Справа № 177/2471/23
Провадження № 3/177/1536/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 грудня 2023 року

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М. В.

розглянувши матеріали, які надійшли з Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка народилася в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області,

офіційно не працевлаштованої, інвалідності не має

зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2023 року близько 16:00 год, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила умисні дії економічного характеру, по відношенню до матері ОСОБА_2 , що полягали в позбавленні коштів та житла, чим порушила вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства.

В ході судового засідання ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнала. Суду пояснила, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована та фактично проживає її мати ОСОБА_2 . З серпня 2023 року мати періодично перебувала у лікарні, у зв`язку з погіршенням самопочуття. Востаннє ОСОБА_2 потрапила до лікарні, де перебувала до 16.11.2023.

Приблизно 10.11.2023 лікуючий лікар повідомив її, що ОСОБА_2 потрібно забирати з лікарні, оскільки її стан стабілізувався. ОСОБА_1 пояснила, що вона відмовилася забирати матір з лікарні, оскільки немає сил та бажання доглядати її. Зазначала про те, що бажала щоб матір влаштували до спеціального соціального закладу, де за нею будуть наглядати, про що зверталася до органів місцевого самоврядування, але їй повідомили, що для цього необхідна згода ОСОБА_2 , яка такої згоди не надає. 16.11.2023 її викликали до громади та пояснювали необхідність забрати ОСОБА_2 з лікарні, на що вона відмовилася. Після цього, 16.11.2023 дільничний інспектор поліції Манько А.Л. привіз ОСОБА_2 до вищевказаного будинку, але вона ОСОБА_1 відмовилася пускати матір до будинку. Свою поведінку пояснювала тим, що в дитинстві не отримувала необхідної материнської турботи, змушена була нести тягар сімейного життя на собі, а ОСОБА_2 вела неналежний спосіб життя. Крім цього зазначала, що ОСОБА_2 створює їй небезпеку, погрожує, що вмираючи забере її з собою.

Щодо економічного насилля у виді позбавлення ОСОБА_2 грошей пояснила, що з початку перебування матері в лікарні, вона привозила їй ліки та памперси, але в подальшому матір не відвідувала. Платіжну картку матері, яка знаходилася в паспорті ОСОБА_2 , вона забрала з лікарні разом з паспортом, після поміщення ОСОБА_2 до лікарні. Паспорт на ім`я ОСОБА_2 разом із платіжною карткою знаходився в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , грошей матері вона не надавала, платіжну картку не привозила.

Допитана в ході судового засідання ОСОБА_2 суду пояснила, що є зареєстрованою в будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності її доньці ОСОБА_1 . Зазначала, що останнім часом, стан її здоров`я погіршився, вона часто перебуває на лікуванні в умовах стаціонару. Востаннє вона потрапила до лікарні 31.10.2023 та отримувала лікування в умовах стаціонару до 16.11.2023. В період лікування ОСОБА_1 відвідала її лише раз, на початку лікування. В подальшому ОСОБА_1 її в лікарні не відвідувала, не приносила навіть води, змінного одягу. ОСОБА_2 зазначала, що її підгодовували інші пацієнти та медичний персонал, їй надали деякий одяг. Вона телефонувала ОСОБА_1 , щоб остання привезла їй платіжну картку, щоб вона ОСОБА_2 могла попросити когось придбати необхідні продукти харчування, воду, медикаменти, але ОСОБА_1 її прохання не виконала, платіжну картку не привозила, позбавляючи її можливості розпоряджатися коштами у виді пенсійних виплат. Пояснила, що вона телефонувала до органу місцевого самоврядування, з проханням посприяти повернення додому, оскільки діти її з лікарні не забирають.

Платіжна картка та паспорт були повернені їй ОСОБА_2 лише на вимогу працівника поліції, коли дільничний інспектор поліції привіз її додому. Потерпіла пояснювала, що ОСОБА_1 не пускала її в будинок, що змушувало її близько трьох годин перебувати в поліцейському автомобілі в легкому одязі. ОСОБА_2 вказувала, що шокована поведінкою дочки.

Допитаний в якості свідка працівник поліції ОСОБА_3 суду пояснив, що в період перебування ОСОБА_2 у лікарні він, як офіцер громади, отримав телефонний дзвінок від пацієнтів лікарні, які перебували в одній палаті зі ОСОБА_2 , та які вказали, що рідні ОСОБА_2 не приділяють їй уваги, в неї відсутні продукти харчування, необхідний одяг, родичі її не відвідують. В подальшому було засідання комісії органу місцевого самоврядування, куди була запрошена ОСОБА_1 , яка в категоричній формі відмовилася забирати матір з лікарні. Оскільки стан здоров`я ОСОБА_2 стабілізувався, вона була виписана з лікарні, але донька її не забирала, він разом з працівником сільської ради, забезпечили доставку ОСОБА_2 до місця її проживання, однак ОСОБА_1 відмовилася пускати матір до будинку, у зв`язку з остання змушена була тривалий час перебувати в поліцейському автомобілі. Лише після складення протоколу про адміністративне правопорушення, винесення заборонного припису, вдалося забезпечити ОСОБА_2 доступ до житла. Крім цього, пояснював, що зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що ОСОБА_1 не надавала ОСОБА_4 її платіжну картку, унеможливлюючи доступ до пенсійних виплат у період перебування останньої в лікарні. Платіжна картка та паспорт ОСОБА_2 були повернені їй лише 16.11.2023, на його вимогу.

Крім пояснень потерпілої, допитаного в якості свідка ОСОБА_3 , вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП підтверджується письмовими доказами по справі, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 185235 від 16.11.2023, що складений уповноваженим суб`єктом та містить виклад обставин правопорушення. Письмових зауважень ОСОБА_1 протокол не містить, вона вказала, що надасть пояснення в суді;

- рапортом щодо повідомлення про обставини того, що ОСОБА_1 систематично вчиняє щодо заявниці економічне насильство, 16.11.2023 о 16:03 год не впускає матір ОСОБА_2 до будинку, в якому вона має зареєстроване місце проживання;

- письмовою заявою ОСОБА_2 від 16.11.2023, в якій вона просила органи поліції притягти до адміністративної відповідальності доньку - ОСОБА_1 , яка систематично вчиняє домашнє насильство економічного та фізичного характеру;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 про те, що вона була залишена донькою ОСОБА_1 у лікарні, яка її з лікарні не забирала, про що вона повідомила Лозуватську сільську раду. ОСОБА_1 забрала її пенсійну картку, позбавляючи протягом періоду лікування коштів, а також забрала її особисті речі. При забезпечені її доставки до місця проживання, донька відмовилася впустити її до будинку.

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, згідно якої ОСОБА_2 повідомляла про побоювання насильства, в тому числі фізичного, з боку доньки ОСОБА_1 , а також побоювання, що остання не поверне пенсію;

- терміновим заборонним приписом, застосованим відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з вчиненням умисних дій економічного характеру по відношенню до матері, а саме умисного позбавлення коштів та житла;

- рапортом працівника поліції Манько А., в якому вказано про виявлення факту домашнього насильства економічного характеру ОСОБА_1 по відношенню до матері ОСОБА_2 , та вжиті у зв`язку з цим заходи.

Крім цього, факт події адміністративного правопорушення зафіксовано на відеозаписах з бодікамери поліцейського. Так, при перегляді відеозапису, судом встановлено, що працівником поліції та представником Лозуватської сільської ради було проведено попередню бесіду з працівником лікарні, отримано інформацію про стабілізацію стану здоров`я ОСОБА_2 , необхідність її виписки з лікарні, про що доводилося до відома її дочки. Медичний працівник повідомила, що поведінка ОСОБА_2 адекватна, будь-які прояви неадекватність поведінки ОСОБА_2 відсутні (файл ….0018).

На відеозаписі зафіксовано, що дільничним інспектором, в супроводі працівника Лозуватської сільської ради, ОСОБА_2 була доставлена до зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , але ОСОБА_1 вказуючи, що вона є власником будинку, де зареєстрована її мати ОСОБА_2 , та не бажає щоб мати в ньому проживала. ОСОБА_1 вказувала, що мати буде знята з реєстрації за вказаною адресою, вимагала від інспектора надати довідку, що ОСОБА_2 дієздатна, продемонструвати як матір самостійно ходить. ОСОБА_1 вказала, що вони з сестрою відмовляються забирати матір та впускати до будинку, бажають визнати ОСОБА_2 недієздатною. При цьому ОСОБА_1 вказувала, що не має умов для проживання матері, ОСОБА_2 погано рухається та потребує догляду, який вона та її сестра здійснювати не бажають (файл …. 0024). На відеофайлі з номером….0028 зафіксовано пояснення ОСОБА_2 про те, що після поміщення її до лікарні, донька забрала її одяг та постільну білизну, ліки їй приносила лише онука, донька на її прохання принести щось поїсти не відреагувала. На відеофайлі № …0032 зафіксовано, як ОСОБА_1 відмовлялася відкривати хвіртку щоб впустити матір на територію домоволодіння та будинку, вказувала що ОСОБА_2 «це не мати», а на відео файлі № ….0036 ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 «тут не буде», вона їй не довіряє. На відеофайлі № …0044 зафіксовано, як ОСОБА_1 зазначала, що впускати матір до будинку не буде. На відеозаписах зафіксовано факт надання ОСОБА_1 можливості ознайомитися з протоколом, але вона вказувала на поганий зір, при цьому заборонила читати протокол своїй сестрі, яка розпочала його озвучувати.

Санкція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

Оцінивши всі вищевказані докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , не надаючи доступу матері ОСОБА_2 до житла, в якому остання має зареєстроване місце проживання, перешкоджаючи забезпеченню її проходження до такого житла, а також залишаючи матір в лікарні без коштів, в тому числі коштів на платіжній картці на яку останній нараховані пенсійні виплати, при тому, що ОСОБА_2 просила її надати їй хоча б платіжну картку для можливості задоволення своїх найпростіших потреб у їжі, воді, ОСОБА_1 вчиняла домашнє насильство, тобто умисні дії економічного характеру, внаслідок яких могла бути завдана шкода психологічному, а враховуючи стан здоров`я ОСОБА_2 , пору року, час доби та погодні умови, що мали місце на момент події, й шкоду фізичному здоров`ю потерпілої.

Беручи до уваги викладене, оцінивши всі вищевказані докази, що узгоджуються між собою, суд приходить до висновку, що перед судом, поза розумним сумнівом, доведено факт наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за ознаками домашнього насильства, тобто умисне вчинення діянь (дій або бездіяльності) економічного характеру (позбавлення житла, коштів, на які потерпілий має передбачене законом право), внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона є власником будинку в якому зареєстрована її мати, та не бажає щоб остання проживала у вказаному будинку, суд розцінює критично, оскільки одним із прав гарантованих Конституцією України (ст. 47) є право на житло, яке передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

ОСОБА_2 будучи зареєстрованою в будинку, що належить ОСОБА_1 , проживаючи в ньому, може бути позбавлена права на вказане житло лише на підставі закону за рішенням суду.

Доводи ОСОБА_1 щодо наявності в діях працівника поліції порушення її прав, не є предметом розгляду даної справи, та жодних чином не спростовують факту виявленого правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 про нібито небезпечність, недієздатність ОСОБА_2 не доведені перед судом. Надана судом довідка про отримання ОСОБА_5 травми голови, не свідчить про недієздатність останньої, адже особа може бути визнана недієздатною лише в порядку визначеному законом та виключно на підставі рішення суду. Більш того, стан здоров`я людини не може бути підставою для позбавлення її житла.

Обираючи вид і міру стягнення, що підлягає застосуванню до ОСОБА_1 , суд приймає до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_1 будучи повнолітньою донькою ОСОБА_2 , яка є людиною похилого віку, відмовилася забирати її з лікарні, а при доставлені такої додому відмовилася впускати ОСОБА_2 до будинку, позбавляючи її житла, враховуючи особу ОСОБА_1 , яка вперше вчинила правопорушення, офіційно не працевлаштована, вину не визнала та критично свої дії не оцінює, суд вважає за необхідне застосувати до неї стягнення у виді штрафу, в межах санкції інкримінованої статті.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 27, 40-1, 173-2, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватою за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривні 80 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 305 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу (не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, а у разі оскарження постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення), постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Повний текст постанови складено о 15.00 год 14.12.2023.

Суддя М.В.Березюк