Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа № 528/1473/23
Провадження № 3/528/421/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14.12.2023 м. Гребінка

14 грудня 2023 року суддя Гребінківського районного суду Полтавської області Вітківський М.О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №1 Лубенського районного ВП в Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працюючої, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт гр.України (id картка) № НОМЕР_1 ,-

в с т а н о в и в :

З даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №949776 від 06.11.2023 року слідує, що 05.11.2023 року близько 13-00 год., громадянка ОСОБА_1 в порушення вимог ст.150 СК України та ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 2008 р.н., ОСОБА_3 2013 р.н., ОСОБА_4 2021 р.н., що проявилось в тому, що остання зловживала алкогольними напоями, не цікавилась життям та навчанням дітей. Вказані дії гр. ОСОБА_1 вчинила протягом року з дня коли її було піддано адміністративному стягненню ч.1 ст.184 КУпАП, таким чином дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.184 КУпАП.

В судове засідання, особа яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 не з`явилась, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Про причини неявки своєї неявки не повідомила, від неї не надходило заяв чи клопотань про перенесення слухання справи.

Суд, виходячи з вищезазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Разом з цим суд враховує, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справи про адміністративні правопорушення за статтею 184 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 за наявними у справі письмовими доказами.

Суд, ознайомившись з адміністративним матеріалом, та долучених до нього доказів, встановивши обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що передбачені ст. 251 КУпАП, прийшов до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, згідно ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

Отже, на суддю при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення ст. 278 КУпАП покладено обов`язок вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, який повинен встановлюватись на підставі відповідних доказів, що стверджують не тільки наявність правопорушення, а й вини особи у його вчиненні.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Однак, матеріали справи встановленому критерію щодо належного доведення вини особи не відповідають та не містять належних та допустимих доказів на підтвердження порушення вимог чинного законодавства.

Згідно фабули правопорушення, сформованої у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ 949776 від 06.11.2023, що 05.11.2023 року близько 13-00 год., громадянка ОСОБА_1 в порушення вимог ст.150 СК України та ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 2008 р.н., ОСОБА_3 2013 р.н., ОСОБА_4 2021 р.н., що проявилось в тому, що остання зловживала алкогольними напоями, не цікавилась життям та навчанням дітей.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, ініціатором складання протоколу додано: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ 949776 від 06.11.2023 (а.с.1); копія постанови Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.7-8); характеристики ОСОБА_2 2008 р.н. та ОСОБА_3 (а.с.9,10); рапорт щодо опрацьованих звернень від гр. ОСОБА_5 від 05.11.2023, зі змісту якого вбачається, що «05.11.2023 року о 13-05 год надійшло повідомлення зі служби 102, про те що за адресою: АДРЕСА_2 , батьки систематично вчиняють фізичне насильство відносно свої дітей (2 року,14,17 років). Заявниця є сусідкою даної родини. Більше інформації не повідомлено», за результатом відпрацювання встановлено, що «заявниця ОСОБА_5 , 05.11.2023 року почула від місцевих жителів, що її сусід ОСОБА_6 , нібито ображає дітей і тому заявниці стало шкода дітей та вона зателефонувала на лінію 102 з метою інформування» (а.с.11); письмові пояснення ОСОБА_5 від 06.11.2023 року, в яких вона зазначила, що «05.11.2023 року дійсно викликала поліції у зв`язку з тим, що її сусідка ОСОБА_1 яка має на вихованні трьох дітей, зловживає алкогольними напоями, діти не доглянуті. Криків з квартири вона не чула, факту насильства над дітьми, яке вчиняла ОСОБА_1 вона не бачила» (а.с.12); особисті письмові пояснення ОСОБА_1 від 06.11.2023 року, в яких вона зазначила, що «05.11.2023 року дійсно вживала алкогольні напої за своїм місцем проживання та не здійснювала догляд за дітьми, іноді не цікавилась місцем перебування доньки ОСОБА_7 , якій 14 років» (а.с.13); копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.11.2023 року, з якого вбачається, що «обстежувана житлова квартири з усіма зручностями, вмебльована, побутова техніка в наявності, одяг та взуття дітей відповідають віку. Продукти харчування в наявності. Для відпочинку та навчання дітей облаштована окрема кімната» (а.с.15).

Згідно з ч.2 ст.184 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Так, згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Крім того, відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 р. у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст.184 КУпАП.

Надані на розгляд суду матеріали не мають жодних відомостей, що достовірно підтверджують факт зловживання гр. ОСОБА_1 алкогольних напоїв за обставин, вказаних у протоколі, або перебування вдома з ознаками алкогольного сп`яніння, в присутності дітей, окрім того огляд особи щодо перебування її у стані алкогольного чи іншого сп`яніння у встановленому законом порядку не проводився, даний факт лише відображений в протоколі. Інші наявні докази, ніяким чином не підтверджують факт ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своїх дітей, а саме 05.11.2023 року о 13-00 год., який зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим судом відзначається, що сам факт визнання особою вини у вчинені адміністративного правопорушення не може бути достатньою підставною для її притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності інших належних доказів і не звільняє особу, уповноважену на складання протоколів про адміністративні правопорушення від доведення правомірності порушення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Також слід відзначити, що до основоположних засад кримінального провадження, відповідно до п. 10, п. 11 ч. 1 ст. 7 КПК України, відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини і свобода від самовикриття, які слід застосовувати і під час провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки санкція статті, яка ставиться у вину особі має кримінальну природу.

Таким чином, зазначений вище документ - письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є належним доказом, оскільки на його основі у визначеному законом порядку у повній мірі не можливо встановити наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, суть якого викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, та винність ОСОБА_1 у його вчиненні.

При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без надання належних і допустимих доказів на підтвердження викладеної у ньому події правопорушення, не є достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення, а отже також визнається судом неналежним.

Інших джерел доказів, які б відповідали вимогам ч. 1 ст. 251 КУпАП посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення суду надано не було, а ті що надано суд оцінює критично.

Таким чином, факт неналежного виконання батьківських обов`язків шляхом зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями, а також факт не догляду за дітьми, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, яким визначено межі судового розгляду, не знайшли свого підтвердження під час дослідження у судовому засіданні, оскільки не підкріплені належними доказами.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином матеріали справи про адміністративне правопорушення, не дають достатніх підстав та доказів для висновку про винність ОСОБА_1 у інкриміновану їй діянні та наявності у її діях події та складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 184, ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 294 КУпАП суддя,-

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд на протязі десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя М. О. Вітківський