ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7666/23 Головуючий в 1 інст. Савеленко О.А.
Провадження № 33/807/765/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Сєдова М.В., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 23.07.2023 о 11 годині 18 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Ігоря Сікорського, буд. 315, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвоката Сєдов М.В. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що акт огляду на стан сп`яніння складений із істотними недоліками, а саме в ньому відсутні місце, дата і часу складання. Відповідно до відеозапису акт взагалі не складався на місці зупинки. Також як і направлення на огляд водія.

Працівник поліції під час події не встановлював ознак сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Вказує, що доданий до протоколу відеозапис не доводить факту зупинки ОСОБА_1 у день і час, вказані у протоколі.

Просить апеляційний суд поновити строк на оскарження, а постанову районного суду скасувати.

Щодо вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 участі в судовому засіданні не приймав, а про зміст постанови суду дізнався лише 29.09.2023 року тобто вже після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є обґрунтованими, виходячи з принципу правовладдя, який визнається і діє в Україні (ст. 8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Заслухавши захисника адвоката Сєдова М.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2023 року до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, суд першої інстанції послався на письмові докази, які містяться в матеріалах справи, надавши їм належну правову оцінку.

Так протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №047638 (а.с.1) ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 23.07.2023 о 11 годині 18 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Ігоря Сікорського, буд. 315 керував транспортним засобом «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ПДР України підтверджується наступними доказами:

- направленням на огляд та актом огляду (а.с.3-4), згідно якого під час події у ОСОБА_1 були виявлені виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, почервоніння очей. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу, результат позитивний (0,73 проміле). З результатами огляду на місці ОСОБА_1 не погодився та був направлений в спеціалізований медичний заклад. За результатами огляду лікарем-наркологом також встановлено, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

- роздруківкою з приладу «Драгер 6820» (а.с.2), згідно якої ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки. Результат огляду становить 0,73 проміле;

- висновком КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 23.07.2023 року №6097 (а.с.5), яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.9), в яких він вказав, що у вечері 22.07.2023 року на дачі вживав горілку, 23.07.2023 року о 10.50 їхав до дому та був зупинений працівниками поліції.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 спростовані доданим до протоколу відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено на блок-пості. Під час спілкування працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на встановлення стану сп`яніння на місці зупинки. Водій ОСОБА_1 погодився, результат огляду на місці склав 0,73 проміле. З результатами огляду водій не погодився, внаслідок чого був на правлений на огляд в заклад охорони здоров`я. В результатом огляду, проведеного лікарем наркологом також було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_1 особисто пояснив, що на передодні події вживав алкогольні напої і те, що він під час події здійснював керування автомобілем, після чого його зупинили працівники поліції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 під час події був водієм автомобіля та порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

Доводи про те, що під час події у ОСОБА_1 були відсутні будь-які ознаки сп`яніння, суд ставиться критично, виходячи з наступного.

Поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.

З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

В даному випадку працівники поліції, оцінивши зовнішній вигляд та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що останній може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану сп`янінні на місці зупинки, а після цього в спеціалізованому медичному закладі.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу того, що працівник поліції не встановив будь-яких ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи міститься направлення та акт огляду, де відображено первинні ознаки сп`яніння, які були виявлені у водія.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За наслідками апеляційного розгляду не встановлено істотних процесуальних порушень, як з боку працівників поліції під час складання адміністративного матеріалу, так і судом першої інстанції під час судового розгляду, які були б підставою для скасування постанови суду та звільнення особи від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

При призначенні адміністративного стягнення, судом першої інстанції було в повній мірі дотримано вимоги ст. 33 КУпАП та призначено справедливе стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке за своєю суттю та розміром в повному обсязі буде сприяти вихованню ОСОБА_1 та запобіганню вчинення нових правопорушень.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2023 року, якою ОСОБА_1 , визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. РассуждайДата документу Справа № 336/7666/23