Справа№464/6545/23
пр.№ 3/464/2586/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , притягався 26 січня 2023 року Управлінням патрульної поліції у Львівській області до адміністративної відповідальності за скоєння 26 січня 2023 року правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУАП, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн,

за ч.5 ст.126 КУАП,

у с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 11 вересня 2023 року о 08.25 год по вул.Хуторівка,25 в м.Львові керував автомобілем «Сітроен» номерний знак НОМЕР_2 повторно протягом року без відповідних документів на право керування.

До такого висновку суддя дійшов з огляду на наступне.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа у його вчиненні.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17 сформульовано правовий висновок про те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За диспозицією ч.5 ст.126 КУАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а приписами ч.2 ст.126 КУАП заборонено керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 (із змінами та доповненнями) відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Як унормовано п.п.1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії п.2.1а Правил дорожнього руху України.

Порушення ОСОБА_1 вимог п.2.1а ПДР України та доведеність вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУАП, стверджується наданими органами поліції та безпосередньо дослідженими суддею в порядку КУАП доказами у відповідності до ст.251 КУАП:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 507094 від 18 вересня 2023 року, що за формою та змістом відповідає вимогам ст.256 КУАП, та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;

відеозаписом з місця події з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, де зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем без посвідчення водія, останнім такий факт не заперечено ;

довідкою Управління патрульної поліції у Львівській області від 21 вересня 2023 року, згідно з якою ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 терміном дії до 13 березня 2022 року, статус «анульовано».

Аналіз зібраних у справі доказів у сукупності та взаємозв`язку свідчить про достатність таких для висновку про порушення правил дорожнього руху та вини у цьому правопорушника поза розумним сумнівом, адже достовірно та достеменно будучи обізнаним про відсутність у нього чинного посвідчення водія, керував джерелом підвищеної небезпеки. Підстав сумніватися у достовірності таких не встановлено та захистом таких не наведено.

Надаючи оцінку твердженням захисника - адвоката Карпінської О.Б., викладеним у клопотанні про закриття адміністративного провадження за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, суддя виходить з наступного.

Як регламентовано ст.254 КУАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дійсно суддею встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення за правопорушення 11 вересня 2023 року складено лише 18 вересня 20023 року.

Натомість у рапорті поліцейського УПП у Львівській області від 18 вересня 2023 року ОСОБА_2 вказано, що база ІПНП (інформаційно-комунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України») працювала не належним чином та установити, що ОСОБА_1 притягався за ч.2 ст.126 КУАП не було змоги.

З огляду на відсутність імперативних норм, які зумовлювали недопустимість складення протоколу про адміністративне по спливу двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, суд відхиляє доводи захисника в цій частині як очевидно необґрунтовані.

До того на об`єктивному записі з нагрудних відеореєстраторів поліцейських відображено складення 18 вересня 2023 року протоколу про адміністративне правопорушення у присутності правопорушника з дотриманням вимог ст.256 КУАП, який реалізував своє право на відмову від підписання протоколу та надання пояснень, про що зазначено і в самому протоколі.

Варто зазначити, що за приписами ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

Водночас у матеріалах справи відсутні відомості оскарження неправомірної поведінки працівників поліції, не зазначено як саме такі могли безпосередньо вплинути склад адміністративного правопорушення за ч.5 ст.126 КУАП.

Суддя погоджується із захисником, що за позицією Верховного суду у справі № 524/5741/16-а, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи.

Водночас у даній справі рапорт підтверджує лише об`єктивну неможливість складення протоколу 11 вересня 2023 року, не розцінюється судом як підтвердження чи спростування учинення правопорушення.

У відповідності до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за № 1395, до протоколу про адміністративне правопорушення, окрім іншого, долучаються документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення. Поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Беручи до уваги, що наведеною Інструкції однозначно та безумовно не передбачено часу виготовлення довідок про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення та отримання (неотримання) особою посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а тому датування таких 21 вересня 2023 року з долученням до протоколу, які містять дійсну фактичну інформацію, не спростовану захистом, жодним чином не впливає на належність, допустимість чи достовірність даних доказів. Тому такі аргументи захисту щодо недопустимості таких письмових доказів є неспроможними.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Доводи про відсутність даних щодо технічних засобів, за допомогою яких здійснювалася відеофіксація, є необґрунтованими, оскільки диспозиція ст.256 КУАП та інші норми закону не містять вимоги до засобу відеофіксації. Окрім того, аналізуючи норми КУАП в сукупності, зазначення в постанові про адміністративне правопорушення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис, є тільки обов`язковим при винесенні відповідної постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або ж відповідним приладом (технічним засобом) зафіксовані певні показники швидкість руху, наявність парів алкоголю у повітрі, що видихається, тощо. У даному ж випадку відеозапис є достовірним доказом по справі.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року за № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

За таких обставин суддя вважає покликання захисника щодо безперервності відеофіксації неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія, оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, процедуру складення самого протоколу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи наведене, доводи захисника не ґрунтуються на наведених вище об`єктивних доказах, є голослівними, розцінюються спосіб захисту та зводяться до власного суб`єктивного тлумачення як обставин справи, так і вимог чинного законодавства.

За вчинене порушник підлягає адміністративній відповідальності. Обставини, які б виключали провадження в справі відповідно до ст.247 КУАП та доводили протилежне, відсутні.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користуючись правовою допомогою, до суду не з`явився. Тому відповідно до ч.1 ст.268 КУАП суддя вважає можливим розглядати справу у відсутності порушника, явка у даній категорії справ не є обов`язковою.

Санкція ч.5 ст.126 КУАП є безальтернативною, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Беручи до уваги наведене, на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

До такого висновку суддя дійшов з урахуванням постанови Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, якою установлено можливість позбавляти права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Щодо додаткового адміністративного стягнення, то суддя враховує наступне.

Згідно із ст.28 КУАП оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилучення за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові, з відрахуванням витрат на реалізацію вилученого предмета.

За відомостями УПП у Львівській області автомобіль «Сітроен» номерний знак НОМЕР_2 , яким керував правопорушник, належить йому на праві власності (відображено у реєстраційній картці ТЗ), тому з огляду на ступінь суспільної небезпечності вчиненого доцільно застосувати оплатне вилучення транспортного засобу.

Оскільки на правопорушника накладено адміністративне стягнення, то відповідно до ст.40-1 КУАП з нього на користь держави підлягає до стягнення судовий збір. Обставини, які надавали право на звільнення від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст.221, 251, 252, 283, 284 КУАП,

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років з оплатим вилученням належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля марки «Сітроен» номерний знак НОМЕР_2 , 2002 року випуску, VIN НОМЕР_4 .

Стягнути із ОСОБА_1 536,80 грн судового збору на користь держави.

Реквізити для оплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Львiв. обл./Львів. обл/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38008294, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA 0013001, код класифікації доходів бюджету: 21081300 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, адреса: 79005, м.Львів, вул.К.Левицького, 18, ).

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Державна судова адміністрація України, адреса: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред`являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО