Справа № 643/3022/23
Провадження № 3/643/1903/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Осадчий О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал, який надійшов з Харківського РУП №2 ГУНП у Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Московського районного суду м. Харкова адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Так, згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №730540 від 12.04.2023, ОСОБА_1 18.03.2023 близько 20:00 год., знаходячись у 1-ому під`їзді будинку АДРЕСА_2 конфліктувала та сварилась з ОСОБА_2 у присутності онуки малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою від 02.05.2023 до справи у якості законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залучено представника органу опіки та піклування Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Викликано для допиту свідків, забезпечено участь педагога або психолога при допиті малолітньої потерпілої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч.1 ст.277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

У судові засідання ОСОБА_1 жодного разу не з`явилась, подала письмові пояснення та заяву у якій просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Судом неодноразово відкладались судові засідання за клопотаннями ОСОБА_1 , а саме у зв`язку із залученням захисника, перебуванням останньої на лікарняному. Однак відомостей залучення до справи захисника Куліш О.Ф. не надала, до суду захисник жодного разу не з`явився, а перебування на лікарняному ОСОБА_1 жодним чином не підтвердила. Дані обставини суд розцінює, як зловживання своїми правами, направлене на затягування розгляду справи.

При цьому, виходячи з положень ст.268 КУпАП, під час розгляду даної категорії справ присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Верховним Судом в п.34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні першої дисциплінарної палати Вищої Ради правосуддя від 25 січня 2019 року №194/1дп/15-19 зазначено, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Судом було вжито всіх необхідних заходів для повідомлення ОСОБА_1 про дату та місце розгляду справи, та реалізації її права на участь при розгляді справи у суді, однак, остання станом судового провадження не цікавилась, у судові засідання не з`являлась, підтвердення поважності причин неявки до суду не надала.

За таких обставин суд приходить до висновку, що причини неявки ОСОБА_1 до суду є неповажними, та враховуючи встановлені законодавством строки для розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також положення ст.268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до наступного.

За змістом ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно із протоколом у вину ОСОБА_1 ставиться те, що остання конфліктувала із ОСОБА_2 у присутності малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, полягає у вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо)

Згідно із п.14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - дитиною, яка постраждала від домашнього насильства є особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Тобто, з огляду на вищезазначене, дитина є постраждалою від домашнього насильства, якщо вона безпосередньо зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

У даному випадку потерпілою значиться саме малолітня ОСОБА_3 , яка відповідно до обставин викладених у протоколі стала свідком конфлікту.

Разом з цим, судовим розглядом не встановлено обставин, які б підтверджували факт вчинення домашнього насильства, свідком якого могла стати малолітня ОСОБА_3 .

Так, долучені до протоколу матеріали не підтверджують факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 , відповідна постанова до матеріалів даної справи не долучена.

Окрім цього, з метою з`ясування всіх обставин даної справи судом, для допиту у якості свідків, викликались ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також малолітня ОСОБА_3 .

Під час допиту ОСОБА_2 пояснив, що він є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 є матір`ю його дружини ОСОБА_4 . З липня 2020 до початку березня 2023 його донька постійно проживала зі ним за адресою: АДРЕСА_3 . Мати доньки - ОСОБА_4 весь цей час проживала окремо за адресою: АДРЕСА_1 . На початку березня 2023 року мати забрала дитину до себе на вихідні, однак дитину йому не повернула та не дозволяє бачити доньку та спілкуватися з нею. 18.03.2023 він приїхав за адресою проживання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_1 , щоб побачити свою доньку, однак, ОСОБА_4 та її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовили йому у побаченні з дитиною, при цьому вони вели себе агресивно по відношенню до нього. З огляду на це він викликав поліцію та повідомив про факт перешкоджання у спілкуванні з його донькою. Після того, як поліція поїхала ОСОБА_4 та її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 продовжили вести себе агресивно, вчинили з ним бійку та відібрали дитину. За фактом протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 він звернувся до правоохоронних органів, та наразі здійснюється досудове розслідування за ч.1 ст.122 КК України.

Під час допиту ОСОБА_6 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . Зазначила, що мати онуки ОСОБА_4 з середини 2020 не проживає з її сином. З цього часу та до початку березня 2023 онука проживала з ними, однак на початку березня 2023 ОСОБА_4 забрала онуку до себе і більше не повертала та не дозволяє їм її бачити. Безпосередньо вона не була присутня під час даного конфлікту, та їй все відомо зі слів сина. Додала, що між її сином на невісткою існує спір щодо місця проживання дитини та її виховання.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , у судове засідання не з`явились, однак подали письмові заяви у яких зазначили, що вони тільки чули гучну розмову людей, бачили поліцейську машину та машину швидкої допомоги, однак не були безпосередніми свідками події, а тому більше повідомити більше вони не можуть.

Інші свідки жодного разу не з`явились, про час та дату судових засідань повідомлялись належним чином.

При цьому, явка представника органу опіки та піклування, як законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також педагога була забезпечена.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , також підтвердили факт конфліктної ситуації, яка виникла 18.03.2023 між ними та ОСОБА_2 з приводу місця проживання дитини.

Враховуючи зазначене у суду не має сумнівів щодо факту конфліктної ситуації, яка мала місце 18.03.2023 близько 20:00 год., у 1-ому під`їзді будинку АДРЕСА_2 .

Разом з цим, дані обставини жодним чином не підтверджують факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, свідком якого могла стати малолітня ОСОБА_3 .

Так, у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», факт наявності 18.03.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства.

Конфлікт (від лат.Conflictus-зіткнення) - це відсутність згоди між двома або більше сторонами, які можуть бути конкретними особами або групами. Кожна сторона робить все, щоб прийнята була її точка зору і мета, і заважає іншій стороні робити теж саме.

Слід зазначити, що ст. 173-2 КУпАП за своїм змістом є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 173-2 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею обов`язковим є посилання на спеціальні норми законодавства, зокрема Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Однак, доказів обставин вчинення психологічного насильства до матеріалів справи не надано. Більше того, у протоколі жодним чином не розкрита суть психологічного насильства, тобто не зазначено, які саме дії вчинила ОСОБА_1 та що від цих дій будь- якому могла бути чи була завдана психологічна шкода, а тому не можливо стверджувати, що мав місце факт домашнього насильства, свідком якого стала дитина.

Отже, суть правопорушення, яка сформульована у протоколі не відповідає змісту Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо дій психологічного характеру та обов`язкових наслідків щодо завдання чи можливого завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, так як мова йдеться про конфлікт.

Згідно зі статтею 2 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. При цьому стаття 17 зазначеного Закону визначає, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд невправі самостійнозмінювати нашкоду особіфабулу,викладену упротоколі проадміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

За таких обставин суть порушення, яке має значення для справи, сформульовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Саме цей документ встановлює в чому полягає суть правопорушення, тоді як суд, покликаний винести постанову, має лише обмежені повноваження щодо встановлення наявності / відсутності вини у скоєному.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Зазначене має суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки неправильне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, унеможливлює визнання судом, здобутих по справі доказів, належними та допустимими, в розумінні вимог статті 251 КУпАП.

Згідно зі статтею 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, у матеріалах справи не має належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, у діях ОСОБА_1 відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, зважаючи на надані ОСОБА_2 покази, суд зауважує, що відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, жодним чином не свідчить про відсутність у її діях ознак складу іншого адміністративного правопорушення, чи навіть ознак кримінального караного правопорушення, та таким діям має бути надана належна правова оцінка.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст. 284 КУпАП передбачено, що постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 247 ч. 1 п. 1, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через через Московський районний суд м.Харкова.

Суддя О.В. Осадчий