Провадження № 33/824/4873/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 170 (Сто сімдесят) грн 00 коп.

Стягнутоз ОСОБА_1 судовий збір на користь держави за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0.2 % від мінімальної заробітної плати, який становить 536 (пятсот тридцять шість) 80 коп.

Відповідно до вказаної постанови 8 серпня 2023 о 09 год. 50 хв. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру над своєю сестрою ОСОБА_2 , а саме, ображав словесно, погрожував розправою, вдарив по обличчю.

На постанову Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Мендрик Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справізакрити.

Своє прохання апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення вимог матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які би підтверджували дану подію.

Звертає увагу, на те, що у постанові суду першої інстанції зазначено, що наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №260314 від 8 серпня 2023 року та поясненнями потерпілої особи. Однак, відсутні пояснення будь яких свідків, крім того, потерпіла ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 вдарив її по обличчю, що теж не підтверджується ніякими доказами.

Крім того, зазначає, що він не міг бути 8 серпня 2023 року о 9 год. 50 хв. в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , оскільки в даний період часу перебував в тролейбусі №41, що підтверджує витягом з додатку Київ Цифровий.

Разом з тим, вважає, що судом першої інстанції порушено норму ст. 268 КУпАП відповідно, до якої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також в апеляційній скарзі, представник апелянта просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, зазначає, що постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 отримав 14 вересня 2023 року, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

Перевіряючи матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, апеляційний суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи, що справа перебуває на стадії апеляційного перегляду, перш за все підлягає вирішенню питання про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою.

З матеріалів справи вбачається, що 19 вересня 2023 року ОСОБА_1 вперше звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, яку постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року було повернуто, оскільки до апеляційної скарги не було надано витягу про надання правової допомоги. Постанова Київського апеляційного суду була отримана адвокатом Мендриком Д.О. 5 жовтня 2023 року.

9 жовтня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Усунення порушень скаржником надає право повторного звернення з апеляційною скаргою. Обставин зловживання процесуальними правами не встановлено.

Таким чином, апеляційним судом встановлено наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постановиособі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 , який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, представника поліції Матлаша О.О., понятих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно зясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоровю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоровю іншого члена сімї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №260314 від 8 серпня 2023 року, 8 серпня 2023 року о 9 год. 50 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї фізичного та психологічного характеру, ображав словесно, погрожував розправою, вдарив по обличчю, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять пояснення ОСОБА_2 , на основі яких складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №260314 від 8 серпня 2023 року.

У поясненнях від 8 серпня 2023 року ОСОБА_2 вказувала на те, що вона проживає зі своїм братом ОСОБА_1 , його дружиною ОСОБА_5 та мамою ОСОБА_6 , за якою вона наглядає протягом двох років. ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 ображають її та їх матір, словесно погрожують фізичною розправою, після чергових словесних образ, ОСОБА_1 застосував до ОСОБА_2 фізичну силу , а саме вдарив кулаком по щелепі.

Обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, нічим, крім пояснень ОСОБА_2 , не підтверджуються.

Суд звертає увагу на те, що нецензурна лайка в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному та фізичному здоровю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обовязковою ознакою обєктивної сторони даного проступку.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 8 серпня 2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Так у доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що в час коли було складено протокол, він їхав додому з робочої зміни у підтвердження чого було надано скріншоти оплати за проїзд у муніципальному транспорті з використанням застосунку Київ Цифровий.

Судом апеляційної інстанції також було досліджено довідку з місця роботи, графік робочого часу та відео, надане інспектором Матлашем О.О. на якому зафіксовано початок запису о 10 год 12 хв, що відповідає часу повернення ОСОБА_1 з роботи.

Також на самому відео зафіксовано порушення, яке підтверджено лише словами потерпілої ОСОБА_2 .

Також до суду було забезпечено явку понятих, які дали свідчення, що вони не були учасниками події, яка була згідно фабули протоколу пред`явлена у провину ОСОБА_1 . Сама потерпіла неодноразово викликалася до суду апеляційної інстанції, однак не скористалася своїм правом надати суду свої пояснення.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана