Справа № 309/412/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Панфілова П. Г.,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2023 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 (вісімдесят) коп.

Згідно з постановою, 26 січня 2023 року, приблизно о 21 год 15 хв, у ході реалізації оперативної інформації офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м. д. н. п. Яблунівка), офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. н.п. Тячів) та офіцерами головного оперативно-розшукового відділу 27 прикордонного загону в населеному пункті АДРЕСА_2 , виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Панфілов П. Г., вказує на незаконність оскаржуваної постанови, просить її скасувати. Зазначає, що докази, як містяться в матеріалах справи на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є сумнівними, тому їх не слід брати до уваги. Адвокат Панфілов П. Г. вказує на те, що його підзахисний не мав наміру перетнути державний кордон України, оскільки такої необхідності у нього не було. Про це ОСОБА_1 на місці затримання повідомив прикордонникам, однак останні залишили поза увагою його пояснення, натомість здійснили незаконне адміністративне затримання ОСОБА_1 з метою вчинення тиску, та схилили його відмовитись від послуг захисника та визнати свою провину. Вважає, що право на захист ОСОБА_1 було порушено, оскільки місцевий суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 і своє рішення мотивував тим, що останній подав клопотання про розгляд справи без його участі, однак, як стверджує ОСОБА_1 , вказану заяву він не підписував, вперше побачив її коли ознайомився з матеріалами справи. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Панфілова П. Г., неявка яких, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що сторону захисту належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення від 24.02.2023, однак жодних заяв про відкладення апеляційного розгляду на інший день та відомостей про поважність причин своєї неявки ні ОСОБА_1 , ні адвокат Панфілов П. Г., не подавали.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, - за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №006358, 27 січня 2023 року, приблизно о 21 год 15 хв, у ході реалізації оперативної інформації офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м. д. н. п. Яблунівка), офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. н.п. Тячів) та офіцерами головного оперативно-розшукового відділу 27 прикордонного загону в населеному пункті АДРЕСА_2 , виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. З протоколу також убачається, що ОСОБА_1 послуг перекладача та захисника не потребує, зі змістом протоколу його ознайомлено у присутності двох свідків, громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Викладені у протоколі обставини підтверджуються і протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 від 26.01.2023 (а. с. 3); протоколом огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 26.01.2023 (а. с. 2); поясненнями старшого офіцера прикордонного оперативно-розшукового відділу «з м. д. н. п. Яблунівка», головного оперативно-розшукового відділу 27 прикордонного загону ОСОБА_5 (а. с. 4); поясненнями ОСОБА_1 від 26.01.2023, з яких убачається, що ОСОБА_1 перед початком відбору пояснень роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що підтверджується його особистим підписом; заявою ОСОБА_1 від 27.01. 2023, відповідно до якої ОСОБА_1 визнав вину у вчиненому та просить розглянути справу за його відсутності (а. с. 6).

Докази, наведені вище, які апеляційний суд визнає належними й допустимими, і зібраними відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення - спроба незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший розвідник-водій прикордонного оперативного-розшукового відділу головного оперативно-розшукового відділу 27 прикордонного загону сержант ОСОБА_7 діяв неправомірно при затриманні ОСОБА_1 , при проведенні перевірки та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку, що прикордонник ОСОБА_7 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.

Разом із тим, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які б призвели до надання пояснень чи підписання протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів.

Так, відповідно до диспозиції частини другої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі перетину державного кордону України поза пунктом пропуску у складі групи осіб.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Панфілов П. Г. не заперечують факт перебування ОСОБА_1 27 січня 2023 року, приблизно о 21 год 15 хв, у населеному пункті смт Вишково, і те, що його разом з громадянами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 затримано прикордонниками, однак в апеляційній скарзі сторона захисту заперечує те, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Апеляційний суд розцінює критично твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не мав наміру перетнути державний кордон України, оскільки такої необхідності у нього не було, про що він на місці затримання повідомив прикордонникам, однак останні залишили поза увагою його пояснення, натомість здійснили незаконне адміністративне затримання ОСОБА_1 з метою вчинення тиску, та схилили його відмовитись від послуг захисника та визнати свою провину.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, які свідчать про ймовірний примус, тиск або вплив прикордонників на ОСОБА_1 з метою сфальсифікувати матеріали справи і підписати наявні процесуальні документи, як і того, що він звертався до відповідних правоохоронних органів із заявами чи скаргами на неправомірні дії прикордонників, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд відхиляючи твердження в цій частині бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів справи про адміністративне правопорушення, були незаконними та протиправними.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд порушив права ОСОБА_1 на захист, не повідомивши про час та місце розгляду справи та знехтував процесуальними обов`язками ОСОБА_1 , що призвело до обмеження ОСОБА_1 у наданні пояснень у справі, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються належними доказами у справі.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 був достатньо поінформований, що відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення, крім того, ОСОБА_1 було відомо про розгляд справи в Хустському районному суді, що підтверджується його заявою про розгляд справи за його відсутності від 27.01.2023, у якій він також визнає факт вчинення ним адміністративного правопорушення. Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , який не подавав жодних заяв чи клопотань про відкладення судового засідання на інший день.

Твердження сторони захисту про те, що вищевказану заяву ОСОБА_1 не підписував, вперше побачив її коли ознайомився з матеріалами справи, є необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які дані, які можуть підтвердити той факт, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із завою про підробку його підпису у заяві та інших процесуальних документах. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Панфілов П. Г. не приєднали жодних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що ці підписи належать не йому, а іншій особі, у тому числі не клопотав про передачу матеріалів прокурору або органу досудового розслідування для з`ясування особи, яка підписала протокол та заяву від 27.01.2023.

Отже, суд першої інстанції, дотримуючись визначених у ч. 1 ст. 277 КУпАП строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини з аналогічних питань, зокрема рішень у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, в яких зазначено, що особа у розумінні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, обґрунтовано прийняв рішення у справі за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних та досліджених судом доказів.

Окрім того, права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Отже, доводи апелянта у цій частині не є підставою для скасування постанови судді, оскільки за наявної сукупності наведених вище доказів, відсутність ОСОБА_1 у судовому засіданні не вплинула на доведеність його вини у вчиненні правопорушення та на законність накладення на нього адміністративного стягнення.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що адміністративне стягнення, яке накладено на ОСОБА_1 у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована залишається без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що жодних доказів, які б спростовували чи впливали на висновки суду першої інстанції апелянтом не надано, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлено; що ОСОБА_1 та адвокат Панфілов П. Г., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Панфілов П. Г. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН