ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/841/23Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 33/817/724/23 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , - адвоката Карапетяна Е.Т.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Карапетяна Е.Т. на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2023 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 14.10.2023 року о 11 год. 44 хв. в с. Купчинці, вул. Габережна, Купчинецької ОТГ, водій ОСОБА_1 керував т/з трактор колісний Беларус-1221.2, д.н.з. НОМЕР_1 із причепом, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, що підтверджується тестом № 489 від 14.10.2023 року із результатом 0, 27 %.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , адвокат Карапетян Е.Т. вважає вищевказану постанову суду незаконною та необґрунтованою. Вказує, що постанова винесена із порушенням норм матеріального права та процесуальних вимог, за неповного з`ясування обставин справи, а висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи.

На переконання апелянта, зібрані працівниками поліції докази у даній справі не можуть вважатися належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Звертає увагу на те, що з відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається,що у ОСОБА_1 відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, які б давали підставу проводити йому огляд на стан сп`яніння.

Зазначає, що після проведення працівниками поліції огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, останні2й неодноразово наголошував, що не погоджується з результатом огляду і просив надати можливість пройти огляд повторно.

Вказує на відсутність в матеріалах справи дозвільних документів щодо використання газоаналізатора Drager Alcotest 6820.

На переконання апелянта, працівниками поліції не дотримано порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.266 КУпАП, не був відсторонений від керування транспортним засобом після складання на нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Виходячи з положень Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована Україною, мінімальна межа вміссту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння повинна становити 0, 25 мг на літр повітря, що видихається, і у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0, 5 проміле.

Узагальнюючи свої доводи, стверджує, що направлені до Козівського районного суду Тернопільської області матеріали про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 у цілому не підтверджують наявність у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт звертає увагу, що працівниками поліції має бути належним чином задокументовано та доведено належними і допустимими доказами наявність причин для зупинки транспортного засобу (факт порушення ПДР, тощо), у той час як відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу свідчить про неправомірність подальших вимог працівників поліції. Зазначає, що з долученого до матеріалів справи відеозапису слідує, що підстав для зупинки транспортного засобу трактору колісного з причепом під керуванням ОСОБА_1 , немає, у зв`язку з чим всі складені процесуальні документи відносно нього (протокол про адміністративне правопорушення, рапорт працівника поліції та ін.) не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2023 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисника Карапетяна Е.Т., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову суду першої інстанції від 29 листопада 2023 року та, у зв`язку з відсутністю належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі відносно нього; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , не дотримався.

Як слідує з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зазначив наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 497669 від 14.10.2023 року;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- роздруківка з приладу Drager Alcotest 6820 прилад ARLJ 0553, тест № 489 від 14.10.2023 року.

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції;

- копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 839602 від 14.10.2023 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126, ч.1 ст.126 КУпАП;

- довідки начальника Сектору поліцейської діяльності № 1 (смт Козова) відділу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області щодо відсутності випадків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та отримання ним посвідчення тракториста-машиніста;

- відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування траспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Як слідує з матеріалів провадження, збір доказів працівниками поліції щодо фіксації правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 проводився після зупинки керованого ним транспортного засобу трактора марки Беларус-1221.2, д.н.з. НОМЕР_1 із причепом, д.н.з. НОМЕР_2 , на польовій дорозі в с. Купчинці Купчинецької ТГ.

За результатом перевірки документів у водія ОСОБА_1 , працівниками поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 839602 від 14.10.2023 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126, ч.1 ст.126 КУпАП, який керував трактором колісним Беларус-1221.2, д.н.з. НОМЕР_1 із причепом, д.н.з. НОМЕР_2 , не мав відповідної категорії у посвідченні тракториста-машиніста на право керування трактором та не мав при собі реєстраційного документа на причіп.

Разом з тим, дослідивши вказаний доказ та поклавши його в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, судом першої інстанції не враховано приписи статті 35 Закону України Про Національну поліцію, якою передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Даний перелік, зокрема, передбачає: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не переміщували в митний режим транзиту.

Проте, аналіз матеріалів провадження судом апеляційної інстанції свідчить про відсутність у працівників поліції підстав, які регламентовані статтею 35 Закону України Про Національну поліцію, щодо зупинки вказаного транспортного засобу, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки характер порушення ПДР за яке ОСОБА_1 працівниками поліції притягнуто до адмінвідповідальності, не давав підстав для зупинки керованого ним траспортного засобу згідно положень ст. 35 Закону України Про Національну поліцію.

Таким чином, суд вважає, що якщо поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимога працівника поліції до водія щодо перевірки документів на право керування транспортним засобом і подальші процесуальні дії є непрвомірні.

Це узгоджується з висновком, якого дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 683/11314/17 від 15.03.2019 року, за змістом якого поліцією має бути належним чином задокументовано та доведено належними і допустимими доказами наявність причин для зупинки транспортного засобу (факт порушення ПДР, тощо), у той час як відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу свідчить про неправомірність подальших вимог працівників поліції.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та судом першої інстанції не наведено належних та допустимих доказів, в контексті положень ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 згідно з приписами ст.35 Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображена у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України» будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Таким чином, не перевіривши належним чином доводи апелянта про відсутність підстав для зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та проведення подальшої перевірки з мотивів порушення водієм Правил дорожнього руху України, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Окрім того, поза увагою місцевого суду та без належної оцінки залишено порядок проведення огляду на стан сп`яніння працівниками поліції, який регламентовано приписами ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст. 266 КУпАП та передбачений затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі - Порядок направлення та огляду № 1103 від 17.12.2008 року) та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735 від 9 листопада 2015 року) і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року (далі Інструкція № 1395 від 07 листопада 2015 року).

Відповідно до п. 2 розділу I Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Аналогічна норма наведена і у п. 1 розділу Х Інструкції № 1395 від 07 листопада 2015 року, у якій вказано, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Таким чином, підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння є наявність ознак алкогольного сп`яніння, визначених приписами п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, які поліцейський повинен повідомити особі, яка керує транспортним засобом, для того щоб вимагати пройти в установленому порядку медичний огляд відповідно до положень п.2.5 ПДР України.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису із нагрудної камери поліцейського, який досліджувався судом апеляційної інстанції, працівник поліції, зупинивши за відсутності належних на те підстав транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , після оформлення відносно водія постанови про накладення адміністративного стягнення, запропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не повідомивши водієві жодної з ознак сп`яніння, як підстави для проведення такого огляду відповідно до п. 3 Інструкції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, обмежившись запитанням чи вживав він алкогольні напої?

При цьому, з матеріалів відеофіксації, долучених до матеріалів справи, у водія ОСОБА_1 не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, в тому числі тих, які зазначені у направленні на огляд водія транспортного засобу на медичний огляд у КНП ТОМЦНЗ ТОР - тремтіння пальців рук та почервоніння обличчя (файл export-dc6wi час 21:36:05 год. - 21:38:38 год. відеозапису).

Також, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до матеріалів відеофіксації характер спілкування ОСОБА_1 з працівникам поліції після проведеного огляду на стан сп`яніння свідчить, що водій фактично не погоджувався із встановленим результатом 0, 27 % та заперечував можливість перебування його в стані сп`яніння, однак йому не було належним чином роз`яснено, що у випадку незгоди з результатом проведеного огляду на стан сп`яніння на місці події, він вправі пройти такий огляд у медичному закладі. Натомість, працівниками поліції водій ОСОБА_1 переконувався, щоб він погодився на встановлений результат і те, що від нього є запах алкоголю.

Таким чином, не врахувавши заперечення ОСОБА_1 щодо проведеного огляду на стан сп`яніння та не забезпечивши проведення його огляду в закладі охорони здоров`я, працівник поліції не дотримався порядку проведення огляду, визначеного ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про недотримання працівниками поліції порядку проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, який регламентовано вищенаведеними нормативно-правовими актами.

Згідно вимог частини 5 статті 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Зазначені обставини вказують на істотне порушення працівником поліції процедури проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, передбаченої ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що є підставою для скасування судового рішення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Козівським районним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

Оскільки наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, є безумовною підставою для скасування судового рішення, суд не дає оцінку іншим доводам, наведеним в апеляційній скарзі.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя