ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/340/23 Справа № 696/419/23 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Шкреба В. В. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м.Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Кам?янського районного суду Черкаської області від 10 травня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, ІПН НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Кам?янського районного суду Черкаської області від 10 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Як встановлено судом першої інстанції, 22 квітня 2023 року о 00 год. 10 хв. гр. ОСОБА_1 по вул.Героїв Майдану в м.Кам`янка Черкаського району Черкаської області керував автомобілем ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено даними акту огляду за допомогою приладу «Драгер» про вміст алкоголю в крові 1,11 проміле, чим допустив порушення пункту 2.9 а) ПДР України.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, захисник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Кам?янського районного суду Черкаської області від 10 травня 2023 року змінити в частині накладення стягнення та скасувати в частині накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

В апеляційній скарзі посилається на те, що у відповідності ч.2 ст.33, ч.1 ст.34 КУпАП суд має прийти до переконання про необхідність застосування до ОСОБА_1 покарання за вчинене ним адміністративне правопорушення, яке є нижчим від найнижчої межі, що встановлена санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, накладення штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Зазначає, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП притягується вперше; обставини, які могли б бути визнані судом як такі, що обтяжують його відповідальність, у справі відсутні; його протиправні дії не завдали будь-якої шкоди іншим особам, а також не спричинили істотної шкоди громадським чи державним інтересам; свою вину він визнає повністю, розкаюється у вчиненому і зробив для себе висновки про неможливість допущення ним аналогічних правопорушень у майбутньому за будь-яких обставин.

Також зазначає, що ОСОБА_1 , 02.05.2022, на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», призваний у Збройні сили України та який, з 03.05.2022 і по даний час проходить військову службу за призовом на посаді водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення, тобто, право на керування транспортними засобами в умовах військового стану є необхідним ОСОБА_1 , оскільки призведе до неможливості належного виконання ним своїх службових обов`язків.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, вважаю, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Оскільки висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку та учасниками провадження не оспорюється, тому в апеляційному порядку постанова суду в цій частині не переглядається.

Місцевим судом встановлено, що 22 квітня 2023 року о 00 год. 10 хв. гр. ОСОБА_1 по вул.Героїв Майдану в м.Кам`янка Черкаського району Черкаської області керував автомобілем ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено даними акту огляду за допомогою приладу «Драгер» про вміст алкоголю в крові 1,11 проміле, чим допустив порушення пункту 2.9 а) ПДР України.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, судом першої інстанції враховано, що суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення полягає у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП і в ході судового розгляду, суд знайшов таку кваліфікацію підтвердженою.

При цьому, щодо клопотання про призначення ОСОБА_1 стягнення нижче від найнижчої межі, суд керувався положеннями пункту 28 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14, в якому роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що КУпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст.33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.

Тоді як обставин, що обтяжують адміністративну відповідальність суд не знайшов, а обставиною, що її пом`якшує суд вважав щире розкаяння винного, зазначивши, що характеризуючі дані на ОСОБА_1 не зменшують ступеню шкідливих наслідків правопорушення та не впливають на зміну виду стягнення за санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить оскаржувану постанову місцевого суду змінити в частині накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, з мотивів того, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП притягується вперше; обставини, які могли б бути визнані судом як такі, що обтяжують його відповідальність, у справі відсутні; його протиправні дії не завдали будь-якої шкоди іншим особам, а також не спричинили істотної шкоди громадським чи державним інтересам; свою вину він визнає повністю, розкаюється у вчиненому і зробив для себе висновки про неможливість допущення ним аналогічних правопорушень у майбутньому за будь-яких обставин та який, 02.05.2022, на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», призваний у Збройні сили України, та з 03.05.2022 і по даний час проходить військову службу за призовом на посаді водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення, тобто, право на керування транспортними засобами в умовах військового стану є необхідним ОСОБА_1 , оскільки призведе до неможливості належного виконання ним своїх службових обов`язків.

На думку апеляційного суду зазначені доводи є слушними та підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст.24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте, покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст.9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Отже, в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію Про захист прав людини і основоположних свобод, а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа Надточій проти України від 15 травня 2008 року).

ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ у рішенні Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення кримінального обвинувачення.

Позбавлення права керування транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року).

ЄСПЛ у справі Скоппола проти Італії від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний надмірний тягар (рішення у справі від 02.11.2004 Трегубенко проти України).

В свою чергу частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень цієї статті свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення.

При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У чинному КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст.69 КК України), в зв`язку із чим приходжу до висновку про застосування аналогії права при розгляді цієї справи про адміністративне правопорушення в частині призначення адміністративного стягнення.

З огляду на зазначене, а також з урахуванням особи правопорушника, вмотивувавши своє рішення, вважаю за можливе призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 , згідно до витягу наказу №3 від 03.05.2022, виданого т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_3 , відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, призначений на посаду водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_3 (а.с.26).

Також апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП притягується вперше, позаяк матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про інше; обставини, які могли б бути визнані судом як такі, що обтяжують його відповідальність, у справі відсутні; його протиправні дії не завдали будь-якої шкоди іншим особам, а також не спричинили істотної шкоди громадським чи державним інтересам; свою вину він визнав повністю та розкаявся у вчиненому.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 .

З врахуванням наведеного та враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, його особу, ступінь його вини, щире каяття, а також те, що він призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на посаду водія-заправника автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення, вважаю, що позбавлення права керування транспортними засобами буде непропорційним стягненням, яке унеможливить виконання ним своїх посадових обов`язків, відтак ОСОБА_1 слід призначити адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення останнім нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Крім цього, таке стягнення буде дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя , -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Кам?янського районного суду Черкаської області від 10 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - змінити, пом`якшивши стягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. без позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

В решті постанову Кам?янського районного суду Черкаської області від 10 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба