Справа № 484/2771/23
Провадження № 3/484/1114/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року м.Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Мельничук О.В., за участі секретаря судового засідання Голубкової Н.М., розглянув справу про адміністративне правопорушення, матеріали по якій надійшли 31.05.2023 року від Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, який не є інвалідом, освіта не повна вища, не працюючого, не одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2023 р. до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №480253 від 26.05.2023 р., згідно якого 26.05.2023 року о 21.30 год. в м.Первомайськ парк «Дружби Народів» по центральній алеї ОСОБА_1 керував мотоциклом «VIPER», д/н НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився на відео боді камери та в присутності свідка, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Ремський Є.В. не з`явилися, останній надав письмові пояснення з проханням проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність ОСОБА_1 , а також просив закрити провадження по справі за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке обґрунтував наступним.

Відповідно до протоколу склад правопорушення визначений як «керував мотоциклом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився на відео боді камери та в присутності свідка». До протоколу в якості доказів надано диск в відеозаписом.

В той же час, належних та допустимих доказів скоєння ОСОБА_1 даного правопорушення працівниками поліції не надано.

Відповідно до протоколу посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось, від керування не відсторонювався. Крім того, працівники поліції ОСОБА_1 не зупиняли під час руху, до протоколу не надано доказів факту керування останнім транспортним засобом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

З огляду на викладене, вважає, що обов`язок щодо збирання доказів працівниками поліції не виконаний в повному обсязі.

Правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, є грубим порушенням Правил дорожнього руху, відповідальність за його скоєння передбачає суттєві наслідки, як то досить великий розмір штрафу та обмеження прав громадянина у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік. Тому, при оформленні даного виду правопорушення повинні бути дотримані всі вимоги, які передбачені діючим законодавством. Формальне відношення до виконання своїх службових обов`язків, тим більш, в умовах воєнного стану, не допускається, та є прямим порушенням своїх посадових обов`язків. Порушення працівниками поліції вимог діючого законодавства під час складання протоколу є самостійною підставою для висновку про недоведеність вини в діях особи, відносно якої такий протокол складений. Під час розгляду справи та прийняті рішення про наявність вини в діях ОСОБА_1 порушено право останнього на захист та не дотримано принципу рівності сторін процесу.

При оформленні обставин події працівники поліції порушили вимоги діючого законодавства, а саме КУпАП, Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.

Зокрема, у частині 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння, хоча і не керував мотоциклом. Працівники поліції не роз`яснили йому, яким саме чином цей огляд має бути проведено, а також, що в разі незгоди з результатами огляду на місці він має право пройти такий огляд в медичному закладі.

Крім того, направлення на проходження огляду працівники не видали, що є окремим порушенням встановленої законодавством процедури. З огляду на викладене, нездійснення поліцейськими належного відеозапису з чіткою фіксацією відмови ОСОБА_1 в присутності двох свідків від проходження огляду на стан сп`яніння є порушенням встановленої процедури оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про недоведеність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, що стосується відеозапису, який наданий до протоколу:

Вбачається відсутність явних ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , оскільки поведінка адекватна, відповідає обстановці, зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, як то незв`язна мова, нестійка хода та інше, не виявлено. Працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру. ОСОБА_1 пояснював, що не керував мотоциклом, але, враховуючи, що працівник поліції наполягав на проходженні огляду, погодився. Йому було надано мундштук до приладу, упаковка якого викликала сумнів у ОСОБА_1 , оскільки була не щільно запаяна, тому були сумніви в том, що цей мундштук раніше не використовувався.

В подальшому, в ході спілкування поліцейських та ОСОБА_1 , підійшов батько останнього, і вже з ним працівники поліції продовжили спілкування. Сам ОСОБА_1 відійшов в сторону, стояв на відстані приблизно 10 метрів. Батько ОСОБА_1 пояснював поліцейським, що мотоцикл взагалі не належить ні йому ні його синові, це мотоцикл друга сина ОСОБА_2 , який також був на місці оформлення протоколу.

Працівником поліції було запропоновано батькові ОСОБА_1 пройти його сином огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що батько відповів відмовою, так як його син не є власником мотоцикла, та не керував ним, відповідно, його ніхто не зупиняв, доказів керування немає.

Працівники поліції сприйняли відмову батька ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння його сином як особисту відмову самого ОСОБА_1 та склали протокол про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, вбачається відсутність доказів скоєння ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення, оскільки не підтверджено факт керування ним мотоциклом, та не підтверджена особиста відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи приписи ст. 268 КУпАП та з огляду на те, що участь особи, стосовно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду справи є необов`язковою, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Ремського Є.В.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи та надані стороною захисту докази, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відсутня з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом статей 251, 256 КУпАП обов`язок щодо належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів покладений на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом диспозиції ст. 130 КУпАП склад даного адміністративного правопорушення утворюється із сукупності фактів, одним з обов`язкових елементів яких є здійснення керування особою транспортним засобом.

Матеріали справи не містять достатньої кількості доказів, які б вказували на доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що давало б поліцейським підстави для висунення йому вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що поліцейські зупинили мотоцикл під керуванням ОСОБА_1 , чи будь-яким іншим способом самі безпосередньо виявили факт керування останнім мотоциклом.

Відповідно до п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У справі № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Коли ж особа перебуває поруч з транспортним засобом або ж у ньому і навіть із ввімкненим двигуном - склад правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.

Під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти безпосередньо перебування у русі транспортного засобу, такий рух повинен здійснюватися за допомогою дії водія.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правил дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

При цьому відповідно до вимоги п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018р. (далі - Інструкція № 1026), які регламентують, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Так, враховуючи приписи ст. 266 КУпАП та п.5 розділу ІІ Інструкція №1026, складення протоколу мало фіксуватися на портативний відеореєстратор безперервно з моменту виникнення у працівників поліції підстав для зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 і до завершення процедури складення протоколу, в тому числі, відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Водночас з дослідженого відеозапису, наданого працівниками поліції встановлено, що відео, яке додано до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №480253 від 26.05.2023 р., як доказ винуватості ОСОБА_1 , не є безперервним та містить відеофайли, які між собою перериваються, при цьому причина переривання запису не вказується.

Даючи оцінку вказаному відеозапису, слід зазначити, що останній не береться до уваги, оскільки в порушення приписів п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 та п. 3.5. розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016р. № 100, відеозапис на якому зафіксовано порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не є безперервним, а відтак є не допустимим доказом (постанова Верховного Суд від 18.07.2019р. у справі № 216/5226/16-а, постанова Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 536/1703/17).

Більш того, з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено законності дій працівників поліції, щодо зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 в розумінні вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

За таких обставин, доказів факту керування ОСОБА_1 мотоциклом, факту зупинки працівниками поліції транспортного засобу, наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та його безпосередньої відмови від проходження огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять.

Таким чином, в сукупності вищевикладеного слідує, що працівником поліції порушено порядок складення протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що має наслідком недійсність результатів такого огляду.

Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010р. адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У справах Малофєєва проти Росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013р.) та Карелін проти Росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016р.) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

На підставі вищевикладеного вважаю, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад і подія адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення, а відтак вказане є підставою для закриття провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 130, 221, 247, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку із відсутню складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя: підпис. О.В. Мельничук