КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Недотопою Миколою Миколайовичем, який діє на підставі договору, на постанову Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 05.11.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.172-15 КУпАП за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності закрито (а.с. 71-72).

Не погоджуючись із постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції не дослідив матеріали справи № 575/37542/21-п на предмет наявності у них доказів вжиття полковником ОСОБА_1 заходів щодо відшкодування збитків державі на суму 129 617,30 грн., завданих внаслідок неправомірної виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Разом тим, в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що 24.03.2023, у приміщенні Печерського районного суду м. Києва, апелянт ознайомився із матеріалами справи № 757/37542/21-п, які містять оскаржувану постанову. До цього, оскаржувану постанову полковник ОСОБА_1 не отримував, до участі у розгляді справи не викликався. Докази належного його повідомлення судом про розгляд справи у матеріалах останньої відсутні.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - Недотопа М.М., Гордов М.М. підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Перевіривши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду першої інстанції винесена 05.11.2021, про прийняте рішення апелянту стало відомо лише 24.03.2023, після ознайомлення з матеріалами справи. Апеляційну скаргу вперше було подано на електронну адресу Київського апеляційного суду 03.04.2023, яка постановою Київського апеляційного суду від 18.04.2023 була повернута апелянту з підстав неналежного її оформлення. В подальшому, апеляційну скаргу було направлено засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції 03.04.2023, тобто з пропуском передбаченого законом 10-тиденного строку на апеляційне оскарження. Однак, з викладених обставин вбачається, що строк пропущено не з вини ОСОБА_1 .

Отже, причини пропуску строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції є поважними, тому прихожу до висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 05.11.2021, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та закрито провадження за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Щодо наявності винуватості ОСОБА_1 за склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, то слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у протоколі серії КИ № 69 про військове адміністративне правопорушення від 07.07.2021 зазначено, що Командир військової частини НОМЕР_1 , полковник ОСОБА_1 , в умовах особливого періоду, в наслідок недбалого ставлення до військової служби, в період з 22.04.2021 по час складання Протоколу, у супереч вимогам ст.ст. 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», не вжив заходів щодо відшкодування збитків державі на суму 129 617, 30 грн. завданої внаслідок неправомірної виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби. Гіпотеза цієї норми вказує на те, що вона підлягає застосуванню у разі вчинення відповідного діяння в умовах особливого періоду.

Відповідно до реч. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.

Згідно із абз.абз. 1, 2 ст. 11, ст. 16, абз.абз. 1, 24 ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Командир (начальник) зобов`язаний вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

За змістом абз.абз. 1, 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до реч. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України від 03.10.2019 № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що полковником ОСОБА_1 , у ситуації що склалась, було вжито наступні заходи:

1) видання ним наказу від 23.04.2021 № 93 «Про призначення службового розслідування по факту порушень щодо виплати грошової компенсації за піднайом жилих приміщень» (а.с. 43);

2) видання ним наказу від 28.04.2021 № 94 «Про результати службового розслідування по факту порушень щодо виплати грошової компенсації за піднайом жилих приміщень» (а.с. 55-57);

3) подання ним рапорту командувачу Військ зв`язку та кібербезпеки Збройних Сил України від 28.05.2021 № 605/667 (а.с. 60).

Усі перелічені вище заходи були вжиті полковником ОСОБА_1 з метою встановлення осіб, винних у неправомірній виплаті грошової компенсації за піднайом жилих приміщень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Між тим, як зазначено у протоколі про військове адміністративне правопорушення від 07.07.2021 серії КИ № 69 (а.с. 1-7), за результатами проведення службового розслідування осіб, винних у неправомірній виплаті грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень та таких, що несуть матеріальну відповідальність, встановити не вдалось, що було зумовлено тим фактом, що при прийнятті рішення про нарахування старшім лейтенантам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідної грошової компенсації посадові особи військової частини НОМЕР_1 керувались наказом Міністра оборони України від 30.12.2007 № 708 «Про визначення меж гарнізону міста Київ та впорядкування меж інших гарнізонів і зон відповідальності» у відповідності до якого м. Бровари і м. Ірпінь не були населеними пунктами, які знаходяться у безпосередній близькості до місця служби військовослужбовців, хоча на момент виявлення аудитом вказаного порушення діяв наказ начальника гарнізону м. Київ від 09.12.2019 № 15 «Про населені пункти, що знаходяться у безпосередній близькості», відповідно до якого м. Бровари та м. Ірпінь вважаються населеними пунктами, що знаходяться у безпосередній близькості. При цьому наказ начальника гарнізону м. Київ від 09.12.2019 № 15 «Про населені пункти, що знаходяться у безпосередній близькості» не було доведено до командування військової частини НОМЕР_1 в установленому порядку.

Отже, саме внаслідок не доведення в установленому порядку до командування військової частини НОМЕР_1 змісту наказу начальника гарнізону м. Київ від 09.12.2019 № 15 відбувся факт неправомірної виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Про зазначені обставини зафіксовано у Аудиторському звіті № 324/40/6/7 від 10.06.2021, а саме, у п. 2.4 зафіксовано, що у відповіді Київського КЕУ зазначено, що наказ начальника гарнізону м. Києва від 09.10.2019 № 15 готувався спільно з Центральним управлінням Військової служби правопорядку (по м. Києві та Київській області) та доводився через житлові комісії Генерального штабу Збройних Сил України і військових частин безпосереднього підпорядкування. Відповіді та підтверджуючих документів щодо доведення наказу начальника гарнізону м. Києва від 09.10.2019 № 15 до житлової комісії чи безпосередньо до в/ч НОМЕР_1 не надано (а.с. 18).

При цьому, чинним законодавством України не передбачено повноважень начальника (командира) однієї військової частини встановлювати винних осіб у тих чи інших правопорушеннях з числа осіб, які є підлеглими начальнику (командиру) іншої військової частини.

У зв`язку із чим, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_1 подав рапорті командувачу Військ зв`язку та кібербезпеки Збройних Сил України від 28.05.2021 № 605/667 (а.с. 60), у якому зазначив, що «... питання щодо встановлення винних та повернення переплати, яка виникла, не входить до компетенції командира військової частини НОМЕР_1 ».

Таким чином, не дослідження судом першої інстанції вказаних обставин, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення у справі, призвело, у свою чергу, до невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам вказаної справи.

Так, висновки суду першої інстанції про наявність вини полковника ОСОБА_1 у діянні, кваліфікованому за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, є передчасними, адже ним були вжиті усі залежні від нього заходи щодо відшкодування збитків державі, завданих внаслідок неправомірної виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриттю провадження у справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Недотопою Миколою Миколайовичем, який діє на підставі договору, про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Недотопою Миколою Миколайовичем, який діє на підставі договору, задовольнити.

Постанову судді постанову Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, скасувати, провадження у справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.А. Нежура