Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 756/5316/23
Номер апеляційного провадження 33/824/2935/2023
Головуючий у суді першої інстанції Є. В. Дідекно
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
09 червня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року про притягнення

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 ,

громадянина України,

офіційно не працюючого,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП

у с т а н о в и в :

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без вилучення транспортного засобу.

Судом встановлено, що 18.04.2023 о 12 год 40 хв водій ОСОБА_1 , рухаючись в м. Києві по пр. Степана Бандери 23, керував транспортним засобом марки «Yamaha Jog 50», державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії. Відповідно до постанови ЕАР 6296337 від 18.12.2022 здійснив правопорушення повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді Романов О.С. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Апелянт уважає, що протокол про адмінстратине правопоршунення, складений щодо нього не може бути беззапереченим доказом вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки він складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП та в ньому неповно викладена об`єктивна сторона адмінстравтиного правопорушення. Також не може бути однозначним доказом вини особи, яка притягується до відповідальності рапорт поліцейського.

Звернув увагу на те, що суддею суду першої інстанції самостійно усунуто недоліки протоколу про адміністративне правопорушення, а саме щодо позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 . Також вказав, що судом під час розгляду справи не взято до уваги, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП є керування транспортиним засобами особами, яких позбавлено керування ними.

Просить суд звернути увагу, що його ніколи не позбавляли права керування трансопртини засобами, матеріали справи таких доказів не містять.

Крім того апелянт вказав, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані про потерпілих та свідків, не вказано причини відсутності таких даних, що у подальшому може викликати труднощі у розгляді справи, виклику їх у судове засідання та неможливості встановити об`єктивну істину по справі.

Загалом апелянт вважає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, які б підтверджували факт вчинення ним адміністравтиного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що унеможливлює розгляд справи судом.

За наслідками таких встановлених недоліків суд першої інстанції не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути справу, а тому повинен був повернути їх на доопрацювання для усунення недоліків.

ОСОБА_1 вказав, що суд не звернув уваги на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 18.04.2023 о 12 год 40 хв, водій ОСОБА_1 , рухаючись в м. Києві по пр. Степана Бандери 23, керував транспортним засобом марки «Yamaha Jog 50», державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до постанови ЕАР 6296337 від 18.12.2022 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Частиною другою статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини п`ятої статті 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон направо керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Постановою КМУ від 08.05.1993 №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» в пункті 2 встановлено, що посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.

Приписами статті 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення як позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).

Частиною другою статті 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, частина 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, при наведених у постанові обставинах, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на наявних у ній доказах.

Факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та його винуватість підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 024883 від 18.04.2023, у якому викладені обставини правопорушення; рапортом поліцейського взводу 2 роти 2 батальону 3 полку 1УПП в м. Києві ДПП (ЗОПБ) капралом поліції Нескорожена В., згідно з яким було зупинено ТЗ «Yamaha Jog 50», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6296337 від 18.12.2022, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400,00 грн, за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за керування ТЗ «Honda Dio» не маючи права на керування транспортними засобами відповідної категорії; відеозаписом з бодікамер працівників поліції, який був долучений до матеріалів справи, на якому зафіксовано, що працівники поліції під час патрулювання подали сигнал для зупинки, вийшли з автомобіля, ОСОБА_1 сидить на скутері в захисному шоломі та з сумкою з написом «Glovo». На запитання працівника поліції відповів, що не має права керування цим транспортним засобом. На запитання працівника поліції як він їздить без прав ОСОБА_1 відповів, що їздить акуратно, потихеньку, потроху сплачує штрафи. Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 на місці зупинки не заперечував. Натомість запитував у поліцейського чи може він взяти замовлення на доставку «Glovo», проте поліцейський заперечив, запитавши ОСОБА_1 як він збираєься це зробити не маючи права керувати вказаним транспортним засобом.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність у апеляційного суду відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, тому підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення дійсно вказано, що ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортним засобом, що не відповідає дійсності, докази цьому у матеріалах справи відсутні. Однак протокол про адмінстравтине правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, та його фабула містить посилання на повторне протягом року вчинення правопорушення.

Отже дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 5 ст. 126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 126 КУпАП, а не за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП -керування транспортиним засобами особами, яких позбавлено керування ними, про що апелянт зазначає у апеляційній скарзі.

Крім того, із відеозапису нагрудної камери вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівнику поліції, що вже притягувався до адміністравтивної відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом та частинами сплачує штраф, накладений на нього за вчинення правопорушення.

Також ОСОБА_1 повідомив, що має посвідчення водія з правом керування транспортним засобом категорії «В». Проте у нього відсутнє право керування ТЗ відповідної категорії «А1», за що він протягом року притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Зазначена обставина підверджується копією постанови від 18.12.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 17.12.2022 року за ч.2 ст.126 КУпАП та був підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

За таких умов апеляційний суд погоджується із висновками судді суду першої інстанції у тому, що наведене є опискою, яка не має істотного значення, оскільки не спростовує наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Натомість матеріалами справи повністю підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 адміністравтиного правопорушення, що погялає у керуванні транспортним засобом повторно протягом року, не маючи права керування відповідної категорії. При цьому суд ураховує, що ОСОБА_1 висновків для себе не зробив, і знову свідомо продовжує керувати відповідним видом ТЗ, не маючи права керування ним.

Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані.

Хибними є доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки такі доводи повністю спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з нагрудної боді камери працівника поліції.

Так, на відеозаписі зафіксовано, що працівник поліції подавав водію сигнал для зупинки, коли поліцейський зупинив службовий автомобіль, ОСОБА_2 перебував за кермом транспортного засобу у шоломі, та знаходився на краю проїзної частини. У ході розмови з поліцейським ОСОБА_2 намагаєься взяти замовлення, про що питає дозволу у працівника поліції. Сумка з написом «Glovo» за спиною також свідчить, що ОСОБА_1 здійснює доставку за допомогою спеціального додатку. Апеляційний суд бере до уваги, що упродовж всієї розмови ОСОБА_1 не заперечує факт керування ним транспортним засобом, повідомляє поліцейського, що не має права керування відповідної категорії. Наведені обставини у своїй сукупності підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Будь - яких обґрунтованих відомостей, які б ставили під сумнів достовірність та належність зібраних у справі доказів, вказували про порушення вимог ст. 266 КУпАП під час їх отримання, а також об`єктивність поліцейських у справі, суду не надано, їх зацікавленість під час провадження у справі стосовно особи, яка притягується до адмінстратвиної відповідальності не встановлена.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність у апеляційного суду відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У відповідності зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Дії ОСОБА_1 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження того, що ОСОБА_2 не отримував посвідчення водія категорії «А1» та не має права керування транспортними засобами цієї категорії. Однак ця обставина визнається самим ОСОБА_1 та встановлена працівником поліції під час з'ясування обставин та перевірки документів.

Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 повторно притягається до адміністративної відповідальності протягом поточного року за ст. 126 КУпАП, що відрізняється підвищеною суспільною небезпекою при керуванні транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом.

За таких обставин, суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, в повному обсязі врахував вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, які встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Доводи апеляційної скарги у тому, що суддя самостійно кваліфікував дії, вчинені ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, фактично змінивши фабулу адміністративного правопорушення, внесену поліцейськими до протоколу, слід визнати безпідставною, оскільки протокол відносно ОСОБА_1 складно саме за ч. 5 ст. 126 КУпАП та доведеність його вини і кваліфікація дій у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП доведена належним чином розглянутими, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , який полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, і в складеному протоколі йому ставилось в провину порушення вимог п. 2.1 а) ПДР, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, однак останній не мав таких, що в повному обсязі спростовується відеозаписом.

На думку апеляційного суду, суддя суду першої інстанції в даному випадку вірно послався на фабулу протоколу про адміністративне правопорушення та не вийшов за межі протоколу, притягнувши ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності саме за ч. 5 ст.126 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення відображає всі істотні ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 5 т 126 КУпАП, суд самостійно не редагував її, та не відшуковував докази на користь обвинувачення.

Сам протокол про адміністративне правопорушення сумніву не викликає, оскільки складений уповноваженою особою, відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним доказом по справі.

Такий підхід, на якому наголошує особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував би основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності).

Матеріали справи не містять жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення. Доказів оскарження дій працівників поліції при складенні протоколу про адміністравтине правопорушення ОСОБА_1 суду першої та апеляційної інстанції не надав.

Будь-яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови судді суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суддя суду першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Апеляійний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, а будь - яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апелянтом не надано.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким суддя надав належну правову оцінку, з такою оцінкою доказів погоджується і суд апеляційної інстанції.

Отже, апеляційний суд вважає, що будь - яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Будь - яких істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та могли б бути підставою для її скасування або зміни, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено. Такі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону та повністю доводять вину водія ОСОБА_1 у порушенні п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому застосування принципу «поза розумним сумнівом» у даній справі є безпідставним та недоречним, оскільки повністю суперечить встановленим судами першої і апеляційної інстанції обставинам справи, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що йому інкримінується.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, та свідчать про намір уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, проте висновків судді вони не спростовують.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.1 а) Правил дорожнього руху України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою. Підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, про що заявляються вимоги в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач