ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 Справа №607/17262/23

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Багрій Т.Я., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №974434 від 05 вересня 2023 року: « ОСОБА_1 здійснював провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, а саме з 05 березня 2022 року по 31 серпня 2023 року здавав в оренду помешкання (квартиру) ОСОБА_2 , за що отримував прибуток у розмірі 4500 грн. на місяць, не уклавши письмового договору про здачу в оренду житла, чим порушив ст.1 ЗУ «Про підприємництво» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП».

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Проаналізувавши зібрані по справі докази та дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 252 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 вчинив зазначене у протоколі адміністративне правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП. Належних доказів того, що ОСОБА_1 з 05 березня 2022 року по 31 серпня 2023 року здавав в оренду квартиру без будь-яких дозвільних документів суду також не надано.

До матеріалів справи на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст.164 КУпАП окрім протоколу про адміністративне правопорушення долучено:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №974434 від 05 вересня 2023 року;

- рапорт ДОП СДОП ВППП Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ст.лейтенанта поліції Шмигальського Ю. від 05 вересня 2023 року;

- копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 28 серпня 2023 року;

- фотокопії повідомлень месенджеру «Viber»;

- письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 04 вересня 2023 року;

- відеозапис, що міститься на оптичному носію інформації диску DVD-R.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського кодексу України, не є предметом регулювання цього Кодексу майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України.

Правовідносини стосовно найму (оренди) регулюються главою 58ЦК України та не передбачають державної реєстрації як окремий вид господарювання.

Відповідно до ст.ст.319, 320 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, у тому числі для здійснення підприємницької діяльності. Таким чином, здавання в оренду власного нерухомого майна може здійснюватися фізичними особами, як у межах підприємницької діяльності, так і шляхом виконання норм п.170.1,170 Податкового кодексу без реєстрації орендодавця фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до ст.ст.203, 759ЦК України укладення договору найму (оренди) не містить обмежень та не пов`язує його укладення з державною реєстрацією власника майна, як суб`єкта господарювання, та Закон України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» не містить визначення терміну «господарська діяльність».

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» у переліку послуг для яких необхідно отримання ліцензії відсутнє надання квартири в оренду.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до положень п. 170.1.5 Податкового Кодексу України,якщо орендар є фізичною особою, яка не є самозайнятою особою, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку - орендодавець. Тобто, фізична особа має право здавати в оренду нерухоме майно, без реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Таким чином, чинне законодавство України не вимагає реєстрації особи як суб`єкта господарювання для надання в оренду належного їй житлового приміщення. Також, не вимагається отримання ліцензії, дозволу чи іншого документа дозвільного характеру.

Відповідно до вичерпного переліку дозвільних документів який міститься в Законі України "Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності" договір оренди квартири не є документом дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, а тому склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст.164 КУпАП - відсутній.

У п. 4 постанови його Пленуму від 25.04.2003 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», де зазначено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Оскільки вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофеєва проти Росії» (рішення від 30.05.13 р., заява № 36 673/04) у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 164, 247, 268, 277, 287 КУпАП, суд -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 164 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня отримання постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяТ. Я. Багрій