ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Кусік І.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Департаменту патрульної поліції у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки:

АДРЕСА_1 ,

- за ст. 130 ч.1 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 418203 від 12.11.2023 року, 12.11.2023 року о 00.31 год. на вул. Устилузькій у м. Володимирі водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «VOLVO» V90CC, д.н.з НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога, результат позитивний, що підтверджено висновком № 28, чим порушила п. 2.9 а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду № 28 від 12.11.2023 року, ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Лященка О.С., приходжу до висновку, що в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, підлягає встановленню чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з вимогами ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діянь, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого цим кодексом, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд водіїв на стан сп`яніння проводиться поліцейськими або лікарем, відповідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі Інструкція).

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Сам протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності інших доказів, не є, на думку суду, належним і допустимим доказом в розумінні ч.1 ст.251 КУпАП.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17. Суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Лященко С.О. звернувся до суду з клопотанням, в якому вину ОСОБА_1 у скоєнні даного правопорушення не визнав, суду пояснив, що працівники поліції запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер. При цьому право скористатися допомогою адвоката та інші права, передбачені законом, їй не роз`яснили. Водій ОСОБА_1 повідомила, що хоче пройти огляд на стан сп`яніння в закладах медичного характеру. При цьому в медзакладі проведено огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з порушенням Правил проходження огляду на стан сп`яніння. У висновку щодо результатів медичного огляду не зафіксовано, який саме відсоток (показник) був виявлений в крові ОСОБА_1 . Крім того, у висновку № 28 лікаря нарколога зафіксований позитивний результат, однак не вказано, яким чином/приладом було пройдене дане освідування та його результат. З урахуванням вищевикладеного просив закрити провадження у справі щодо його клієнтки.

Суддею було вивчено усі докази у справі, зокрема в судовому засіданні відтворено відеозапис, що містився на DVD диску.

При цьому було встановлено факти, які вказують на неналежність та недопустимість доказів, наданих суду.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 418203 від 12.11.2023 року, 12.11.2023 року о 00.31 год. на вул. Устилузькій у м. Володимирі водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «VOLVO» V90CC, д.н.з НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога, результат позитивний, що підтверджено висновком № 28, чим порушила п. 2.9 а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, згідно висновку № 28 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляд проводився не лікарем-наркологом, а черговим терапевтом.

Крім того, згідно відтвореного у судовому засіданні відеозапису, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою пристрою, схожого на пристрій Драгер, при цьому даних пристрою (серійний номер, модель, тощо) не вказано ані у протоколі про адміністративне правопорушення, ані у висновку № 28.

Відсутня у матеріалах справи також роздруківка з даного приладу з визначенням кількості проміле алкоголю, що виявлені у ОСОБА_1 під час медогляду.

Відповідно до п.7 розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Тобто для встановлення факту порушення водієм п. 2.9 а ПДР України суддя має пересвідчитися, що при проведенні огляду особи на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів показники тесту перевищили цифровий показник більший 0,2 проміле алкоголю в крові.

При цьому при вивченні вищевказаного Висновку № 28 суддя не в змозі встановити, чи вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 перевищував допустиму кількість - 0,2 проміле.

Згідно вимог п.7,9,12,13,22 Розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Тож, враховуючи вищенаведене, суддя оцінює висновок № 28 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як неналежний доказ, оскільки інформація, яка в ньому міститься, не дає можливості встановити, чи був в крові ОСОБА_1 вміст алкоголю вищим, ніж допустимі 02, проміле.

Іншими доказами у справі також не встановлено кількість проміле алкоголю в крові ОСОБА_1 .

Оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, суддя вважає, що провадження у справі, відповідно до ст.247 п.1 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 9, 247, 256, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ірина КУСІК