Справа № 344/1829/23
Провадження № 33/4808/376/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Голуба Г.С. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір,-

встановив:

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 24 січня 2023 року о 23-30 год. в м. Івано-Франківську, по вул.Тисменицька, 208, керував транспортним засобом марки «Chevrolet Malibu» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та проведення такого огляду у медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник адвокат Голуб Г.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є необґрунтованою, винесена без з`ясування всіх обставин справи та без дотримання вимог КУпАП.

Вказує, що по суті вчиненого правопорушення ОСОБА_1 вину не визнає та на місці події повідомив працівникам поліції про те, що не керував транспортним засобом. Відмова від керування транспортним засобом була аргументована відсутністю підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Сторона захисту вказує на те, що 24.01.2023 року ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані сп`яніння і не був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР, як того вимагає закон. Наголошує, що працівник районного управління поліції, який зупинив ОСОБА_1 без належної на те правової підстави, не повідомив водію причину зупинки. Зазначив, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції надав всі необхідні документи, розуміючи, що у країні військовий стан і він повинен виконувати будь яку вимогу працівника поліції.

Проте, ОСОБА_1 категорично заперечив проти проходження огляду на визначення стану сп`яніння, оскільки не порушував жодних пунктів ПДР і підстав для зупинки не було, а тому не вбачав жодних підстав для проходження відповідного огляду, а вимога працівника поліції була вірогідною для виконання постановленого плану по адміністративних справах.

Сторона захисту наголошує, що факт керування ОСОБА_1 у стані сп`яніння не підтверджений жодним доказом у справі. Також відсутні докази у справі щодо зупинки останнього працівниками поліції у відповідності до вимог закону.

Адвокат просить взяти до уваги, що долучені до справи відеозаписи не є безперервними з моменту зупинки транспортного засобу до часу завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення. Наголошує, що на відеозаписах відсутній факт роз`яснення водію його прав та обов`язків, передбачених КУпАП та Конституції України. Окрім того, відеозаписи не містять факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а містяться дані про перебування останнього поряд з автомобілем , коли працівники УПП під`їхали на місце події. Долучені відео файли до матеріалів справи апелянт вважає неналежними та недопустимими доказами у справі, оскільки вони не відповідають вимогам Інструкції та закону.

Апелянт зазначає, що саме долучені відеодокази містять дані того, що ОСОБА_1 не погодився на проходження огляду на визначення стану сп`яніння саме по причині безпідставної пропозиції працівників поліції, оскільки він не був зупинений саме працівниками поліції під час керування транспортним засобом, не порушував ПДР, що б стало причиною підставою для зупинки та в подальшому складанні адміністративних матеріалів. Однак, останній не міг передбачити, що працівники поліції складуть на нього протокол про адміністративне правопорушення та звинуватять його у керуванні.

Окрім того, сторона захисту звертає увагу на те, що додані відео файли підтверджують те, що на час вчинення порушення, який інкримінується правопорушнику, не співпадає з часом, який зазначений на відео файлах, а саме 23.30 год. 24.01.2023 року та 00.04 год. 25.01.2023 року як зазначив поліцейський, що зафіксовано відеозаписами.

Апелянт зазначає, що долучені до матеріалів справи відеозаписи на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого КАС України, а отже копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них ознак цифрового підпису автора.

Наголошує, що відеодиск в матеріалах справи не містить цифрового підпису. Надані відеозаписи у справі з невідомих приладів не є допустимими доказами в розумінні ст.74 КАС України.

За розбіжності часу вчинення правопорушення, який зазначений в протоколі та який зафіксовано на відеозаписах дає підстави для визнання протоколу як такого, що оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки особі інкримінується те чого він не вчиняв.

Адвокат також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані, який б підтверджував, що прилад, за допомогою якого пропонувалось пройти огляд на визначення стану сп`яніння, є допустимим приладом для проведення відповідного огляду. В матеріалах справи відсутній будь який доказ, що прилад був сертифікованим та має дозвіл на використання та пройшов калібрування у відповідності до Інструкції по використанню.

Апелянт наголошує, що в матеріалах справи відсутній акти огляду водія, що є грубим порушенням Інструкції.

Сторона захисту просить не брати до уваги направлення на огляд водія на стан сп`яніння, оскільки він складений з порушеннями, оскільки огляд водія не проводився, водій не рухався на автомобілі та не зупинявся працівниками поліції, які і пропонували проводити огляд за порушення ПДР, що підтверджено матеріалами справи.

Наголошує, що даним порушенням суд не дав аналіз, провів розгляд справи без з`ясування фактичних обставин справи, не надав оцінки доказам надані стороною захисту.

Вказує, що працівниками поліції не доведено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за яке він притягується до відповідальності, а з матеріалів справи неможливо достовірно встановити даний факт, а тому вважає, що відсутні підстави для притягнення останнього до відповідальності.

Враховуючи на відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, просить суд постанову суду скасувати за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції адвокат Голуб Г.С. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явились, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Разом з тим, захисник адвокат Голуб Г.С. подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та участі ОСОБА_1 .

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства та усталеній судовій практиці, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника адвоката Голуб Г.С.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи адвоката Голуба Г.С. перевірялись судом першої інстанції, які наведені ним в клопотанні про закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі перевірені доводи апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не був водієм транспортного засобу і не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є неспроможними та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 ПДР України.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201409 від 25.01.2023 року водій ОСОБА_1 24 січня 2023 року о 23-30 год. в м. Івано-Франківську, по вул.Тисменицька, 208, керував транспортним засобом марки « Chevrolet Malibu» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу Драгер та проведення такого огляду у медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу 1 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області ДПП рядовим поліції Верхоняк Х.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Івано-Франківському міському суді.

В протоколі зазначено свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із їх даними місця проживання та власноручними підписами свідків.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано пояснення свідків, рапорт, направлення, відео бідо камери 471542, зобов`язання.

В протоколі зазначено посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом йому не видавався. Особу водія було встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 через додаток ДІЯ.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.

У відповідних графах протоколу про ознайомлення ОСОБА_1 із його правами та зі змістом протоколу працівником поліції зазначено, що останній відмовився від підпису.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був зупинений транспортний засіб під час керування ОСОБА_1 та, у випадку незгоди із діями працівників поліції, вимагала від нього надати детальні пояснення.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Так, у протоколі також містяться дані про те, що ОСОБА_1 відмовився отримувати копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 дійсно не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки обидва екземпляри протоколу про адміністративне правопорушення (оригінал та копія) знаходяться в матеріалах справи.

Разом з тим, матеріали справи дозволяють встановити, що ОСОБА_1 розумів, що звинувачується в тому, що керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що протокол про адміністративне правопорушення був зачитаний ОСОБА_1 в повному обсязі і останній був ознайомлений із його змістом та сутністю висунутого проти нього обвинувачення. Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився у підписанні протоколу у відповідних його графах та надання пояснень щодо обставин справи, при намаганні працівником поліції виконати вимоги закону щодо вручення під розписку ОСОБА_1 копію протоколу про адміністративне правопорушення, останній категорично відмовився від отримання копії протоколу.

З долучених відеозаписів вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 була спрямована на намагання ускладнити працівникам поліції виконання ними своїх обов`язків і останній неодноразово висловлював незадоволення з приводу законних дій працівників поліції, які вимагали надати документи щодо правомірності керування транспортним засобом та пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ у тому разі коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було зупинено ОСОБА_1 , свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та як водій відмовився від проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі в присутності двох свідків.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту не погоджується із діями працівників поліції, оскільки вважає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому не є суб`єктом правопорушення. Звертає увагу на те, що вимога працівника поліції щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння працівниками поліції була незаконною, оскільки ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу, даних про керування транспортним засобом правопорушником у матеріалах справи відсутні, а тому всі здобуті докази можна вважати неналежними та недопустимими доказами у справі. Апелянтом також звернуто увагу на те, що ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР, а тому вимогу працівника поліції щодо проходження огляду ОСОБА_1 на визначення стану сп`яніння вважає безпідставною та незаконною. Адвокат Голуб Г.С. вказує на те, що відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 фактично не керував транспортним засобом, а перебував біля автомобіля.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, апеляційний суд вважає, що факт неправомірних дій працівників поліції, застосування ними психологічного чи іншого тиску, чи перевищення своїх повноважень, а також щодо фальсифікації матеріалів справи може бути встановлено тільки в межах кримінального провадження стосовно вищевказаних осіб, оскільки встановлення вказаних обставин пов`язано із правом вказаних осіб на презумпцію невинуватості.

Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено доказів, які свідчать про те, що працівники поліції застосовували до ОСОБА_1 фізичне чи психологічне насильство або ж вводили його в оману при пропозиції огляду на визначення стану сп`яніння, відмови водія від проходження огляду на визначення стану сп`яніння та сфальсифікували протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги обставини за яких було виявлено транспортний засіб та, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Досліджений судом відеозапис має надзвичайно високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що свідчить про його особливе значення та вимагає ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до відеозаписів та пояснень ОСОБА_1 , останній був зупинений службовцями територіальної оборони на блокпості для перевірки документів, якими в подальшому було викликано працівників поліції.

Так, відповідно до ст. 3 ЗУ «Про Збройні Сили України» Сили територіальної оборони входять до структури ЗСУ, тож так само можуть бути уповноважені на здійснення перевірок.

Підстави для зупинки транспортного засобу Згідно з п. 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану № 1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби у разі: проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду та виїзду.

Право на проведення перевірки надано відповідним уповноваженим особам: Національної поліції; СБУ; Національної гвардії; Держприкордонслужби; ДМС; Держмитслужби; ЗСУ, які визначені в наказі коменданта (у свою чергу, призначається наказом військового командування разом із відповідними військовими адміністраціями).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 3 ЗУ «Про Збройні Сили України» Сили територіальної оборони входять до структури ЗСУ, тож так само можуть бути уповноважені на здійснення перевірок.

У разі відсутності в особи документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, вона може бути затримана не більш як на 3 години, як це передбачено в ст. 263 КУпАП.

У разі неправомірних дій та припинення правопорушення службовцями територіальної оборони ОСОБА_1 мав право першочергово звертатися до старшого начальника блокпосту та командира відповідного підрозділу чи до Національної поліції.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Із долучених до матеріалів справи відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений службовцями територіальної оборони при перетині водієм ОСОБА_1 блокпосту, при перевірці даних особи та під час спілкування із водієм, службовцями територіальної оборони було викликано працівників поліції.

На відеозаписах зафіксовано, що на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 не бажав надати свої анкетні дані та вказати місце роботи, надати посвідчення водія останній відмовився. Слід зауважити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 належить саме йому на праві власності.

З відеозаписів вбачається, що при спілкуванні з поліцейськими ОСОБА_1 останній відмовився надати посвідчення водія та надати свої особисті дані.

Слід зауважити, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі ОСОБА_1 в категоричній та грубій формі відмовився. Відеозаписами також зафіксовано, що на запитання працівника поліції «куди ви їдете», водій ОСОБА_1 зазначив, що «іде додому, їхав забрати товариша» .

Пацівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки сп`яніння, що і є підставою для проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи містять дані того, що на запитання працівника поліції коли останній вживав алкогольні напої, ОСОБА_1 повідомив, що алкогольні напої вживав вчора, однак він не вбачає причин для проходження відповідного огляду.

Таким чином, ОСОБА_1 визнавав, що керував транспортним засобом та саме як водій транспортного засобу неоднарозово відмовлявся від огляду на стан сп`яніння.

Відеозаписом зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 працівником поліції про наслідки відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння та складання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, на що останній повідомив, щоб працівник поліції складав протокол.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що працівником поліції неодноразово пропонувалось ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі, на що останній в грубій та категоричній формі відмовлявся. Відеозаписами зафіксовано погрози ОСОБА_1 працівнику поліції та намагання водія покинути місце події, в результаті чого останнього було попереджено про обов`язковість виконання ним законних вказівок працівників поліції та зобов`язання останнього залишатись на місці події до завершення складань матеріалів справи.

Відеозаписами також зафіксовано зупинку свідків, в присутності яких працівник поліції в черговий раз запропонував водію ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, на що ОСОБА_1 в категоричній та в черговий раз відмовився. Працівник поліції наголосив на тому, що о 00.04 год. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, що є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП і наголосив ОСОБА_1 залишатись на місці події до завершення оформлення матеріалів справи.

Також, до матеріалів справи долучено відеозапис, на якому зафіксовано оформлення працівниками поліції направлення та інших матеріалів справи. відеозаписами також зафіксовано ознайомлення працівником поліції ОСОБА_1 зі змістом протоколу, зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання протоколу у відповідних його графах та відмову ОСОБА_1 від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відеозаписи містять дані ознайомлення ОСОБА_1 про перевірку автомобіля на відсутність цінних речей в автомобілі та закриття автомобіля перед евакуацією автомобіля на штрафмайданчик. Також відеозаписами зафіксовано повідомлення ОСОБА_1 про заборону керування ним транспортними засобами протягом 24 годин на підставі відсторонення його від керування транспортними засобами.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 розумів, що відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння прирівнюється до відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння та відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Сторона захисту наголошує в апеляційній скарзі про те, що додані відеофайли підтверджують те, що час вчинення порушення, який інкримінується правопорушнику, не співпадає з часом, який зазначений на відеофайлах, а саме 23.30 год. 24.01.2023 року та 00.04 год. 25.01.2023 року як зазначив поліцейський, що зафіксовано відеозаписами. Дані твердження апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими, а також такими які не впливають на правову оцінку дій ОСОБА_1 . Так, у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення останній о 23.30 год. 24.01.2023 року керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а у відповідності до відеозаписів останній о 00.04 год. 25.01.2023 року відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, що послужило підставою для складання відповідного протоколу о 00.28 год. 25.01.2023 року. Зазначені дані є послідовними і логічними, які підтверджують законність дій працівників поліції при оформленні матеріалів справи та спростовують доводи сторони захисту щодо порушення працівником поліції дій при оформленні протоколу.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що долучені до матеріалів справи відеозаписи на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого КАС України, а отже копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них ознак цифрового підпису автора.

Апеляційний суд наголошує на тому, що розгляд даної справи здійснюється на підставі законодавства КУпАП, вимоги якого не передбачають наявності цифрового підпису на відеодоказах у справі, в даному випадку на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції. Посилання апелянта н судову практику у даному випадку є безпідставним.

Адвокат вказав на те, що долучені до справи відеозаписи не є безперервними з моменту зупинки транспортного засобу до часу завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення. Наголошує, що на відеозаписах відсутній факт роз`яснення водію його прав та обов`язків, передбачених КУпАП та Конституції України. Окрім того, відеозаписи не містять факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а містяться дані про перебування останнього поряд з автомобілем , коли працівники УПП під`їхали на місце події. Долучені відео файли до матеріалів справи апелянт вважає неналежними та недопустимими доказами у справі, оскільки вони не відповідають вимогам Інструкції та закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що надані ОСОБА_1 його права у відповідності до вимог ст.268 КУпАП та Конституції України повний чином реалізовані правопорушником під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційному суді на надання доказів щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення та можливістю скористатись правовою допомогою, які ОСОБА_1 в повному обсязі реалізовані.

Апелянт також наголошує на тому, що долучені відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції слід вважати неналежним доказом, оскільки вони є переривчастими та неповними.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи було здійснено за допомогою спеціального приладу персонального відеореєстратора працівника поліції, особливістю якого є фіксація інформації із зазначенням часу та дати в режимі циклічного відеозапису певної довжини, який зберігається в окремих файлах на картці пам`яті відеоприладу.

Так, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, законами та міжнародними, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок порушення прав.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять даних, які свідчать про фальсифікації відеозаписів чи матеріалів справи.

Окрім того, апелянт наголошує на те, що працівники поліції безпідставно не пред`явили йому причину зупинки порушення ПДР, що і послужило відмовою від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння носила правомірний характер у зв`язку з тим, що транспортний засіб під його керуванням ОСОБА_1 безпідставно зупинили та запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння за відсутності в нього ознак алкогольного сп`яніння.

Вищевказані дії водія транспортного засобу ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.2.5 ПДР України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Обов`язок водія транспортного засобу пройти медичний огляд на визначення стану сп`яніння не залежить від правомірності дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу або об`єктивної наявності у водія транспортного засобу ознак сп`яніння.

Так, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, а наявність у водія ознак сп`яніння самостійно визначається працівником поліції.

Апеляційний суд також вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від адміністративної відповідальності, оскільки не діяв в умовах крайньої необхідності, не перебував у стані необхідної оборони та не був у стані неосудності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі. Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду.

За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КНП ПНЦ ІФ ОР (а.с.3), складеного о 00.10 год. 25.01.2023 року у зв`язку з виявленими поліцейським у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці.. Зазначено, що огляд на стан сп`яніння у медичному закладі не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від його проведення, в результаті чого було складено протокол про адміністративне правопорушення ААД №201409.

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи про те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, яке наявне в матеріалах справи направлення, а тому його не можна вважати належним доказом.

Відеозаписами, долученими до матеріалів справи підтверджено оформлення працівником поліції направлення на огляд водія на стан сп`яніння. Дане направлення, відповідно до вимог закону, передбачено для вручення працівнику медичного закладу для проведення відповідного огляду. Вручення водію даного направлення не передбачено вимогами чинного законодавства і не є підставою для визнання даного доказу неналежним та недопустимим.

Сторона захисту наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд зазначає, що наявність або відсутність акту огляду в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Адвокат також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані, який б підтверджував, що прилад, за допомогою якого пропонувалось пройти огляд на визначення стану сп`яніння, є допустимим приладом для проведення відповідного огляду.

Під час судового розгляду суду першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, і не доставлявся до медичного закладу для проведення огляду. Апеляційний суд звертає увагу на те, що відсутність в матеріалах справи свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки Драгер не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи наявне зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201409 відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язувався не керувати транспортним засобом протягом 24 годин, від підпису в якому останній відмовився.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5), з яких вбачається, що 25.01.2023 року були запрошені бути присутніми в якості свідків та в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, про що свідки засвідчили власноручними підписами, що стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №201409.

В матеріалах справи також наявне пояснення ОСОБА_4 (а.с.6), який є військовослужбовцем та у власноручно написаних поясненнях зазначив, що о 23.40 год. на посту охорони громадського порядку було зупинено транспортний засіб Шевроле, в якому знаходився водій та пасажир в сильно алкогольному сп`янінню.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні .

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків в частині обставини відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до рапорту інспектора СНО з ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції В.Савчин (а.с.7) під час несення служби 24.01.2023 року о 23.30 год. На блокпості №437, що по вул. Тисменицька біля АЗС «ОККО» було зупинено автомобіля марки « Chevrolet Malibu» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , в якого під час перевірки документів було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не чітка вимова слів, нестійка хода. Зазначено, що на запитання чому останній керує транспортним засобом у нетверезому стані, ОСОБА_1 відповів, що вживав алкоголь вчора. Після чого було викликано наряд УПП. По прибуттю наряду УПП водій відмовився від проходження огляду у медичному закладі у присутності двох свідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи також долучено довідку з бази даних НАІС про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 (а.с.8).

Апеляційним судом, в результаті перевірки доводів апеляційної скарги не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд вважає, що суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Голуба Г.С., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв