КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/824/2420/2023 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ЄУН: 759/3160/23 Суддя у І інстанції: Гончарук О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 536,80 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим в тому, що 1 лютого 2023 року о 22.15 год. у м. Києві по вул. Микити Краснова, 12-А, керував транспортним засобом «Lifan 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager Alkotest 7510», результат огляду більше 5 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилаючись на положення Конституції України, КУпАП, практику Європейського суду з прав людини, позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17, ОСОБА_1 вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування всіх фактичних обставин, а зібрані у справі та досліджені в ході судового розгляду справи докази не є достатніми для визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому, на його переконання, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Як зазначає апелянт, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено три різні склади адміністративного правопорушення, а саме: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, отже особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення дій, що відповідають конкретному (одному або декільком з наведених) складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте, як вказує ОСОБА_1 в мотивувальній частині оскаржуваної постанови зроблено висновок про те, що він «керував автомобілем в стані наркотичного сп`яніння».

Не погоджується ОСОБА_1 і з фабулою, викладеною працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення, в якій зазначено, що він, по-перше, керував транспортним засобом, а по-друге, в стані алкогольного сп`яніння, оскільки це не відповідає дійсності та спростовується його поясненнями та відсутністю доказів його керування. За доводами ОСОБА_1 , він не заперечує факт складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, проте не погоджується з його висновками. Також, апелянт зазначив, що ознайомившись з матеріалами адміністративної справи, він дійшов висновку, що означені матеріали не містять беззаперечних доказів на підтвердження того, що він керував транспортним засобом, оскільки, за його твердженням, автомобілем він не користувався і не керував ним. Крім того, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутній відеозапис з бодікамер патрульних поліцейських, які, нібито, його зупинили, внаслідок чого відсутні і докази факту зупинки автомобіля, керування ним, факту роз`яснення йому прав, як і не відбирали у нього пояснення. Звертає увагу ОСОБА_1 і на те, що працівником поліції не були роз`яснені права, порядок та строки оскарження протоколу, що передбачено приписами ст.ст. 287-289 КУпАП.

ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного розгляду провадження, в суд апеляційної інстанції не з`явився, про поважність свого неприбуття Київський апеляційний суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав, а тому, відповідно до приписів ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка особи, яка подала скаргу,- ОСОБА_1 не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, відтворивши відеозапис подій, апеляційний суд доходить такого висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, як указано у ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані, висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В той же час керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Порядок огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, та регулюється Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

За результатами перевірки матеріалів справи та доводів апеляційної скарги підстав вважати, що суддя місцевого суду неправильно застосував норми матеріального закону, у суду апеляційної інстанції немає.

Зокрема, з провадження у справі та змісту постанови вбачається, що суддя місцевого суду під час розгляду справи вислухав пояснення ОСОБА_1 , дослідив письмові докази у справі та відеозапис, долучений до протоколу, та дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Невиконання ОСОБА_1 вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху доводиться доказами у справі, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 367093 від 1 лютого 2023 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та, окрім іншого, містить виклад суті адміністративного правопорушення, виходячи із характеру вчинених дій, є вказівка на порушення вимог п. 2.9(а) ПДР та посилання на ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас 2);

- чеком приладу «Drager Alkotest 7510», згідно якого результат огляду ОСОБА_1 становить ^^^^^ проміле, який підписаний ОСОБА_1 (ас. 1);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, підписаним ОСОБА_1 (ас. 3);

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 1 лютого 2023 року, де останній зазначає, що близько 22.15з вулиці пролунали звуки удару автомобіля і прибувши до під`їзду побачив, що автомобіль заїхав на сходи будинку і не міг з`їхати, були погнуті перила сходів. За кермом перебував чоловік з явними ознаками перегару, який стверджував, що просто хотів припаркуватись (ас. 4);

- витягом з бази «Армор» стосовно ОСОБА_1 (ас. 5);

- відеозаписом, що міститься на компакт-диску, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат якого показав ^^^^^ проміле, що в рази перевищує допустиму норму алкоголю. ОСОБА_1 не заперечував результати проведеного огляду та в розмові з працівниками поліції повідомив, що «випив годину назад, з роботи їхав, колега звільнявся з роботи, після цього їхав додому, недалеко тут». ОСОБА_1 було поінформовано, що на нього надішли скарги, що він керував транспортним засобом з порушенням ПДР. Потім, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас.6).

Ці докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобуті вони з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи та об`єктивно узгоджуються між собою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в мотивувальній частині оскаржуваної постанови зроблено висновок, що він «керував автомобілем в стані наркотичного сп`яніння», що не відповідає дійсності, є неприйнятними, оскільки суперечать змісту постанови, відповідно до якої ОСОБА_1 визнаний винуватим за керування транспортним засобом саме в стані алкогольного сп`яніння. Керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння ні за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 367093 від 1 лютого 2023 року, ні за змістом постанови у провину ОСОБА_1 не ставилось.

Доводи апелянта про те, що матеріали не містять беззаперечних доказів на підтвердження того, що він- ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки, за його твердженням, автомобілем він не користувався і не керував ним, спростовуються як поясненнями ОСОБА_2 від 1 лютого 2023 року, який був очевидцем того, як ОСОБА_1 «припаркував» свій автомобіль на сходах будинку, при цьому погнув перила сходів, та не міг самостійно з`їхати зі сходів (ас. 4), так і поясненнями самого ОСОБА_1 , що зафіксовано на відеозапису (ас. 6), коли останній підтвердив вживання алкогольних напоїв за годину до досліджуваних подій та погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння (як водій) без будь-яких зауважень та застережень, а також його поясненнями, наданими в суді першої інстанції, відповідно до яких при перепаркуванні автомобіля, який би нікому не заважав, завів його, проте автомобіль покотився назад, внаслідок чого здійснив наїзд на прибудинкові сходи і в цей час приїхали працівники поліції.

Твердження ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не роз`яснили йому права, не відбирали пояснення є безпідставними, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 367093 від 1 лютого 2023 року, ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, розуміння яких він засвідчив власноручним підписом у вказаному протоколі.

В графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» зазначено «надасть в суді» (ас. 2) і таке право в повній мірі реалізовано ОСОБА_1 в суді першої інстанції.

Що стосується посилання апелянта на той факт, що працівником поліції не були роз`яснені права, порядок та строки оскарження протоколу, що передбачено приписами ст.ст. 287-289 КУпАП, то вони є безпідставними, оскільки працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення, положення статтей КУпАП, на які посилається ОСОБА_1 , стосується оскаржень постанов по справі про адміністративне правопорушення.

Посилання ОСОБА_1 в обґрунтування апеляційних вимог на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/537217 на увагу не заслуговують, оскільки в означеній постанові суд касаційної інстанції керувався положенням КАСУ (Кодексом адміністративного судочинства України), в той час як в даному провадженні справа розглядається відповідно до положень КУпАП (Кодексом України про адміністративні правопорушення), що не є тотожними.

Виходячи з наведеного, вважаю, що висновки місцевого суду у постанові, яка оскаржується, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому немає законних підстав для скасування судового рішення і закриття провадження у справі згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, як про це просить апелянт.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, виходячи з санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, перевіривши усі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення постановлено з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 253, 280, 283 КупАП, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А. Васильєва