Провадження № 3/127/3082/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 08.04.2023 о 12.12 год. по вул. Соборна, 90 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Mercedes-Benz, д.н. НОМЕР_1 , відносно якого встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом постановою Вінницького відділу державної виконавчої служби № 61252902 від 13.02.2020.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак його захисник не заперечувала проти здійснення судового розгляду справи за відсутності її підзахисного.

Заслухавши думку захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Зі змісту частини третьої статті 126 КпАП випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

На підтвердження відомостей, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, надані суду матеріали справи містять копію постанови старшого державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Невмержицької Я.А. від 14.07.2020 за № 61252902 (далі Постанова). Зі змісту зазначеної Постанови випливає, що ОСОБА_1 встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Оспорюючи факт доведення змісту зазначеної Постанови до відому ОСОБА_1 , його захисник заявила клопотання про дослідження у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження. За результатами дослідження матеріалів виконавчого провадження суд встановив, що останнє містить лише постанови державного виконавця в частині позбавлення права виїзду за межі України, права користування вогнепальною зброєю та права полювання. Постанова про встановлення обмеження права керування транспортним засобом, копія якої надана до протоколу про адміністративне правопорушення, надані для огляду в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження не містять. Саме тому суд вважає слушними доводи захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в частині того, що її підзахисний не міг бути обізнаний про наявність такої постанови у зв`язку з її відсутністю в матеріалах виконавчого провадження.

Вирішуючи питання щодо можливості підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення Постановою, яка міститься у матеріалах справи, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з приписами абзацу третього частини дев`ятої статті 71 Закону № 1404-VIII постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Зі змісту абзацу четвертого частини дев`ятої статті 71 Закону № 1404-VIII випливає, що постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

При цьому абзацом п`ятим частини дев`ятої статті 71 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Як суд зазначив вище, оригінал постанови державного виконавця, копія якої наявна у матеріалах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, про встановлення обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом у матеріалах виконавчого провадження відсутня. Не містять надані для огляду в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження і відомостей про те, що ОСОБА_1 було направлене відповідне повідомлення про наявність обмеження у праві керування транспортним засобом.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Як суд зазначив вище, захисник Чижика А.В. в судовому засіданні заперечувала автентичність копії Постанови, яка міститься у матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, надані суду матеріали виконавчого провадження не містять відповідної постанови та згадки про неї, у тому числі й щодо наявності відомостей про направлення її для відому чи виконання.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджений факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 126, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: