Справа № 133/319/23
Провадження № 33/801/501/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності Мелешка М.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років. Стягнуто з ОСОБА_1 536 гривень 80 копійок судового збору на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

У скарзі зазначає, що судом не досліджувалося та не встановлювалося під час розгляду справи законність примусової зупинки інспекторами транспортного засобу під його керуванням. Примусова зупинка була безпідставна, тому поліцейський не мав права вимагати в нього для пред`явлення посвідчення водія. Поліцейський, не маючи на момент складання відносно нього протоколу у даній справі постанови про накладення на нього стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП незаконно вказав її у додатках до протоколу, складеному за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Оскільки у салоні автомобіля він перевозив питні напої вагою 4 300 кг (4,3 тон), тому для керування транспортним засобом треба мати не категорію «В», а іншу. Протокол, за відсутності в поліцейського документів на підтвердження факту повторності, мав бути складений за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не доводить його вину у вчиненні адміністративного правопорушення. Підпис водія у протоколі також не є доказом вини. До протоколу додано копії матеріалів, а не оригінали, що позбавляє суд можливості з`ясувати їх правову належіть та прийняти як доказ.

09 червня 2023 року захисник ОСОБА_1 Мелешко М.А. у судовому засіданні надав письмові пояснення, в яких вказав, що направлення судом першої інстанції адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 для доопрацювання та належного оформлення порушує принцип змагальності сторін. Адміністративний матеріал направлений до суду неуповноваженою особою, оскільки це не підтверджується матеріалами справи. Суд не може досліджувати докази, які не вказані в додатках до протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова серії ЕАР №6388567 від 09.01.2023 не може слугувати доказом вчинення адміністративного правопорушення повторно протягом року, оскільки наявність такої постанови не свідчить про набрання нею законної сили. Відеозапис не є належним та допустимим доказом, оскільки повинен надаватися поліцейськими без коригування. Сам факт визнання вини за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення. Доказів того, що ОСОБА_1 було зупинено за порушення правил дорожнього руху до матеріалів справи не додано. Поліція не встановлювала, до якої категорії належить транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Апеляційний суд звертає увагу, що строк на подання апеляційної скарги встановлений статтею 294 КУпАП.

Фактично за своєю суттю надані ОСОБА_2 пояснення є доповненням до апеляційної скарги, оскільки за своїм змістом повністю йдуть врозріз з мотивами самої апеляційної скарги.

Нормами чинного КУпАП не визначений порядок вирішення питання про зміну або доповнення до апеляційної скарги, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, а саме ст. 403 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 403 КПК України, до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її.

Перше судове засідання у даній справі було призначено на 30 травня 2023 року, однак, відкладено на 09 червня 2023 року у зв`язку з тим, що повноваження ОСОБА_2 , як захисника (фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги) ОСОБА_1 не були підтверджені належним чином.

З матеріалами справи ОСОБА_2 ознайомився 05 червня 2023 року, однак, письмові пояснення надав 09 червня 2023 року безпосередньо в судовому засіданні.

Оскільки ОСОБА_1 чи його захисником не було здійснено жодних дій для подачі доповненої апеляційної скарги до початку апеляційного розгляду, вказані пояснення (доповнення) не приймаються до уваги апеляційним судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що 01.05.2023 в приміщенні суду він отримав копію постанови. 24.04.2023 суд не виносив постанову та не оголошував її. В Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова була оприлюднена також 01.05.2023. Він не є фахівцем в галузі права і після отримання копії постанови в нього залишилося мало часу для написання та відправлення апеляційної скарги. Суд, вказавши про можливість оскарження постанови протягом десяти днів з її винесення, обмежив його право на оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Козятинським міськрайонним судом Вінницької області прийнято 24.04.2023.

Копію постанови ОСОБА_1 отримав 01.05.2023, що підтверджується розпискою. Апеляційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 10.05.2023.

Оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника Літвіненка П.М., апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями статей 245, 251, 252, 280 КУпАП визначено, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №401718 від 01.02.2023, складеного інспектором взводу №1 роти №4 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП лейтенантом поліції Комарем Р.В., 01.02.2023 о 10 год. 00 хв. на автомобільній дорозі М21, 244 км, ВиступовичіЖитомирМогилів-Подільський водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме без відповідної категорії «В». Правопорушення вчинено повторно протягом року (постанова серії ЕАР 6388567 від 09.01.2023.

У підпункті а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії B1, B, C1, C, T), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - особам, які досягли 18-річного віку.

У пункті 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 вказано, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті:

- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом;

- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами;

- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що правопорушення ОСОБА_1 вчинено повторно протягом року (постанова серії ЕАР 6388567 від 09.01.2023).

До протоколу про адміністративне правопорушення додано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6388567 від 09.01.2023. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3 400 грн за ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом, не маючи права керування відповідним транспортним засобом, а саме категорії «В».

Згідно довідки, виданої старшим інспектором ВАП Гамарник Т., постановою серії ЕАР №6388567 від 09.01.2023 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн за те, що 09.01.2023 він керував автомобілем, не маючи права керувати ним, чим порушив ч. 2 ст. 126 КУпАП. ОСОБА_1 01.02.2023 повторно на протязі року керував автомобілем, не маючи права керувати ним, чим порушив вимоги ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 вину в інкримінованому йому правопорушенні визнав.

Дійсно, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

У даному випадку така позиція була б прийнятною, але як вбачається з відеозапису з портативного відеореєстратора обставини, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення не зазначалися і останній своїми словами погоджувався з обставинами, вказаними поліцейським у протоколі.

ОСОБА_1 в суді визнав вину, підтвердив обставини, викладені в протоколі і надав пояснення, а відтак останній усвідомлював суть адміністративного правопорушення (об`єктивна сторона адміністративного правопорушення) та визнав вину.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП України, а саме повторне протягом року керування транспортним засобом (категорії В), не маючи права керування таким транспортним засобом, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

А відтак, при винесенні оскаржуваної постанови суд виходив із доведеності вини ОСОБА_1 матеріалами справи, і судове рішення побудовано як на визнанні ОСОБА_1 своєї вини у вчинені адміністративного правопорушення, так і інших доказів (хоча суд мав право не досліджувати їх).

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що судом першої інстанції не було досліджено питання безпідставності зупинки транспортного засобу та що вона здійснена в порушення визначеного ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» порядку, що свідчить про протиправність дій поліцейського щодо необхідності пред`явлення посвідчення водія.

Апеляційний суд зауважує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається судом лише в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення, тобто в межах фактичних обставин, викладених у протоколі.

Підстави зупинки та її законність під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП не з`ясовуються. У разі незгоди особи з фактом зупинки, яка, на його думку, є безпідставною, така особа не позбавлена можливості оскаржити такі дії поліцейських у встановленому законом порядку.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що на момент складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП в поліцейського була відсутня копія або оригінал постанови про порушення ним вимог ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому відомості про цю постанову незаконно вказані в протоколі. Крім того, поліцейський не мав достовірної інформації, що постанова за ч. 2 ст. 126 КУпАП набрала законної сили, тим більше, що вона могла бути оскаржена ним.

01.02.2023 протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки поліцейським було встановлено факт вчинення 09.01.2023 ОСОБА_1 правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто поліцейським встановлено повторність, яка передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення від 01.02.2023 містить посилання на постанову серії ЕАР №6388567 від 09.01.2023, копія якої приєднана до матеріалів справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до підпункту 40 пункту 4 Положення про національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 877 від 28.10.2015, Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань у межах інформаційно-аналітичної діяльності формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, користується базами (банками) даних МВС та інших державних органів, здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу, а також оброблення персональних даних у межах повноважень, передбачених законом.

Основні завдання, призначення, суб`єктів та структуру інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», а також умови її функціонування визначенні Положенням про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС 03.08.2017 №676.

У пункті 2 розділу І вказаного Положення визначено, що Інформаційно-комунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є функціональною підсистемою єдиної інформаційної системи МВС.

Система ІПНП призначена для: формування інформаційних ресурсів ЄІС МВС; обробки інформації, яка утворена в процесі діяльності поліції; аналітичної обробки інформації, отриманої з автоматичної фото- і відеотехніки; надання безпосереднього оперативного доступу до інформаційних ресурсів ЄІС МВС; здійснення пошукових та аналітичних функцій для використання інформації з інформаційних ресурсів (баз даних) поліції, МВС та інших органів державної влади в межах службової діяльності відповідно до рівня доступу і повноважень за запитом або регламентом (пункт 2 розділу ІІ Положення).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Положення, інформаційними ресурсами системи ІПНП є інформація, що утворена в процесі діяльності поліції та використовується: для наповнення та підтримки в актуальному стані баз (банків) даних, які входять до ЄІС МВС та визначені статтею 26 Закону України «Про Національну поліцію»; для формування баз даних у сфері управлінських відносин, необхідних для виконання покладених на поліцію повноважень та для формування баз даних, необхідних для забезпечення щоденної діяльності поліції.

Тобто, відомості про осіб, які скоїли адміністративні правопорушення та щодо яких уповноваженими на те посадовими особами (зокрема, працівниками поліції) складено протоколи про адміністративні правопорушення, винесено постанови, передбачені ст. 284 КУпАП, можуть бути встановлені поліцейським на місці складання протоколу з наявних у них інформаційних ресурсів.

Така позиція апелянта була б слушною та прийнятною, якщо б ОСОБА_1 заперечував факт притягнення його раніше, протягом року, до адміністративної відповідальності за вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою ст. 126 КУпАП.

Однак, як вбачається з відеозапису з портативного відеореєстратора, про наявність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (серію та номер, дату її винесення) поліцейським було відомо вже при складанні протоколу серії ДПР №401718 від 01.02.2023.

ОСОБА_1 не заперечував факт притягнення його 09.01.2023 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та наявність самої постанови по даному адміністративному правопорушенню.

Доказів того, що постанова серії ЕАР №6388567 від 09.01.2023 оскаржувалася ОСОБА_1 у встановленому законом порядку та була скасована останнім не надано та матеріали справи не містять.

Відтак, вказані доводи відхиляються апеляційним судом.

Твердження апелянта з приводу того, що маса автомобіля разом із наявним у ньому вантажем перевищувала допустиму масу, визначену для категорії «В», відхиляються апеляційним судом, адже ОСОБА_1 на власний розсуд трактує принципи розмежування категорій, до яких належать певні види транспортних засобів, адже категорія «В» визначає саму масу автомобіля, а не масу автомобіля з вантажем.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало