Справа № 545/1706/23
Провадження № 3/545/917/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Харабадзе К.Ш., за участю секретаря Гаврись В.В., особи, у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , адвоката Губи О.М., розглянувши адміністративний матеріал стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, працюючого водієм КП «Полдтаваавтотранс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , якому відповідно до ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП роз`яснені права,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4ст. 130, ст.. 124, ст.. 122-4 КУпАП

у с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що 05.05.2023 року о 12 год. 35 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Розсошенці по вул. Комарова, 1/1А та після скоєного ДТП за його участю, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння вживав алкоголь, а саме пиво «Гелон» об`ємом 0,5 л. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився в присутності двох свідків та на бодікамеру CAMARON9А(5). Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.10.6 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.4 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що не вживав алкогольні напої після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, в цей же день сам звернувся до лікарні, де був оглянутий лікарем, який надав висновок, що ознак алкогольного сп`яніння у нього не було виявлено.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Губа О.М. вказав, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не утворює склад правопорушення за ч. 4 ст. 130, повинно було бути доведеним, що ОСОБА_1 вживав алкоголь саме після ДТП, однак зазначеному немає жодного доказу.

Свідок ОСОБА_2 показав, що працює лікарем КП ПО Центртерапії залежностей ПОР, має стаж близько 20 років, 05.05.2023 проводив оглан на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , в т.ч. з використанням «Драгер», за результатами огляду склав висновок про те, що ознак сп`яніння не було виявлено.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, свідків, та дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП та не може бути перекладено на суд.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до п.2.10 є Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Диспозицією ч. 4 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Отже, при розгляді справи необхідно встановити факт наявності ДТП (склад правопорушення за ст.124 КУпАП - порушення правил дорожнього руху) та факт вживання алкоголю водієм після ДТП за його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння та до прибуття та місце події співробітників поліції.

За наведеного, обов`язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 4 ст.130 КУпАП, є підтверджений належними, допустимими та беззаперечними доказами факт вживання водієм транспортного засобу алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди саме за його участю.

Зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 05.05.2023 року о 12 год. 35 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Розсошенці по вул. Комарова, 1/1А та після скоєного ДТП за його участю, до проведення медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння вживав алкоголь, а саме пиво «Гелон» об`ємом 0,5 л. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився в присутності двох свідків та на бодікамеру CAMARON9А(5)..

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що не вживав алкогольні напої після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, зазначив в своїх поясненнях про ці обставини, як йому вказали працівники поліції. В цей же день сам звернувся до лікарні, де був оглянутий лікарем, який надав висновок, що ознак алкогольного сп`яніння у нього не було виявлено. Даний висновок долучено до матеріалів справи.

Жодних належних та допустимих доказів вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після ДТП за його участю матеріали провадження не містять. Фактично, зроблені поліцейськими висновки ґрунтуються виключно на поясненнях самого ОСОБА_1 , наданих під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, який в судовому засіданні заперечував зазначені обставини, а відтак не можуть бути покладені в основу доведення його вини.

Водночас, суд не вправі самостійно змінювати, уточнювати на шкоду ОСОБА_1 , викладену у протоколі про адміністративне правопорушення фабулу, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні ним певного правопорушення.

Таким чином, обставини, викладені у протоколі серії ААД № 337518, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Приписи ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язують органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, здійснюючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівники органу поліції не дотримались встановленого законом порядку фіксації правопорушення, зібрання та оформлення доказів.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Разом з тим, судом встановлено, що 05.05.2023 року о 12 год. 35 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Розсошенці по вул. Комарова, 1/1А під час керування автомобілем не вжив заходів щодо недопущення його самовільного руху, не поставив на стоянкове гальмо, унаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух та здійснив наїзд на паркан. Внаслідок пригоди автомобіль та паркан отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 15.12 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Також, 05.05.2023 року о 12 год. 35 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Розсошенці по вул. Комарова, 1/1А скоїв ДТП, а саме здійснив наїзд на паркан, після чого місце пригоди залишив, чим порушив п. 2.10А ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчинені цих правопорушень не визнав в повному обсязі, показав, що 05.05.23 він їхав на власному авто, в цей час невідомий йому чоловік, який йшов по тротуару, вдарив по авто рукою. Він залишив авто та вийшов до цього чоловіка, але в цей час отримав удар букетом по обличчю від іншого невідомого йому чоловіка. Тоді він вирішив сісти в авто, що і зробив, однак поза його волею був насильно витягнутий із автомобіля тим чоловіком, який вдарив його букетом, і тоді у нього почалася бійка з 2 невідомими чоловіками. Коли його витягували із авто, транспортний засіб був незаведений, але він зняв з його ручника і вижав зчеплення, внаслідок чого автомобіль сам покотився і врізався у паркан. Зазначені події відбувалися приблизна 5 хвилин з використанням нецензурної лексики, лайки, підвищених голосів. Він побоювався за своє життя, а тому лишив місце ДТП. Він приїхав додому приблизно о13.00 год., а поліція приїхала приблизно о 14.00 год. В цей день, ні до ні після ДТП, алкогольні напої не вживав. В цей день йому було в лікарні введено лише 1 мл. новокаїну. 05.05.2023 о 16:50 год. він самостійно звернувся до лікаря з метою огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння, де не було виявлено ознак алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, оскільки це йому порадив працівник поліції, який був в екіпажі, але протокол про адміністративне правопорушення не складав. Із заявою про побиття іншими особами до поліції не звертався.

Так, відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Відповідно до ст.124 КУпАП України, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно ст.122-4 КУпАП, залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Щодо обставин, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності у зв`язку з чим поза його волею покинув автомобіль, то саме посилання особи, стосовно якого здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст. ст. 17, 18 КУпПП, а має відповідати фактичним обставинам справи та не викликати сумнівів щодо наявності крайньої необхідності, що повинно бути співставлено з наявними в матеріалах справи доказами, показами свідків, іншими обставинами, що зумовили крайню необхідність. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Джерелами загрозливої небезпеки у разі крайньої необхідності, зокрема можуть бути стихійні явища - повені, пожежі, землетруси тощо, дикі або домашні тварини, наприклад під час їхнього нападу на людину; джерела підвищеної небезпеки, наприклад несправна автомашина; людина, що заподіює або загрожує завдати шкоди охоронюваним законом інтересам.

Стан крайньої необхідності виникає за наявності відповідної підстави, яка характеризується двома елементами: 1) небезпекою, що безпосередньо загрожує правоохоронюваним інтересам особи, суспільства або держави і 2) обстановкою, що свідчить про неможливість усунення цієї небезпеки іншими засобами, крім заподіяння шкоди таким же правоохоронюваним інтересам. Наявності однієї лише небезпеки ще недостатньо для виникнення стану крайньої необхідності. Цей стан тому і визнається станом крайньої необхідності, що викликається такою обстановкою, за якої особа вимушена вдатися до заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам як до останнього, крайнього засобу усунення небезпеки, що загрожує.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Так, в судовому засіданні сам ОСОБА_1 не заперечував, що транспортний засіб був ним незаведений, але він зняв його з ручника і вижав зчеплення, внаслідок чого автомобіль сам покотився і врізався у паркан, не заперечує, що паркан був пошкоджений внаслідок наїзду його автомобіля, зазначав, що намагався відшкодувати завдану шкоду, замінив секцію паркану. Також ОСОБА_1 не заперечує, що після події ДТП, коли повернувся до автомобіля мав спілкування зі свідком, яка наполягала на тому, щоб він відшкодував шкоду та вказувала, що викличе поліцію. ОСОБА_1 вказував, що з приводу бійки до правоохоронних органів, з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень до лікарні з заявами не звертався.

Крім того, свідок ОСОБА_3 показала, що 05.05.23 приблизно о 12.30 вона побачила бійку за участю трьох осіб. Потім по капоту автомобіля ОСОБА_4 невідомі чоловіки почали наносити удари, тоді ОСОБА_4 вийшов в авто, та побіг у бік хлопців. Ніхто з автомобіля ОСОБА_1 не витаскував, він покинув автомобіль, щоб підбігти до інших чоловіків, з власної ініціативи. Потім бійка між чоловіками знов деякий час продовжувалась, а автомобіль ОСОБА_4 в цей час покотився в її бік, після чого врізався у паркан, який встановлювався Щербанівською сільською радою, автомобіль ледве не наїхав на свідка. Потім бійка закінчилася, побоювань за своє життя у ОСОБА_4 вона не помітила, він активно приймав участь у бійці, та, як вважає свідок, мав перевагу. Після бійки вона мала спілкування з ОСОБА_1 , під час якого попередила, що буде викликати працівників поліції, якщо він не відшкодує завдану їй та паркану шкоду, але ОСОБА_4 проігнорував це, сів за кермо та поїхав з місця. ОСОБА_5 його життю, здоров`ю в цей час не існувала. Після цих подій у неї погіршився стан здоров`я. В подальшому ОСОБА_4 приходив до неї увечері 25.05.23 та 31.05.23, скаржився на те, що працює водієм і можливо буде позбавлений судом права керування транспортними засобами, пропонував їй гроші на лікування у сумі 3000 гривень, від чого вона відмовилась. Також ОСОБА_1 замінив пошкоджену секцію паркана на іншу.

Пояснення ОСОБА_1 не узгоджуються з усією сукупністю досліджених доказів, не є послідовними, тому суд до його пояснень відноситься критично і бере до уваги їх лише в частині, яка з доказами узгоджується.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, яким в даному випадку є ст.. 122-4 КУпАП КУпАП по відношенню до ст. 124 КУпАП.

Суд бере до уваги обставини, що ОСОБА_1 має водійський стаж з 1991 року, є таким, що вчинив правопорушення вперше, працює водієм останні 5 років, його дохід є єдиним джерелом існування його сім*ї, оскільки його жінка не працює, втратила роботу у зв`язку з тим, що внаслідок військової агресії було завдано удар дроном, який влучив в її місце роботи.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких суперечностей, суддя дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення враховуючи положення ст.36 КУпАП, у виді штрафу.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно ч. ч. 1, 2 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений на 2023 рік у розмірі 2684,00 грн.

Таким чином з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 122-4, 124, 130 ч.4, 283-290 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст.130 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Визнати винуватим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП, та на підставі ст.36 КУпАП, застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень на користь держави, перерахувавши на р/р UA0016001, отримувач коштів: ГУК Полтав.обл/Полтавська/21081300, код отримувача (ЄДРПОУ) 37959255, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Держави в особі стягувача Державної судової адміністрації України (ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ):37993783, Банк отримувач: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, кодкласифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання до Полтавського районного суду Полтавської області.

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