Справа №461/6070/22
Провадження №3/461/1277/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Івано-Франківськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України,

встановив:

23.03.2022 ОСОБА_1 переміщувався через митний кордон України у пункті пропуску «Грушів» митного поста «Яворів» Львівської митниці у напрямку «виїзд з України», у якості водія транспортного засобу марка/модель «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN-код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Громадянин ОСОБА_1 до митного оформлення подав декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей, заповнену 23.03.2022. У цій декларації громадянин ОСОБА_1 зазначив про факт переміщення валютних цінностей у розмірі 130000 (сто тридцять тисяч) доларів США. Для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 130 000 доларів США ОСОБА_1 до митного оформлення, відповідно до вимог пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, надав довідку про зняття готівки з власного рахунку від 26.01.2022 № 263-2642/22, видану AT Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова 78). 20.07.2022 Львівська митниця направила на адресу AT «Кредобанк» лист за вих. №7.4-4/20-03/14/13938 щодо підтвердження/спростування акту видачі довідок про зняття готівки з рахунків, у тому числі і довідки від 26.01.2022 № 263- 2642/22, яку громадянин ОСОБА_1 23.03.2022 подав до митного контролю. AT Кредобанк» листом від 03.08.2022 №63-15309/22 повідомило Львівську митницю про те, шо не видавало довідки долучені митницею до листа (від 20.07:2022 № 7.4-4/20-03/14/ НОМЕР_3 ), зокрема довідки від 26.01.2022 №263-2642/22, яку громадянин ОСОБА_1 подав до митного контролю.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Довгань Б.В. факт вчинення правопорушення наведеного у протоколі про порушення митних правил заперечив з мотивів наведених у письмових поясненнях долучених до матеріалів справи та просив закрити провадження у справі. Зокрема, захисник вказує на те, що ОСОБА_1 не приховував грошові кошти та не мав наміру їх не декларувати. Навпаки, під час перетину державного кордону України 23.03.2023, ОСОБА_1 зазначив про факт переміщення валюти разом з оригіналами підтверджуючих документів. Наголошує на тому, що довідка АТ «Кредобанк» від 26.01.2022 № 263-2642/22 під час митного оформлення та подання письмової декларації і проходження митного контролю ОСОБА_1 не подавалася. Про неї ОСОБА_1 довідався коли знайомився з матеріалами справи. Жодних депозитних рахунків у АТ «Кредо Банк», зокрема на яких зберігалися кошти на суму 130 000 доларів США, ОСОБА_1 не мав та не відкривав. Захисник стверджує, що до протоколу про порушення митних правил не долучено належних доказів, які б свідчили про подання ОСОБА_1 митному органу недостовірних чи одержаних незаконним шляхом документів, а також документів, які містять ознаки підробки, зокрема відсутні належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 подав митному органу довідку АТ «Кредбанк» від 26.01.2022 № 263-2642/22.

Захисник вважає, що долучені до протоколу копії документів не є доказами, в розумінні ст. 495 МК України, оскільки такі документи не засвідчені у встановленому законом порядку, а саме не містять відмітки «згідно з оригіналом». У свою чергу, Декларація транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей від 23.03.2023 не містить переліку додатків, які подавалися разом з нею, а також не містить інформації щодо її додаткових аркушів. Довідка АТ «Кредобанк» від 26.01.2022 №263-2642/22 не містить жодного засвідчувального надпису та/або підпису зробленого ОСОБА_1 або іншу відмітку, яка об`єктивно посвідчує факт подання вказаного документу ним разом з Декларацією для митного оформлення. Захисник вважає, що Львівська митниця під час проведення митного контролю у формі пост-митного контролю порушила 30-ти денний строк, встановлений ст. 337-1 МК України, для проведення такої форми митного контролю.

Крім того, захисник вказує на те, що до листа-відповіді АТ «Кредобанк» від 03.08.2022 № 63-15309/22, підписаного начальником відділу управління клієнтським досвідом Департамент маркетингу О.Шкорик, не долучено документа, яким дану особу було уповноважено представляти інтереси АТ «Кредобанк» перед державними органами влади, а тому вважає, що вищевказаний документ не породжує жодних правових наслідків, оскільки підписаний неуповноваженою особою.

Також, захисник стверджує, що наявні у матеріалах справи знімки екрану комп`ютера з відображенням відомостей внесених до АСМО «Інспектор» не можуть вважатися письмовим доказом, оскільки не засвідчені належним чином. Захисник стверджує, що суперечності стосовно прізвища та адреси особи-декларанта на вищевказаних знімках свідчать про їх неналежність.

Сторона захисту просить при ухваленні рішення у справі врахувати надані суду докази на підтвердження законності джерел походження валютних коштів у ОСОБА_1 , а саме документи, що підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 різного роду фінансових операцій направлених на зберігання та використання грошових коштів на суми, що дорівнюють та/або перевищують 130 000 доларів США.

На думку захисника наявні у протоколі недоліки, а саме те, що місцем вчинення порушення митних правил зазначено «пункт пропуску «Краковець», тоді як ОСОБА_1 23.03.2023 проходив митний контроль під час перетину кордону України у пункті пропуску «Грушів» митного поста «Яворів», усунуті митним органом не були. Отже, захисник стверджує, що додаткова перевірка проведена митним органом після ухвалення у даній справі рішення апеляційним судом була проведена неповно, а тому відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Представник Львівської митниці Державної митної служби протокол підтримав, додатково вказав, що під час проведення додаткової перевірки митний орган врахував у повній мірі доводи наведені апеляційним судом та усунув відповідні недоліки.

Заслухавши доводи представника митниці та захисника, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст. 486 МК України).

Згідно ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 483 МК України, відповідальність настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Відповідно до пункту 57 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Згідно з частиною третьою статті 197 Митного кодексу України переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про валюту і валютні операції".

Частиною 1 статті 8 Закону України від 21.06.2018 «Про валюту і валютні операції» визначено, що Транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1 та 3 статті 8 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» визначено, що транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту 5 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 3, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу.

Згідно пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5, фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро, на підставі документів, що підтверджують:

1) зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро;

2) придбання цією особою банківських металів у банках та/або Національному банку виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро.

Документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках фізичними особами-резидентами з метою її вивезення, є чинними протягом 90 календарних днів із дня зняття ними готівки з власних рахунків у банках.

Оцінюючи доводи учасників процесу, а також наявні у матеріалах справи докази, враховую також наступне.

Жоден з учасників процесу не оспорює те, що 23.03.2022 ОСОБА_1 переміщувався через митний кордон України в пункті пропуску «Грушів» митного поста «Яворів» Львівської митниці у напрямку «виїзд з України», у якості водія транспортного засобу марка/модель «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN-код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Громадянин ОСОБА_1 до митного оформлення подав декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей заповнену 23.03.2022, у якій зазначив про факт переміщення валютних цінностей у розмірі 130000 (сто тридцять тисяч) доларів США.

Розбіжність у позиції учасників провадження фактично зводиться до того чи подавав ОСОБА_1 під час перетину митного кордону довідку про зняття готівки з власного рахунку від 26.01.2022 №263-2642/22, видану AT Кредобанк».

Так, захисник вказує на те, що ОСОБА_1 таку довідку не подавав, а представник митниці стверджує протилежне.

Встановлення даного факту має ключове значення для вірної кваліфікації дій ОСОБА_1 та встановлення наявності чи відсутності у його діях ознак адміністративного правопорушення.

Варто також зазначити, що доводи сторони захисту додатково ґрунтуються на неналежності і недопустимості наявних у матеріалах справи доказів.

При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами (постанова Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р.).

Судом встановлено, що у протоколі про порушення митних правил №1115/20900/22 місцем вчинення порушення митних правил ОСОБА_1 зазначено пункт пропуску «Краковець» митного поста «Яворів» Львівської митниці у напрямку «виїзд з України». Водночас, наведене у протоколі місце порушення правил, яке є одночасно місцем перетину митного кордону, не відповідає фактичним обставинам справи.

Наведений факт визнається митним органом, не оспорюється ОСОБА_1 та його захисником, а також підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 ОСОБА_1 , поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні, а також долученими до матеріалів справи протоколами опитування зазначених осіб.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо помилок у протоколі, як однієї з підстав закриття провадження у справі, враховую наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення займає провідне місце у переліку засобів, за допомогою яких встановлюються фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку посадові особи уповноважених органів або суд встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину особи у його вчиненні та інші обставини, що наведені, серед іншого, у ст. 489 МК України i мають значення для правильного вирішення справи. Така позиція законодавця вимагає саме від посадових осіб, які складають протокол, суворо дотримуватися порядку його оформлення.

Фактично протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 495 МКУ, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Водночас, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Наявний у справі протокол про порушення митних правил складено відносно ОСОБА_1 , із зазначенням часу та суті правопорушення. Водночас, сам по собі цей протокол є лише засобом фіксації порушення, яке виявлено працівником митного органу, та є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 495 МКУ, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Отже, наведене свідчить про те, що протокол повинен оцінюватись в сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. В свою чергу, неточності наведені у протоколі які стосуються місця вчинення правопорушення не впливають на кваліфікацію дій особи, адже у даному випадку ОСОБА_1 інкримінують переміщення через митний кордон України товарів валютних цінностей на суму 130 000 доларів США, з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом. У свою чергу, невірне помилкове зазначення митного посту у протоколі не впливає на можливість ОСОБА_1 реалізувати право на захист, адже такі обставини перевіряються в ході розгляду справи і вони не впливають на вірність кваліфікації дій особи, а стосуються виключно фактичних обставин справи.

З аналогічних міркувань суд виходить оцінюючи доводи сторони захисту про недопустимість доказів, які стосуються невірного зазначення у окремих матеріалах справи місця народження ОСОБА_1 та номеру його паспорта громадянина України, а також помилки у видруку з АСМО «Інспектор» (а.с. 10), де у базу даних внесена інформація щодо особи-декларанта, а саме: у графі «прізвище» зазначено « ОСОБА_4 », тоді як прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності « ОСОБА_5 » (а.с. 10); у графі «адреса особи» зазначено « АДРЕСА_2 », у той час як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності проживає за адресою « АДРЕСА_1 ».

Отже, суду надані копія паспортного документа з яких встановлено місце народження ОСОБА_1 та вірні номер та серія паспортного документа. Також судом встановлено, що представники митного органу не заперечують цих помилок допущених у відповідних документах, що зокрема вбачається з наведених вище пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні, а також долучених до матеріалів справи протоколів опитування цих осіб. Так, зазначені свідки повідомили суд, що такі помилки були допущені механічно, зокрема внаслідок високої завантаженості. Водночас, свідки вказали, що ці дані стосуються саме ОСОБА_1 .

Оцінюючи доводи учасників провадження стосовно того чи подавав ОСОБА_1 під час перетину митного кордону довідку про зняття готівки з власного рахунку від 26.01.2022 № 263-2642/22, видану AT Кредобанк», виходжу з наступного.

Судом були створені належні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема доводиться тим, що суддя дослідив усі надані учасниками справи докази та розглянув усі клопотання заявлені під час дослідження обставин справи та судового провадження, а також не обмежував учасників процесу у можливості реалізувати свої процесуальні права.

Оцінюючи доводи учасників провадження та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі також враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловлені у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного та об`єктивного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії представників митниці. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників митниці) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Як наведено вище, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Захисник Лехіцького І.С. стверджує, що останній довідку від 26.01.2022 № 263-2642/22, видану AT Кредобанк», під час перетину митного кордону не надавав і йому не відомо про її походження.

Сторона захисту також надала документи які засвідчують наявність у ОСОБА_1 у 2012-2013 роках банківських внесків у сумі 90 000 доларів США та у 2018 році 150 000 доларів США. Отже, позиція захисту, серед іншого, також ґрунтується на тому, що кошти які перевозив ОСОБА_1 мають легальне походження і до введення воєнного стану він не мав наміру їх вивозити.

В цьому контексті слід відзначити наступне.

По-перше, наведені документи стосуються обставин які мали місце понад п`ять років назад.

По-друге, Закон України «Про валюту і валютні операції» визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства. Метою цього Закону є забезпечення єдиної державної політики у сфері валютних операцій та вільного здійснення валютних операцій на території України.

У свою чергу, стаття 68 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, незважаючи на той факт, що в ході розгляду справи документально підтверджено те, що у розпорядженні ОСОБА_1 п`ять років назад була сума грошових коштів на рахунку у банку яка за своїм розміром відповідає тій сумі яка ним перевозилася через митний кордон у 2022 році, він був зобов`язаний надати митному органу документ про зняття готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро і такі документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках фізичними особами-резидентами з метою її вивезення, є чинними протягом 90 календарних днів із дня зняття ними готівки з власних рахунків у банках.

Таким чином, наведені положення зазначених вище нормативних актів вказують на те, що у ОСОБА_1 був достатньо обґрунтований мотив на вчинення адміністративного правопорушення, адже очевидним є те, що за відсутності відповідного документа (довідки) він не міг вивести наявні у нього валютні цінності. Сам по собі той факт, що він задекларував валюту не свідчить про відсутність у його діях інкримінованого правопорушення, адже він про валюту заявив сам. В свою чергу, якщо би він мав намір перевести валюту не декларуючи, такі дії мали б іншу кваліфікацію та кваліфікуючи ознаки і йому вони не вміняються.

Очевидним для суду є те, що наведені вище нормативні акти ухвалювались з метою регулювання валютного ринку, запобігання проведенню незаконних валютних операцій та уникненню від сплати податків, «відмиванню» грошей здобутих незаконним шляхом, знищення ринку тіньового обігу валютних цінностей тощо, тобто переслідували легальну мету.

Також очевидним є той факт, що стверджуючи про ненадання митному органу довідки від 26.01.2022 № 263-2642/22 представник ОСОБА_1 не надає жодних обґрунтованих пояснень з приводу того, як ОСОБА_1 перетнув митний кордон за відсутності документа який є обов`язковим задля отримання можливості вивести валютні кошти у сумі 130 000 доларів США. В той же час, матеріали справи не містять жодних даних стосовно того, що представники митного органу не перевіряли наявність такого документу у ОСОБА_1 . Очевидним є також і те, що оформляючи перетин митного кордону ОСОБА_1 , який задекларував перевезення валюти і перетинав митний кордон на відповідному пості, представники митного органу не могли не розуміти, що для перевезення такої суми коштів декларант повинен надати відповідний документ довідку.

Наведені факти вказують на те, що версія сторони захисту спрямована виключно на уникнення притягнення до відповідальності ОСОБА_1 і не відображає фактичні обставини справи.

В цьому контексті, оцінюючи доводи сторони захисту, суд неухильно дотримується принципу презумпції невинуватості і виходить з того, що винуватість ОСОБА_1 повинна бути доведена саме митним органом, а сам ОСОБА_1 чи його захисник не повинні доводити невинуватість особи щодо якої складено протокол.

Отже, факт вчинення інкримінованого ОСОБА_1 доводиться також наступними перевіреними судом доказами, а саме:

-протоколом про порушення митних правил №1115/20900/22 від 31.10.2022;

-копія декларації транскордонного переміщення від 23.03.2023;

-запит до банку від 20.07.2022 «Про надання інформації» та відповідь на нього;

-копія довідки від 26.01.2022 № 263-2642/22, видана AT «Кредобанк»,

-видруком з АСМО «Інспектор»;

-протоколами опитування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також їх поясненнями в судовому засіданні, згідно яких останні повідомили суд про обставини складання протоколу щодо ОСОБА_1 та перетину кордону останнім. Зокрема, свідок ОСОБА_3 вказав, що наявну у матеріалах довідку банку під час митного контролю подавав саме ОСОБА_1 . В свою чергу, свідок ОСОБА_2 вказав на причини допущення ним помилок у матеріалах справи та вказав, що такі документи дійсно стосуються саме ОСОБА_1 . Варто відзначити також, що наведені свідки вказали у судовому засіданні те, що вони надають пояснення добровільно, ніхто на них не тисне і ці пояснення вони ні з ким не погоджували.

Також, суд не погоджується з доводами сторони захисту щодо того, що відсутність відмітки «Згідно з оригіналом» робить докази недопустимими, адже судом перевірений їх зміст та походження і вони співставлені з усіма матеріалами справи та не містять даних які суперечать обставинам встановленим судом у формулюванні суті правопорушення.

