СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/5294/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києва П`ятничук І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 17000,00 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року постанову Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року залишено без змін.

05.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відтермінування виконання вказаної постанови суду в частині сплати штрафу на строк шість місяців, тобто до 01 червня 2023 року, оскільки він перебуває у скрутних життєвих умовах.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року у справі № 759/11005/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП - відмовити.

27.04.2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про відтермінування виконання вказаної постанови суду в частині сплати штрафу на строк шість місяців, оскільки він перебуває у скрутних життєвих умовах.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 , вважаю зазначити таке.

У відповідності до ст. 304 КУпАП, питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

В матеріалах заяви відсутні докази будь-яких обставин, які могли б свідчити про поважну причину, яка унеможливлює виконання постанови заявником.

Виписка про рух коштів по картці АТ «Універсал Банк», яка була надана ОСОБА_1 та довідка з Пенсійного фонду України (Форма ОК-5), не свідчить про скрутне матеріальне становище заявника, яке з врахуванням змісту ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути підставою для розстрочки виконання постанови суду.

Крім того, штраф як вид адміністративного стягнення полягає в грошовому стягненні й накладається судом у випадках і розмірі, установлених законом, з урахуванням законодавчо визначених його розмірів.

По суті штраф є заходом примусу, що застосовують від імені держави за постановою суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні її права власності на певну суму грошових коштів, цей вид стягнення спричиняє істотні матеріальні наслідки, невигідні для винуватої особи.

Відтак, призначене стягнення у виді штрафу спрямовано саме на створення істотних матеріальних наслідків для винуватої особи, який за змістом клопотання хоче їх уникнути шляхом сплати у вигідний для нього спосіб, що зводить нанівець саму суть такого стягнення, запропонований засудженим механізм розстрочки штрафу взагалі протирічить приписам КУпАП щодо строків його сплати.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок про те, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове, судове рішення залишалося невиконаним.

За таких обставин, задоволення заяви ОСОБА_1 про безпідставне розстрочення сплати штрафу допускає можливість невиконання судового рішення, що протирічить приписам статті 23 КУпАП про те, що адміністративне стягнення застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, запобігання вчиненню нових правопорушень.

Керуючись статтями 33-35, 301-304 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року у справі № 759/11005/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: І.В. П`ятничук