КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4556/2023
Справа № 756/9382/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І., за участю секретаря судового засідання Грицишина А.А.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Шутого Д.С., потерпілої - ОСОБА_2 , захисника потерпілої адвоката Борт П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його захисником адвокатом Шутим Дмитром Сергійовичем,на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 5 (п`ять) діб. Строк відбування покарання відраховувати з моменту фактичного затримання правопорушника.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 19 липня 2023 року, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого мешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , що виразилось у вчиненні домашньої сварки з останньою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Шутий Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вказані судом першої інстанції докази не є достатніми для підтвердження події та винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», можна дійти висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. Рапорт поліцейського не може бути доказом винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Аналіз ч.1 ст.251 КУпАП дає підстави стверджувати про те, що рапорт поліцейського не є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення. Отже, належні та допустимі докази, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні, а ті матеріали, які наявні, не є доказами в розумінні КУпАП, про що самостійно зазначив суд.

Суд в оскаржуваній постанові зазначив про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом протоколу про що свідчить підпис останнього, однак суд не врахував пояснення, які вказав ОСОБА_1 в протоколі. Однак, суд, без наявної доказової бази вини, застосував до ОСОБА_1 найбільш суворий вид адміністративного стягнення - адміністративний арешт.

Зазначає, що в судовому засіданні, яке відбулось 30.08.2023 року, суд заслухав по відеоконференції ОСОБА_2 , яка в своїх пояснення повторила зміст протоколу. Разом з цим, суд фактично не надав можливості особі, яка притягується до адміністративної відповідальності надати свої пояснення, так само як і його захиснику. 29.08.2023 року, ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення, разом з відповідними доказами, які судом враховані не були.

Суд першої інстанції посилаючись на інформацію, яка міститься в листі Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 14.08.2023, не звернув уваги на надану ОСОБА_1 завірену копію постанови від 12.05.2023 року Оболонського районного суду міста Києва в справі №756/2648/23 відносно ОСОБА_1 в частині притягнення останнього до адміністративної відповідальності за аналогічною статтею 173-2 ч.2 КУпАП та який суд закрив, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення.

Вказує, що матеріали справи складено виключно зі слів заявниці, які не містять інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 . Беручи до уваги наявні матеріали справи, з них не вбачається події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу захисник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Борт П.С. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану постанову залишити без змін. Вказує, що суд першої інстанції мав достатньо доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №268264 від 19.07.2023 року ОСОБА_1 не скористався своїм правом надати вичерпні пояснення відносно подій, що стали причиною для складання даного протоколу.

Також ОСОБА_1 не скористався своїм правом надати пояснення щодо подій 19.07.2023 року ні в письмових поясненнях, ні в апеляційній скарзі, а тому можливо зробити висновок про те, що він не заперечує обставини, що відбулись 19.07.2023 року, а саме те, що він спровокував сімейну сварку, нецензурно ображав потерпілу, забрав ювелірні прикраси, відштовхував потерпілу.

При цьому, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд не врахував його пояснень при винесенні постанови, але по суті складеного протоколу ОСОБА_1 не надавав пояснень, хоча й мав таку змогу. Зазначає, що за змістом апеляційної скарги не вбачається, що ОСОБА_1 посилається, що відносно саме нього було винесено терміновий заборонний припис серії АА №264287 від 19.07.2023 року строком на одну добу із забороною у будь-який спосіб контактувати з потерпілою. Як зазначено в самому терміновому заборонному приписі та ч. 9 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_1 було роз`яснено його право на оскарження термінового заборонного припису в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України, про що свідчить його підпис, але ОСОБА_1 не оскаржував цей терміновий заборонний припис погодившись з ним.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Шутий Д.С. підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Захисник потерпілої адвокат Борт П.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити оскаржувану постанову без змін, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Потерпіла ОСОБА_2 , приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити оскаржувану постанову без змін.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шутого Д.С., Тичину Т.В. та її захисника адвоката Борт П.С., дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне порушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону, судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані та перевірені всі обставини справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не може бути визнана законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Так, згідно з диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає, зокрема за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

З наведеного випливає, що обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, яка була або могла бути завдана) та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.3,4, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Тобто, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення по даній категорії справ повинні бути чітко відображені не тільки прояви домашнього насильства, а й наслідки у вигляді заподіяної фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, конфліктна ситуація, сварка, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Обґрунтовуючи висновок про наявність в діях ОСОБА_1 домашнього (психологічного) насильства, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки його вина підтверджується даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 268264, в якому зафіксовано факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_2 . ОСОБА_1 був ознайомлений із його змістом про що свідчить підпис останнього; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , у яких остання вказала, що ОСОБА_1 вчинив сімейну сварку в ході якої ображав її нецензурною лайкою та забрав належні їй золоті прикраси. Крім того, як убачається з рапорту виклику працівників поліції, 19.07.2023 року о 18 год. 23 хв. заявниця ОСОБА_2 викликала працівників поліції за адресою: АДРЕСА_1 , з посиланням на те, що ОСОБА_1 вирвав з рук золото та не віддає його заявниці.

Також, суд зважав на інформацію, яка міститься в листі Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 14.08.2023, зокрема на те, що 18.02.2023 року ОСОБА_2 надавала пояснення дізнавачу ВД Оболонського УП ГУ НП у м. Києві щодо вчинення стосовно неї домашнього насильства починаючи з 03.02.2023 року. У цьому ж листі було вказано, що 24.07.2023 року ОСОБА_1 звертався до поліції з приводу зникнення дружини ОСОБА_2 та їх дітей. Цього ж дня, ОСОБА_2 зверталась до СЮП ВП Оболонського УП ГУ НП у м. Києві щодо припинення розшуку, оскільки вона не зникала, а поїхала від чоловіка по причині вчинення стосовно неї домашнього насильства.

Однак, з висновком суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, погодитись неможливо, з огляду на наступне.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 268264 від 19.07.2023 року, ОСОБА_1 19.07.2023 року, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого мешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_2 , що виражалось у сімейній сварці, чим спричинив шкоду психологічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зі змістом вказаного протоколу ОСОБА_2 ознайомився, що засвідчено його особистим підписом. В графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення, ОСОБА_2 зазначив: «Дружина влаштувала істерику. Ні разу в житті не образив її. Скоріш за все хоче розлучення і забрати дітей. Я її кохаю».

За змістом рапорту інспектора сектору протидії домашньому насильству Оболонського УП ГУНП у м. Києві Антонишина С.М. вбачається, що 19.07.2023 року о 18:04 год. під час добового чергування в складі мобільної групи реагування на факти вчинення домашнього насильства сектору протидії домашньому насильству Оболонського УПГУНП у м. Києві від оперативного чергового Київ-55 було отримано виклик про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , який кваліфіковано як «домашнє насильство» та було зареєстровано в Інформаційному порталі Національної поліції України -ІПНП до журналу Єдиного обліку за № 27836 від 19.07.2023 року.

Під час опрацювання даного виклику було встановлено, що ОСОБА_2 пояснила, що 19.07.2023 року о 18:00 год., за місцем спільного проживання гр. ОСОБА_1 , 1985 року народження, вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: вчинив сімейну сварку.

Крім того, відповідно до рапорту виклику працівників поліції, 19.07.2023 року о 18 год. 23 хв. заявниця ОСОБА_2 викликала працівників поліції за адресою: АДРЕСА_1 , з посиланням на те, що ОСОБА_1 вирвав з рук золото та не віддає його заявниці.

Відповідно до пояснень, наданих 19.07.2023 року інспектору сектору протидії домашньому насильству Оболонського УП ГУНП у м. Києві Антонишину С.М., ОСОБА_2 зазначала, що 19.07.2023 року близько 18:20 год., перебуваючи за місцем проживання, її чоловік ОСОБА_1 вчинив сварку, під час якої ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, забрав її золоті прикраси та відштовхнув її.

З матеріалів справи вбачається, що докази, які долучені до протоколу, ґрунтуються лише на письмових поясненнях ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 вчинив сварку, під час якої ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, забравши її золоті прикраси та відштовхнув її.

Разом з тим, обставини домашнього насильства психологічного характеру, описані у протоколі ВАВ № 268264 від 19.07.2023 року, не дозволяють зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки з протоколу вбачається, що дії ОСОБА_1 виражались у «сімейній сварці, чим спричинив шкоду психологічному здоров`ю».

Однак, про жодні дії, вчиненням яких було здійснене психологічне насильство, ознаки якого визначені у ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи) у протоколі не зазначено. Тоді як під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Відповідно до Академічного тлумачного словника української мови, сварка це гостра суперечка, що супроводжується взаємними докорами, образами.

Отже, поняття «сварка» не охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП та не становить об`єктивну сторону правопорушення. Обопільна сварка - не вказує на дії психологічного характеру одного члена сім`ї щодо іншого.

Крім того, сварка, яка сталася між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілої, не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиною підставою для складання вищевказаного протоколу стали виклик та пояснення ОСОБА_2 , в яких остання звинувачувала свого чоловіка у застосуванні домашнього насильства під час побутового конфлікту, що стався 19.07.2023 року.

В протоколі про адміністративне правопорушення з приводу конфлікту, що стався 19.07.2023 року, щодо викладених у протоколі обставини вчинення домашнього насильства фізичного характеру відносно дружини, ОСОБА_1 зазначив: дружина влаштувала істерику, жодного разу не ображав. Вважає, що дружина хоче розлучення і забрати дітей.

З наявних матеріалів справи, доказів вбачається, що згідно з відповіддю Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві на запит адвокату Борт П., 24.07.2023 ОСОБА_1 звертався до поліції з приводу зникнення дружини ОСОБА_2 та їх дітей. Цього ж дня, ОСОБА_2 зверталась до СЮП ВП Оболонського УП ГУ НП у м. Києві щодо припинення розшуку, оскільки вона не зникала, а поїхала від чоловіка по причині вчинення стосовно неї домашнього насильства (а.с. 42).

Згідно з заявою ОСОБА_2 від 24.07.2023 року до Оболонського управління поліції ГУНПУ, ОСОБА_2 просила не здійснювати її розшук та дітей на підставі заяви батька ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що наразі між ними відбуваються цивільно-правові протиріччя, а саме, нею був поданий позов про розлучення та нещодавно на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо домашнього насильства відносно неї (а.с. 45).

Отже, наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_2 та заява від 24.07.2023 року про те, що ОСОБА_1 , крім іншого, висловлювався нецензурною лайкою, забравши її золоті прикраси та відштовхнув її, не дають можливості безумовно встановити, що діяння ОСОБА_1 можливо кваліфікувати як домашнє насильство психологічного характеру, що інкриміновано ОСОБА_1 в протоколі № ВАВ № 268264 від 19.07.2023 року, враховуючи зміст п. 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», адже в іншій своїй заяві ОСОБА_2 вказує, що причиною суперечок є наявні між ними цивільно-правові спори.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що 19.07.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник побутовий конфлікт, сварка, в якій сторони разом приймали участь. При цьому, в заяві від 24.07.2023 року ОСОБА_2 зазначала, що наразі між ними відбуваються цивільно-правові протиріччя, а саме, ОСОБА_2 подала позов про розлучення.

Та обставина, що конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 супроводжувався викликом поліції та написанням заяви ОСОБА_2 , сама по собі не утворює склад правопорушення у виді домашнього насильства психологічного характеру.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не узгоджується з іншими матеріалами справи, а також з його аналізу неможливо беззаперечно дійти висновку про те, що ОСОБА_1 завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Складений на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 268264 від 19.07.2023 року не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Отже, фактично, вина ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є недоведеною та належним чином не підтверджена.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 - адвоката Шутого Д.С., відзив на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Борт П.С., суд апеляційної інстанції вважає необхідним за наслідками розгляду справи прийняти рішення, яким апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Шутого Д.С. задовольнити, постанову Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року - скасувати, провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 цього Кодексу.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його захисником адвокатом Шутим Дмитром Сергійовичем, - задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративні правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.І. Ящук