ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1217/23 Справа № 185/3433/23 Суддя у 1-й інстанції - Косюк А. П. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проходить військову службу, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із оскаржуваною постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) за №121 від 27 січня 2023 року було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини з тимчасового розташування підрозділу солдатом ОСОБА_2 , водієм-механіком відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . Проведення службового розслідування було покладено на військовослужбовця військової служби за контрактом старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командира 5 артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Акт та матеріали службового розслідування необхідно було надати до штабу військової частини НОМЕР_1 до 15 лютого 2023 року, однак станом на 22.02.2023 акти та матеріали службового розслідування до штабу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 надано не було, рапорт на подовження службового розслідування до штабу військової частини НОМЕР_1 не надходив.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_1 , заступник командира 5 артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: стаття 11 (свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військові обов`язки), стаття 16 (кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою), стаття 17 (на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, в наряді, а також під час виконання інших завдань покладено спеціальні обов`язки, порядок виконання яких визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України), будучи військовою службовою особою, недбало поставився до військової служби.

Зазначені дії ОСОБА_1 судом в оскаржуваній постанові кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати та провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог процесуального закону. Вважає, що судом не враховано відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ним правопорушення.

Вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення датовано 22.02.2023 року, втім фактично його було ознайомлено з ним 28.02.2023 року, при складанні протоколу він не був присутній, а тому протокол було складено в порушення ст. 254, 256 КУпАП, крім того 28.02.2023 року під час ознайомлення з протоколом були відсутні підписи свідків, а також відмовлено у наданні копій матеріалів справи.

Вказує, що судом залишено поза увагою те, що командиром військової частини не було призначено службового розслідування відносно нього з метою уточнення причини несвоєчасної подачі матеріалі службового розслідування, не враховано характеристики, відсутність дисциплінарних стягнень та наявність відзнаки.

Акцентує увагу на тому, що проведення службового розслідування йому було доручене під час його перебування в районі виконання завдань та стосовно військовослужбовця, який не входить до його підпорядкування та перебуває в іншому підрозділі, крім того в матеріалах відсутній акт доведення до нього наказу від 27.01.2023 року.

Одночасно вказує, що ним були вчинені всі можливі дії для проведення службового розслідування та його здачі у встановлений строк.

Також вказує, що ним було направлено матеріали акту та наказу службового розслідування за допомогою месенджеру "Сигнал" та, перебуваючи в зоні виконання бойових завдань з 25.01.2023 року, він не міг своєчасно здійснити здачу матеріалів. Зазначає, що судом не було допитано свідків.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час його проведення, про причини неявки не повідомив. Зважаючи на те, що за правилами ч. 6 ст. 294 КУпАП його неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, вважаю за необхідне здійснити апеляційний розгляд за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції у даному провадженні дотримані не в повному обсязі та передчасно зроблено висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого адміністративного правопорушення.

Натомість апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 2 ст. 173 - 15 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин провадження. Такий висновок ґрунтується на наступному.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується недбале ставлення до військової служби, яке виразилося у неналежному проведенні службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини з тимчасового розташування підрозділу солдата ОСОБА_2 , водія-механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Матеріалами провадження встановлено, що службове розслідування було призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) за №121 від 27 січня 2023 року, проведення якого покладено на старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командира 5 артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 та визначено термін його виконання до 15.02.2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.01.2023 №25 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командира 5 артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 відряджено до району виконання службових (бойових) завдань (Харківська область, Ізюмський район, село Оскіл).

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення до військової служби.

З об`єктивної сторони, правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою, службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (через хворобу, у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.

З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те, що він мала місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині постанови послався на те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-15 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №М22/02/23-2 від 22.02.2023 року, копією пояснень ОСОБА_3 , та копією пояснень ОСОБА_4 .

З даними висновками суду не можна погодитись, оскільки вказані докази, разом із іншими матеріалами провадження, не свідчать поза розумним сумнівом про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому правопорушення, оскільки ними підтверджується поза розумним сумнівом лише факт невиконання останнім у встановлений строк наказу командира військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_2 .

У той же час матеріалами справи не підтверджується та у межах судового розгляду в суді першої інстанції не було достовірно з`ясовано, коли саме до ОСОБА_1 було доведено наказ про необхідність проведення службового розслідування, які заходи він фактично вжив на його виконання, з яких саме причин матеріали службового розслідування не були ним здані вчасно.

Не було надано судом належної оцінки і тому, що згідно із поясненнями ОСОБА_4 приблизно 11-12 лютого 2023 року, тобто у межах строку виконання доручення ОСОБА_1 , до юридичної групи військової частини НОМЕР_1 надійшли матеріали відповідного службового розслідування, які не були погоджені. При цьому не було достовірно з`ясовано, які саме недоліки були виявлені у вказаних матеріалах, чи були вони істотними, коли та у який спосіб ОСОБА_5 був повідомлений про необхідність їх усунення.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи пояснень ОСОБА_6 , останній вказує, що ОСОБА_1 був повідомлений про наказ стосовно призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини з тимчасового розташування підрозділу солдата ОСОБА_2 , він його повідомив особисто засобами телефонного зв`язку, разом з тим він вказує, що ОСОБА_1 прийняв до виконання даний наказ і фактично почав проводити службове розслідування за даним фактом, зокрема проводив опитування свідків, що підтверджується скріншотами із телефону, засобу телекомунікаційного зв`язку "Сигнал".

Крім того, в матеріалах провадження наявні фотокопії скріншотів з телефону, а саме засобу телекомунікаційного зв`язку "Сигнал", якими підтверджується факт комунікації ОСОБА_1 з ОСОБА_6 стосовно проведення службового розслідування, зокрема уточнення відомостей та довідок і запитів, які необхідно скласти в процесі службового розслідування, при цьому на вказаних зображеннях відображено і дати комунікацій, а саме 13 лютого, 14 лютого, та 17 лютого 2023 року, а також відображено і фотокопію військового квитка та паспорта ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції передчасно зроблено висновки про недопустимість вказаних доказів, у виді скріншотів з месенджера, так як в розумінні ст. 251 КУпАП вони також є джерелом доказів. Крім того, факт здійснення комунікації ОСОБА_1 з ОСОБА_6 за допомогою месенджера "Сигнал" підтверджується поясненнями останнього, а також аналогічні докази були додані до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 20-22) а тому у суду не виникає сумніву щодо їх дійсності.

Крім того, як вбачається із вказаного протоколу, ОСОБА_1 було ознайомлено з ним 28.02.2023 року, при цьому на протязі всього часу керівництвом військової частини не було вжито заходів для встановлення конкретних обставин несвоєчасного виконання наказу ОСОБА_1 для того, щоб упевнитися у необхідності притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що фактично окрім пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є неоднозначними за змістом і не підтверджують винуватість ОСОБА_1 поза розумним сумнівом, інших доказів на підтвердження допущення останнім саме недбалості у розумінні ч. 2 ст. 172-15 КУпАП матеріали справи не містять.

Що стосується складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, то його зміст не може бути достатнім доказом вчинення правопорушення за відсутності об`єктивного підтвердження зазначених у ньому відомостей іншими доказами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і на закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами, у зв`язку із чим вважає за необхідне постанову суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 247, 268, 285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2023 рокущодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця