравця Ю.І, при секретарці судового засідання - Гасанової Л.Я. кизи, за участю захисника Пірога С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської областівід 27.10.2022 року, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм-далекобійником «ФОП « ОСОБА_2 », проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Судом 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: 09.04.2022 року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_1 в м.Ізмаїл Одеської області по вул. Нахімова, №40, керував транспортним засобом «DAF 95XF 430», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Drager Alkotest 7510» ARLМ-0425, тест № 604 від 19.04.2022, за результатами якого у ОСОБА_1 виявлено 1,88% проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується з постановою суду першої інстанції з таких підстав:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 025080 від 19.04.2022 року, який було розглянуто суддею, не є належним та достовірним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в протоколі відсутня будь-яка інформація про виявлені поліцейським у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які б могли бути передбаченою законодавством підставою для проведення огляду на стан сп`яніння. Тобто, поліцейський здійснив огляд на стан сп`яніння не маючи для цього передбачених законодавством підстав, так як в Протоколі інформація про це відсутня; що дискредитує його доказове значення;

- в Протоколі зазначено, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводився зі згоди водія, що не відповідає дійсності, оскільки доказів цього матеріали справи не містять, та відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння;

- в Протоколі зазначено, що водій з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу згоден, від проходження процедури на стан алкогольного сп`янінні в мед закладі відмовився, що не відповідає дійсності, оскільки вже зразу після отримання результату тесту ОСОБА_1 заявляв поліцейському, що не згоден з результатами тестування, а направлення на огляд до медичного закладу йому не надавали та не пропонували;

- судом не надано оцінки тому, що факт незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду підтверджується відсутністю його підпису або відмови від підпису в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- в постанові суду не міститься посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис події, що є порушенням ч. 3 ст. 283 КУпАП та підставою для визнання такого доказу недопустимим;

- судом не надано оцінки тому, що в Протоколі і відеозаписі інформація про те, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я відсутня. У відеозаписі інформація про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я також відсутня, оскільки поліцейський не пропонував йому пройти огляд у закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги ст. 266 КУпАП.

Посилаючись на наведені доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1 та його захисник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Мотивуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції у постанові послався на наступні докази:

- письмові пояснення, надані представником ОСОБА_1 - адвокатом Пірог С.В., в яких останній з протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 №025080 від 19.04.2022, не згодний. Вважає, що протокол серії ДПР18 № 025080 від 19.04,2022 року був складений поліцейськими без дотримання відповідної процедури та відносно особи, яка не була водієм та не керувала транспортним засобом. З наявних в матеріалах справи відеоматеріалів не вбачається щоб особа, відносно якої складено адміністративні матеріали, керувала будь-яким транспортним засобом чи хоча б знаходилась на водійському місці. ОСОБА_1 зазначає, що він під час того як до нього під`їхав екіпаж поліції не був водієм транспортного засобу, оскільки у зв`язку з наближенням комендантської години транспортний засіб був запаркований на узбіччі, а сам ОСОБА_1 ліг відпочивати, що додатково підтверджується відеозаписом №01229@545010 на початку якого зафіксовано що водій великовантажного автомобіля відпочиває. З наявних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи, жодним чином не вбачається, що особа відносно якої складено адміністративні матеріали була водієм, а саме керувала транспортним засобом чи хоча б знаходилась на водійському сидінні. Більш того, протягом доби 19.04.2022 року взагалі жоден з патрульних екіпажів в місті Ізмаїл ОСОБА_1 не зупиняв, патрульні поліцейські під`їхали до вже запаркованого автомобіля, а тому зазначення поліцейськими в протоколі, що водій керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставним та необґрунтованим. Запис в протоколі про те, що начебто водій з результатами згоден, від проходження процедури на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився, є відвертою неправдою так як у ОСОБА_1 навіть ніхто не запитував про згоду чи / заперечення отриманих результатів, а тим паче не пропонували проїхати в медзаклад. Натомість, зауваження ОСОБА_1 стосовно того, що він в повній мірі заперечує отримані результати співробітниками поліції відверто та безпідставно ігнорувались. Крім того, в складеному протоколі не зазначено навіть жодної з ознак по яким поліцейські виявили у громадянина стан алкогольного сп`яніння. Стосовно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, то Акт складено без залучення жодного свідка та без здійснення відео фіксації, що суперечить п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735 (надалі - Інструкція), де чітко зазначено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності ДВОХ СВІДКІВ, а фіксування отриманих результатів за допомогою акту і є процедурою проведення огляду. В Акті зазначено, що огляд проведено у зв`язку з виявленням наступних ознак, а саме - різкий запах з порожнини рота, слід зазначити що відповідна ознака відсутня в переліку ознак алкогольного сп`яніння які зазначені в Інструкції. Крім того, не зрозуміло який саме різкий запах відчув поліцейський. Такі ознаки як порушення мови та порушення координації рухів є абсолютно безпідставними та вигаданими, що підтверджується наявними в справі відеоматеріалами, на яких зафіксовано чітку та зрозумілу мову та тверду і впевнену ходу без жодного порушення координації. В Акті співробітники поліції самостійно та з власної ініціативи зазначили, що начебто особа відносно якої складено Акт погодилась з актом та відмовилась від підпису. ОСОБА_1 зазначає, що ним категорично заперечувався факт його алкогольного сп`яніння, про що він неодноразово повідомляв поліцейським, у тому числі і одразу після продування алкотестеру. Поліцейським, який складав адміністративні матеріали, у зв`язку з запереченням ОСОБА_1 результатів які було отримано за допомогою алкотестеру, грубо порушено приписи п. 7 Інструкції, де зазначено що у випадку незгоди з результатами огляду проведеного на місці, то такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 зазначає, що відеозаписи №2_349393989, № 2_349393990 та № 2_349393991, які були долучені поліцейськими до матеріалів справи, жодного відношення до даної справи не мають так як на них відсутні як сам ОСОБА_1 , так і його транспортний засіб. Великовантажний автомобіль, який зафіксовано на вищезазначених відеофайлах лише візуально схожий на автомобіль яким володів ОСОБА_1 . Отже, ОСОБА_1 19.04.2022 року о 20:30 год. не керував транспортним засобом та не зупинявся співробітниками поліції. Транспортний засіб знаходився запаркований на узбіччі проїзної частини. Співробітники поліції підійшли до стоячого автомобіля та склали відповідний протокол без дотримання вимог передбачених Інструкцією;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів та результатом перевірки на стан сп`яніння ОСОБА_1 із застосуванням приладу Drager Alkotest 7510 ARLМ-0425,

- тест № 604 від 19.04.2022 за результатами якого у ОСОБА_1 виявлено 1,88% проміле;

- відеозапис з нагрудних камер поліцейських,

- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №025080 від 19.04.2022, який ОСОБА_1 підписав та інші докази в їх сукупності.

При цьому, суд зазначив, що з наданого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не висловив незгоду із тим, що не керував авто та не висловлював незгоду із результатами Drager, не зазначав, що він не керував транспортним засобом та не вважається водієм, що свідчить про те, що він визнає факт керування ним ТЗ та результати алкотестеру, а висловлена адвокатом позиція є намаганням уникнути відповідальності та розроблена вже після складення матеріалів.

Посилаючись на наведені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, зокрема у порушенні вимог п.п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, зі змісту протоколу серії ДПР18 №025080 від 19.04.2022 року видно, що 09.04.2022 року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_1 в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Нахімова, №40, керував транспортним засобом «DAF 95XF 430», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Drager Alkotest 7510» ARLМ-0425, тест № 604 від 19.04.2022, за результатами якого у ОСОБА_1 виявлено 1,88% проміле (а.с. 1).

З зазначеного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 його підписав та жодних пояснень щодо його змісту не надав.

З акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) випливає, що ОСОБА_1 погодився з результатами тестування, однак від підпису відмовився.

Зазначені обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної кмери поліцейського, з якого вбачається, що під час тестування водія ОСОБА_1 приладом «Драгер», він показав позитивний результат 1,88 проміле.

Об`єктивно оцінивши докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені вище докази повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння....; 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння...

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, зокрема, ці дані встановлюються, у т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, свідків, засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом.

При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 025080 від 19.04.2022 є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Отже, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає, що вони є безпідставними з огляду на викладене вище, оскільки під час складання відносно нього матеріалів, судом не встановлено жодних порушень. Зокрема, після проходження тестування за допомогою приладу «Драгер», він в протоколі не написав жодних пояснень щодо незгод із його результатом, що свідчить про те, що він фактично погодився із виявленим правопорушенням.

Щодо доводів апелянта про те, що в Протоколі і відеозаписі інформація про те, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я відсутня, зокрема, не встановлені факти, які дійсно та беззаперечно підтверджують факт використання ОСОБА_1 вищезазначеного транспортного засобу, як водія, в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, порядок проведення відеозапису нагрудною камерою поліцейських, передбачений Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції та доступу до відеозаписів на них, затвердженої наказом Департаменту ПП Національної поліції №100 від 03.02.2016 року та Наказом ДПП Національної поліції №14/1 від 24.11.2015 року,

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100 затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них». Так, відповідно до вказаної інструкції використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів), як превентивного поліцейського заходу, є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 3.1 Розділу І Інструкції).

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

2. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Таким чином, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є правом поліції, а також, апеляційний суд оцінює докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення у співвідношенні з іншими доказами, які є належними, допустимими та достатніми для висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції про те, що на відео вбачається, що притягуваний проходить тест Drager, свою незгоду із результатами не висловив та будь-яких заперечень, що він не керував авто та його не зупиняли, не висловив. До того ж у матеріалах справи за протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 №025089 від 19.04.2022 про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 139 КУпАП вбачається, що останній визнав, що наїхав на бордюр, а отже керував ТЗ. Відео, де він спить у кабіні авто знято вже після оформлення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП через декілька годин, коли складалися матеріали за ч.1 ст.139 КУпАП. Отже на думку суду, це є лише позиція для ухилення притягуваного від адміністративної відповідальності.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано застосував стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами, адже воно, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2022 року, відносно ОСОБА_1 про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець