ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2400/23 Головуючий в 1 інст. Піх Ю.Р.
Провадження № 33/807/850/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 34 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк три роки, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що водій ОСОБА_1 08.03.2023 о 16 год. 00 хв., рухаючись по вул. Новокузнецька, 36б, у м. Запоріжжі, керував автомобілем HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням технічного приладу Drager Alcotest 6820, тест №1836, результат 1,42 проміле, чим порушив п. 2.9-а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що під час події працівники поліції порушили вимоги національного закону, зокрема ст. 266 КУпАП, порядок № 1103 та інструкцію № 1452/735, що призвело до неправильної кваліфікації його дій.

Матеріали справи не містять доказів, що того, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в цілому, а лише висловлював незгоду з результатами спеціального технічного засобу.

Вказує, що він не погодився з результатами огляду, що зафіксовано відеозаписом (06:35).

Після його незгоди з результатами огляду, він відмовився і на пропозицію працівника поліції пройти огляд в закладі охорони здоров`я.

Апелянт вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона порушення п. 2.9а ПДР України.

Наголошує, що у формулюванні обвинувачення відсутня ознаки, правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП у вигляді повторності. Фактично в протоколі йому інкриміновано скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Матеріали не містять доказів повторності сконання ним правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення в письмовому порядку за відсутності апелянта.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі № 11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 в судове засідання, яке було призначене на 05.12.2023 року о 10ю00 год. не з`явився. Разом з тим 05.12.2023 року безпосередньо перед судовим засіданням через електрону пошту апелянт подав клопотання про відкладення судового засідання.

Поважність причини неявки до суду апелянт обґрунтовує неможливістю участі його захисника в судовому засіданні і те, що він - ОСОБА_1 в цей час буде перебувати на робочому місці на об`єкті критичної інфраструктури.

Апеляційний суд, аналізуючи такі доводи клопотання, дійшов до висновку, що в його задоволенні слід відмовити, оскільки ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів і не послався на них про те, що він дійсно в цей час перебуває на робочому місці, а його захисник позбавлений можливості взяти участь в засіданні, як особисто, так і через засоби електронного зв`язку.

Крім того з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 не працює. Також в клопотанні апелянт не зазначає, хто є його захисником та у зв`язку із чим він не може взяти участь у судовому засіданні апеляційного суду.

Разом з тим з клопотання безумовно вбачається, що апелянт обізнаний про час та місце розгляду поданої ним апеляційної скарги.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обґрунтованої поважної причини неприбуття до судового засідання апелянтом не зазначено і вважає за можливим розглянути апеляційну скаргу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Постановою районного суду від 31.10.2023 року до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, суд першої інстанції послався на письмові докази, які містяться в матеріалах справи, надавши їм належну правову оцінку.

Так, відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №409719 (а.с.2) ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 08.03.2023 о 16 год. 00 хв., рухаючись по вул. Новокузнецька, 36б, у м. Запоріжжі, керував автомобілем HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням технічного приладу Drager Alcotest 6820, тест №1836, результат 1,42 проміле, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст.130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ПДР України підтверджується наступними доказами:

- реєстраційною карткою ТЗ (а.с.4), якою встановлено, що автомобіль НОМЕР_1 належить на праві власника ОСОБА_1 ;

- роздруківкою з приладу «Драгер 6820» за номером тесту №1836 (а.с.6), відповідно якої результат огляду ОСОБА_1 на місці зупинки становить 1, 42 проміле. Водій ОСОБА_1 вказану роздруківку підписав без зауваження;

- актом огляду та направленням на огляд водія транспортного засобу (а.с.7-8), яким встановлено, що під час події у ОСОБА_1 було виявлено виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд проводився на місці події та результат якого склав 1,42 проміле. ОСОБА_1 з результатами погодився, що свідчить його особистий підпис у відповідній графі акту огляду (а.с.7);

- довідкою з бази даних підсистеми «Адмінпрактика» інформаційного телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», з якої вбачається, що ОСОБА_1 вже притягувався до відповідальності за ст. 130 КУпАП (постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 130 КУпАП від 12.08.2022 року) (а.с. 5);

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску, який містить відеозаписи з місця події та якими підтверджується те, що ОСОБА_1 під час події порушив вимоги п. 2.9а ПДР України.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів його винуватості спростовані повністю змістом відеозапису, який доданий до протоколу та з якого вбачається, що працівники поліції переслідували до місця зупинки автомобіль НОМЕР_1 . Водієм вказаного транспортного засобу є ОСОБА_1 . Під час спілкування працівників поліції з водієм ОСОБА_1 в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки. ОСОБА_1 не заперечував вживання алкогольних напоїв, погодився та пройшов тест. Результат огляду становить 1,42 проміле, що значно перевищує допустиму норму. ОСОБА_1 відмовився від огляду в закладі охорони здоров`я, хоча останньому було роз`яснено його право на огляд в закладі охорони здоров`я за участю лікаря-нарколога. Під час події, ОСОБА_1 намагався вирішити справу іншим шляхом, скаржився на те, що його вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічного правопорушення та у нього відсутні кошти на сплату штрафу.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів апелянта про те, що дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано невірно, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Змістом відеозапису встановлено,що ОСОБА_1 визнав факт вживання алкогольних напоїв, пройшов огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки, йому було роз`яснено можливість пройти огляд в спеціалізованому медичному закладі, на що він фактично відповів, що не бажає притягнення до відповідальності, але результати огляду не оспорював.

Також відповідно до матеріалів справи, зокрема акту огляду та роздруківки з «Драгер» водій ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на місці події, підписавши їх без зауважень.

Піддаючи аналізу вищевказане, апеляційний суд дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 є порушення вимог п. 2.9а ПДР України.

Щодо відсутності формулювання повторності у фабулі протоколу, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Так, дійсно фабула протоколу не містить посилання на повторність, однак, на думку апеляційного суду, таке порушення не тягне за собою скасування постанови районного суду, оскільки працівником поліції було вірно кваліфіковано адміністративне правопорушення за частиною 2 ст. 130 КУпАП, виходячи із зібраних матеріалів справи, що свідчить відповідна графа протоколу «чим порушив вимоги 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч 2 ст. 130 КУпАП». Вказаний протокол був підписаний ОСОБА_1 і в частині кваліфікації водій не заперечував.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9а ПДР України.

Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення, відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду є законною, обґрунтованою і підстав для скасування не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 року, якою ОСОБА_1 , визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/2400/23