Відсутність у Декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей від 23.03.2023 переліку додатків, які подавалися разом з нею, а також інформації щодо її додаткових аркушів не встановлює факту не подачі відповідної довідки. Тим більше бланк такої Декларації є стандартним і не передбачає наведених розділів чи пунктів та не встановлює обов`язку зазначення такого роду інформації.

В ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту щодо порушення положень ст. 337-1 МК України, оскільки процедура визначена наведеною статтею, за твердженням самого представника митниці, цим органом не застосовувалась.

Також, у суду немає підстав ставити під сумнів зміст листа-відповіді АТ «Кредобанк» від 03.08.2022 № 63-15309/22, чи повноваження особи яка цей лист підписала, адже як запит, так і відповідь скеровувались у спосіб які відповідають чинному законодавству.

В свою чергу, відомості внесені до АСМО «Інспектор» перевірені судом, такі підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, поясненнями наведених вище свідків, в тому числі щодо причин неточностей, і, як наведено вище, сам факт перетину митного кордону ОСОБА_1 у час наведений у протоколі ніким не оспорюється.

Вказані вище докази засвідчують те, що 23.03.2022 ОСОБА_1 переміщувався через митний кордон України в пункті пропуску «Грушів» митного поста «Яворів» Львівської митниці у напрямку «виїзд з України», у якості водія транспортного засобу марка/модель «TOYOTA LAND CRUISER 200», до митного оформлення подав декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей заповнену 23.03.2022, у цій декларації зазначив про факт переміщення валютних цінностей у розмірі 130000 (сто тридцять тисяч) доларів США, для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 130 000 доларів США ОСОБА_1 до митного оформлення надав довідку про зняття готівки з власного рахунку від 26.01.2022 № 263-2642/22, видану AT Кредобанк».

В свою чергу, надані суду стороною захисту результати дослідження із використанням поліграфа від 15.02.2023 не є доказом який має імперативний характер, а оцінюється судом в сукупності з іншими вищезазначеними доказами. Також факт звернення ОСОБА_1 до органів Державного бюро розслідувань не спростовує факт вчинення ним інкримінованого правопорушення, тим більше, що в ході розгляду справи не встановлено даних про притягнення будь-яких осіб до відповідальності за наслідками проведення відповідного розслідування.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України доведена повністю, а його дії вірно кваліфіковані як переміщення через митний кордон України товарів валютних цінностей на суму 130 000 доларів США, з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в ході розгляду справи докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак суд вважає доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Суд приходить до висновку про те, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні, тобто вина ОСОБА_1 доведена поза розумним сумнівом.

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обтяжуючих та пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_1 обставин судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, суд бере до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкцією ч. ст.483 МКУ передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

З урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, ступеня його вини, способу вчинення правопорушення, мету накладення стягнення та співрозмірність можливого покарання вчиненому правопорушенню, приходжу до висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товару, а товар, що був предметом порушення митних правил, слід конфіскувати в дохід держави.

Відповідно до матеріалів справи, грошовий еквівалент перевезених коштів у національній валюті становить 3 803 137,00 грн гривень.

Згідно ч.2 ст.541 МК України, у разі неможливості конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, з осіб, які вчинили порушення митних правил, державним виконавцем за рішенням суду в установленому законом порядку може стягуватися вартість цих товарів, транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, товари, які були безпосередніми предметами порушення митних правил, не вилучались, а тому, відповідно до ч.2 ст.541 МК України, з ОСОБА_1 слід також стягнути вартість цих товарів - грошовий еквівалент перевезених коштів у національній валюті.

У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 483, 486, 527, 528 МК України, суд -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 100% вартості товару, що був предметом порушення митних правил, а саме 3 803 137,00 гривень.

Виявлений, відповідно до протоколу № 1115/20900/22 від 31.10.2022 р. товар, який був безпосереднім предметом порушення митних правил - конфіскувати в дохід держави, а у разі неможливості конфіскації товару, згідно ч.2 ст.541 МК України, стягнути з ОСОБА_1 3 803 137,00 грн гривень, в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький