Провадження № 33/801/1154/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А. Р.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника Харчука Олександра Петровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2023 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 06 листопада 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. на користь держави.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 03.08.2023 о 05 год 00 хв в м. Вінниці по вул. Лебединського, 4, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, хитка хода. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки під час безперервної відеофіксації на нагрудні бодікамери, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2023 року захисник Харчук О. П. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності неправильно застосовано норми матеріального права та поверхнево розглянуто дану справу, при цьому не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, тому просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що у клопотанні про закриття провадження у справі, поданому до суду першої інстанції, сторона захисту вказувала на той факт, що з пояснень ОСОБА_1 , які підтверджуються відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки йому ніхто не пропонував пройти такий огляд після того, як він відмовився проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager». Також, захист вказував на те, що з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що йому ніхто не вручав копії направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та не ознайомлював з його змістом. Разом з тим, звертає увагу на той факт, що вказані пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з висновками суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваній постанові, з якої вбачається, що судом було встановлено, що: «Зокрема, як вбачається з протоколу про адміністративного правопорушення ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння». Таким чином, захисник вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові підтверджує факт, що працівниками патрульної поліції було порушено вимоги ч. 3 ст. 266 КУпАП, п. 6 Порядку 1103 та п. 7 Розділу 1 Інструкції 1452/735, що свідчить про недотримання встановленого законом порядку огляду та вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній не був направлений на огляд до закладу охорони здоров`я, що свідчить про відсутність в його діях об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, яка полягає саме у відмові від встановленого законом порядку огляду.

Крім того, сторона захисту в клопотанні про закриття провадження у справі наголошувала на тому, що з пояснень ОСОБА_1 , які підтверджуються наявним в матеріалах справи відеозаписом вбачається, що він був фактично затриманий працівниками поліції. Разом з тим, під час затримання вони не склали протокол про адміністративне затримання та не роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, зокрема і права на захист.

Зауважує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, а не інспектором поліції, через що сторона захисту вказувала на те, що вимога до ОСОБА_1 щодо проходження огляду є безпідставною та протиправною, а наявні в матеріалах справи докази є недопустимими, оскільки були зібрані неналежним суб`єктом.

Також звертає увагу, що співробітники патрульної поліції не зафіксували факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з підстав, наведених у ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», тобто в установленому законом порядку за порушення водієм транспортного засобу відповідно до пункту ПДР України, то вимога інспектора патрульної поліції про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною та протиправною.

Що стосується пояснень ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеозаписах, наявних в матеріалах справи, сторона захисту вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що такі пояснення зафіксовані співробітниками поліції ОСОБА_2 та Тесля, які не приймали жодної участі в складанні матеріалів відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП. Також поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що співробітники поліції ОСОБА_2 та Тесля в порушення вимог закону, перед ввімкненням нагрудного відеореєстратора, не попередили ОСОБА_1 про застосування відносно нього такого превентивного заходу, оскільки жодним законом не передбачено можливості таємного відеофіксування особи під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Сторона захисту також звертала увагу суду першої інстанції на те, що працівники поліції під час виконання своїх службових обов`язків порушили вимоги інструкції № 1026, оскільки примусово вимикали відеореєстратор, а також не фіксували всі обставини події, зокрема: факту керування транспортним засобом та процедури оформлення адміністративного матеріалу. Тому з огляду на вищевикладені обставини, сторона захисту вказувала на недопустимість відеофайлів з нагрудних камер працівників поліції у якості доказу. Проте суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, вказані вище обставин до уваги не взяв, не надав їм належної правової оцінки та помилково послався на відеозаписи із нагрудних камер працівників патрульної поліції, як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також, зважаючи на усталену практику ЄСПЛ щодо зазначених порушень, сторона захисту вважає, що суд першої інстанції надаючи оцінку доводам сторони захисту, викладеним у клопотанні про закриття справи, за відсутності сторони обвинувачення, у разі прийняття рішення про визнання винуватим його клієнта, неодмінно перебрав на себе обов`язки щодо підтримання обвинувачення, що є порушенням вимоги безсторонності та є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

На думку захисника, сукупність таких обставин викликає сумнів у достовірності наданих доказів на доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник Харчук О. П. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просить її задовольнити.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частини 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ Про національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, позицій, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стаття 62 Конституції України закріплює правило, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути зупинений співробітниками поліції, або за допомогою інших засобів доказування має бути достовірно встановлено, що особа керувала транспортним засобом, і перебувала в цей час в стані алкогольного сп`яніння.

Чинне законодавство, в тому числі й ПДР України, не містять визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Перебування за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КпАП України, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Судом враховується, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КпАП України, зокрема, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху.

Шляхом дослідження долученого до матеріалів справи відеозапису апеляційним судом встановлено, що відеозапис розпочинається в момент, коли працівники поліції розмовляють з особою, яка встановлена як ОСОБА_1 , в той момент, коли він знаходився на заправці біля магазину, де знаходилася і його машина.

Оскільки обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, працівники поліції зобов`язані були реагувати на заяви ОСОБА_1 про те, що транспортним засобом він не керував, що встановлено з дослідженого відеозапису. Такі ж заперечення він висловлював іншому екіпажу, який прибув на заправку, стверджуючи, що машина там стояла.

Натомість працівниками поліції не було вжито жодних заходів для встановлення і фіксації факту керування особою транспортним засобом, до матеріалів справи не долучено фото чи відеозаписів, які б це підтверджували. При цьому працівники поліції зазначали про необхідність вилучення відеозаписів.

Оскільки безпосередньо уповноваженою особою не було встановлено сам факт керування особою транспортним засобом до його зупинки, подальша вимога співробітника поліції до даної особи пройти огляд на стан сп`яніння, носить неправомірний характер.

Згідно статтею 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 285350 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки.

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КпАП України.

Якщо водій відмовляється від огляду на місці, поліція повинна запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння в спеціальній установі - найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення. І тільки після повторної відмови інспектори можуть виписувати протокол за ст. 130 КУпАП.

Суд вважає, що є слушними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не пропонували у зв`язку з відмовою у проходженні огляду на місці зупинки, пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КпАП України.

З дослідженого відеозапису встановлено, що працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 , що продувши трубку, і за наявності показника про його тверезість, ОСОБА_1 може собі їхати далі, на що останній відповів, що нікуди не поїде. Порядок проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції працівники поліції йому роз`яснюють після складання протоколу (05:41 хв. відеозапису).

Пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 , всупереч вимогам ч. 3 статті 266 КпАП України , поліцейські не пропонували.

Відтак на думку апеляційного суду відеозапис не підтверджує факту його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння у закладах охорони здоров`я, як того вимагає ст. 266 КпАП України та Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідне направлення хоч і міститься у матеріалах справи, проте йому не надавалось і, як видно із відеозапису, він навіть не був з ним ознайомлений, а складене воно вже після складення протоколу. Отже воно не є належним доказом направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я.

Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, верховенства права, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, спрямованої на додержання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої стандарти та вимоги кримінального провадження поширюються на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" рішення від 15.05.2008 року, справа "Озтюрк проти Німеччини" рішення від 21.02.1984 року, "Маліге проти Франції " рішення від 23.09.1998 року, "Гурепко проти України" від 08.04.2010 року).

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Обставини, які зазначені посадовими особами, у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

Також слід зазначити, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останньої, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2023 року відносно ОСОБА_1 про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Харчука Олександра Петровича, подану від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, скасувати та провадження в адміністративній справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко