Провадження № 3/127/7359/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2023 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шидловський О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 02.09.2023 року о 08 год. 55 хв., в м. Вінниці по вул. Київська, 172, керував транспортним засобом «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, білість обличчя. Від проходження огляду водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу, що зафіксовано на нагрудні камери, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що 02.09.2023 року, близько 8 год., він отримав наказ командира, а саме, по тривозі терміново до 09:30 год., з`явитись до місця дислокації військової частини, у зв`язку із виконанням обов`язків щодо оборони України. У зв`язку з чим, він невідкладно на автомобілі направився до місяця дислокації частини, однак по дорозі його зупинили працівники поліції.

В ході спілкування з працівниками поліції він зазначив, що являється військовослужбовцем. Через оголошений командиром терміновий збір по тривозі він поспішає, щоб якнайшвидше прибути у військову частину за місцем її дислокації. Оскільки, запізнення (неприбуття) під час повітряної тривоги розцінюється, як самовільне залишення частини.

Однак, працівники поліції не прийняли до уваги його доводи (пояснення) та запропонували йому пройти тест на виявлення стану сп`яніння в медичному закладі, на що він повторно зауважив останнім на невідкладності його прибуття в частину через оголошений командиром терміновий збір, що пов`язаний з повітряною тривогою. Разом з тим, працівники поліції, в подальшому склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Антонюк Я.В. у судовому засіданні на підтвердження правдивості показів ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи лист за підписом підполковника ОСОБА_2 . Згідно вказаного листа, вбачається, що 02.09.2023 року ОСОБА_1 було здійснено доповідь, що під час збору по тривозі його було зупинено працівниками патрульної поліції по вул. Київській в м. Вінниці, та складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. А тому, автор листа, просить взяти до уваги те, що по частині було оголошено збір по тривозі до 09 год. 30 хв. 02.09.2023 року, «аеродром смт. Калинівка». Запізнення, неприбуття під час тривоги розцінюється, як самовільне залишення частини.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчи-нено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від про-ходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху, вказує на те, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перевіряючи обставини справи у даній справі, судом встановлено, що 02.09.2023 року о 08 год. 55 хв., в м. Вінниці по вул. Київська, 172, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, тремтіння пальців рук, блідість обличчя. Від проходження огляду на виявлення стані сп`яніння ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №264615 від 02.09.2023 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відео з нагрудної камери працівника поліції; рапорт працівника поліції.

Разом з тим, відповідно до листа полковника ОСОБА_2 , вбачається, що 02.09.2023 року ОСОБА_1 було здійснено доповідь, що під час збору по тривозі його було зупинено працівниками патрульної поліції по вул. Київській в м. Вінниці, та складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. А тому, ОСОБА_2 просить взяти до уваги те, що по частині було оголошено збір по тривозі до 09 год. 30 хв. 02.09.2023 року, «аеродром смт. Калинівка». Запізнення, неприбуття під час тривого розцінюється, як самовільне залишення частини.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що вищевказані дії вчинені ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності.

Так, статтею 17 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, за такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Вищевказані дії вчинені ОСОБА_1 під час воєнного стану в Україні, введеного на Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2023 №64/2023, затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2023 №2102-ІХ, який продовжений до теперішнього часу.

Положеннями пункту 2 вищезазначеного Указу Президента України було зобов`язано військове командування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Як вбачається з правових норм статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок, до якого входить, у тому числі, проходження військової служб, полягає у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. І це є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Приписами пункту 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено обов`язок військовослужбовця виконати наказ командира сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Отже, отримавши наказ командира про негайне повернення до виконання службових обов`язків, пов`язаних з захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ОСОБА_1 як військовослужбовець повинен був сумлінно та своєчасно виконати цей наказ. І з огляду на наявні можливості та відповідну обстановку, ним було прийняте рішення про виконання наказу командира саме у той спосіб, який в подальшому став підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такі дії вчинені ОСОБА_1 з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному порядку, власності, правам і свободам громадян. І при цьому заподіяна шкода (порушення Правил дорожнього руху) є менш значною, ніж відвернена шкода (невиконання наказу командира, що підриває основи військової служби під час введеного в Україні воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації).

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що небезпека вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, могла бути усунута іншими засобами, враховуючи обстановку воєнного часу та суворий обов`язок військовослужбовців дотримуватися приписів Дисциплінарного Статуту ЗСУ та виконувати накази командиру, які пов`язані з обороною України.

Відповідно до ст. 18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно з п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Таким чином, проаналізувавши усі встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених п. 4 ст. 247 КУпАП, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , оскільки дії вчинені ним у стані крайньої необхідності.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 2, 17, 18, 130, 247, 283, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: