Справа № 219/9749/21
Провадження № 3-в/229/19/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року м. Дружківка Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.,

за участю секретаря судового засідання Незнахіної Д.Є.,

розглянувши подання заступника начальника відділ № 6 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях Карпенко В. про вирішення питання про давність виконання судового рішення від 01 жовтня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2023 року заступник начальника відділ № 6 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях звернулась до суду з поданням про вирішення питання про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт, накладеного постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2021 року, яка набрала законної сили 12 жовтня 2021 року та 16 листопада 2021 року прийнята на виконання Бахмутським міськрайонним відділом № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області, у зв`язку з закінченням строку давності виконання судового рішення. В обґрунтування зазначила, що постановою суду на ОСОБА_1 накладено стягнення за ч. 1 ст. 183-1 КпАП України у вигляді 120 (ста двадцяти) годин суспільно корисних робіт, який на цей час не відбув стягнення, при цьому жодного разу до уповноваженого органу з питань пробації не з`являвся, встановити його місцезнаходження наразі не виявляється можливим. Просить вирішити питання про припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

До судового засідання представник органу пробації та ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилися, проте, суд вважає, що їх неявка не перешкоджає розгляду подання, ураховуючи, що питання, яке ставить орган пробації в поданні, не погіршує становище особи, притягнутої до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши матеріали подання, справи про адміністративне правопорушення, прийшов до такого.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2021 року у справі № 219/9749/21 на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт (а.с. 6).

Згідно ч. 1 ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Відповідно до статті 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями ст. 9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, не містить поняття строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення, тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.

Припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у межах КУпАП можливе лише за наявності обставин, зазначених у п. 5 (видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) ст. 247 цього Кодексу, при наявності яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (ст. 302).

Однак вказана норма має іншу правову природу і не кореспондується зі строками виконання постанов про накладення стягнення у виді адміністративного арешту, а тому у даному конкретному випадку застосована бути не може.

В рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (Novikv.Ukraine), заява № 48068/06).

Натомість, дані строки, передбачені в КК України, а саме, ст. 80 та регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі. Давність не застосовується у разі засудження за злочини проти миру та безпеки людства, передбачені статтями 437-439 та частиною першою статті 442 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є суспільно корисні роботи згідно ст. 51 КК; п. 6-1 ч. 1 ст. 24, 31-1 КУпАП).

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного суспільно корисних робіт повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня її винесення, і в усякому разі не перевищувати 2-х років, а тому суд вбачає підстави для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2021 року за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт.

Керуючись ст.ст. 304, 305 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Подання заступника начальника відділ № 6 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про вирішення питання про давність виконання судового рішення відносно ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , від відбування адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП у вигляді 120 (ста двадцяти) годин суспільно корисних робіт, призначеного постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2021 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.С. Конопленко