Провадження № 3/592/3212/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Литовченко Олександр Володимирович, за участю секретаря судового засідання Цюпки Т.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Бикова Д.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління Служби безпеки України в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, працюючого начальником Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Сумах, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,

за п.п. 5, 6 ч.1 ст.212-2 КУпАП,

встановив:

Комісією Управління Служби безпеки України в Сумській області відповідно до статті 37 Закону України «Про державну таємницю», на підставі припису від 04.10.2023 № 7282. в період з 06 по 10 жовтня 2023 року проведено комплексну перевірку стану охорони державної таємниці у Відділі урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в місті Сумах в ході якої встановлено факт грубого порушення вимог статей 22, 27 Закону України «Про державну таємницю» та вимог Порядку-939 в частині надання доступу до державної таємниці працівнику установи, якому не надано допуск до державної таємниці.

Так, відповідно до вимог п.73 Порядку-939 з метою переоформлення допуску до державної таємниці офіцеру фельдзв`язку ОСОБА_2 , який на постійній основі здійснює доставку секретної кореспонденції до суб`єктів режимно-секретної діяльності Сумської області, працівником РСО відділу УФЗ ОСОБА_3 за підписом керівника установи ОСОБА_1 до УСБУ в Сумській області надсилались документальні матеріали щодо переоформлення ОСОБА_2 допуску до державної таємниці. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну таємницю» в наданні допуску до державної таємниці вказаній особі було відмовлено (висновок УСБУ в Сумській області від 28.08.2023 № 3925д/дск). Термін дії попередньо наданого, згідно розпорядження УСБУ в Сумській області від 16.09.2013 № 89д, ОСОБА_2 допуску до державної таємниці, закінчився 16.09.2023.

В той же час. в порушення вимог пункту 74 Порядку-939 у зв`язку із закінченням терміну дії попередньо наданого зазначеній особі допуску до державної таємниці, відповідний наказ про припинення ОСОБА_2 доступу до державної таємниці РСО установи не розроблявся та керівником відділу УФЗ не затверджувався. Вказаний працівник без наданого допуску до державної таємниці. 18.09.2023, здійснював доставку секретної кореспонденції з грифами секретності до суб`єктів режимно-секретної діяльності Сумської області.

Основною причиною такого стану є не здійснення, в порушення вимог статей 5, 37, 39 Закону України «Про державну таємницю» та пунктів 3 та 749 Порядку-939 начальником відділу УФЗ підполковником ОСОБА_1 , як керівником установи, якою проваджується діяльність, пов`язана з державною таємницею, постійного контролю за забезпеченням охорони державної таємниці в установі, не вжиття ним в повному обсязі заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці, чим створені передумови до розголошення інформації, яка становить державну таємницю, чи втрати матеріальних носіїв секретної інформації.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого правопорушення заперечив, просив закрити справу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що працює на посаді з 01.01.2020, будь-яких порушень Закону України «Про державну таємницю», Порядку-939, посадових обов`язків, зобов`язань ним допущено не було. Документи на надання допуску до державної таємниці ОСОБА_2 були своєчасно направлене до УСБУ в Сумській області, спочатку було відмовлено в наданні допуску та повторно направлено необхідні документи з мотивацією, за твердженням відповідального працівника УФЗ ОСОБА_3 , 16.09.2023 телефоном працівник УСБУ в Сумській області повідомив, що допуск до державної таємниці ОСОБА_2 надано. Вважає певним порушенням не видання ним наказу про припинення доступу ОСОБА_2 до державної таємниці з 17.09.2023, але вважав, що станом на цю дату є допуск, хоча документального підтвердження і не було, не було сенсу видавати наказ про припинення доступу до державної таємниці оскільки будь-якої перерви за датами не було. Письмове підтвердження про надання допуску до державної таємниці ОСОБА_2 з 20.09.2023 УФЗ отримано 25.09.2023. Дійсно 18.09.2023 ОСОБА_2 здійснювалась доставка пошти з різними грифами секретності в запечатаному вигляді без фактичного ознайомлення зі змістом за ДСК маршрутами.

Захисник Биков Д.О. у судовому засіданні просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП. Підтримав подані письмові заперечення, при цьому зазначив, що орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення в порушення вимог ст. 24 ЗУ «Про державну таємницю» надав офіцеру фельдзв`язку ОСОБА_2 допуск до державної таємниці не в десятиденний термін, а в два рази перевищив даний термін надання. Оскільки протокол про адміністративне правопорушення був складений внаслідок не дотримання строку надання нового допуску до державної таємниці, у зв`язку з чим істотно були порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , то цей доказ необхідно вважати недопустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими усіх доказів у справі. У випадку надання нового допуску в десятиденний термін, термін старого допуску не закінчився би. Крім того, в письмовому «Зобов`язанні громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці» ОСОБА_1 відсутні зобов`язання, що пов`язані з забезпеченням охорони державної таємниці та контролю за охороною державної таємниці та доступом до неї, а натомість передбачені інші зобов`язання за порушення яких останньому не інкримінується. Якби у ОСОБА_1 була інформація про те, що допуск не погоджений чи відповідь про нього прийде іншим числом, були би виконані всі дії, передбачені чинним законодавством. Крім того, передумов до розголошення інформації, яка становить державну таємницю чи втрати матеріальних носіїв секретної інформації ОСОБА_2 при здійсненні доставки відправлень секретної кореспонденції 18.09.2023 не було.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Пунктами 5, 6 частини 1 статті 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю, а саме: 5) порушення встановленого законодавством порядку надання допуску та доступу до державної таємниці; 6) невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується такими дослідженими в судовому засіданні доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення № 9 від 17.10.2023;

-показаннями працівника УФЗ ОСОБА_3 , наданими у судовому засіданні 11.12.2023, в яких він підтвердив фактичні обставини викладені у протоколі про адміністративні правопорушення, але вважає єдиним порушенням з свого боку, як відповідальної особи за посадовими обов`язками, це не складання проекту про припинення доступу до державної таємниці ОСОБА_2 , який повинен був підписати керівник установи, оскільки письмове підтвердження від УСБУ в Сумській області про надання допуску ОСОБА_2 з 20.09.2023 надійшло до УФЗ тільки 25.09.2023;

-витягом № 2 з акту комплексної перевірки стану охорони державної таємниці у відділі УФЗ ДССЗтаЗІ України в місті Сумах від 17.10.2023 № 7369дск;

-Зобов`язаннями у зв`язку з допуском до державної таємниці від 23.12.2021;

- Положенням про відділ УФЗ ДССЗтаЗІ України в місті Сумах;

- витягом з Наказу начальника ГУ УФЗ ДССЗтаЗІ України від 26.12.2019 № 267-ос «Про особовий склад»;

- висновком про результати проведення службового розслідування від 23.11.2023;

- листом відділу УФЗ ДССЗтаЗІ України в місті Сумах від 21.11.2023 № 63/27-399;

- листом відділу УФЗ ДССЗтаЗІ України в місті Сумах від 27.11.2023 № 63/27-414.

Вищенаведені докази є належними та допустимими.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах працівниками поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку - версії працівників поліції. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників поліції) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суддя при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищезазначені, досліджені та перевірені у судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Стаття 33 КУпАП «Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення» стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Отже, аналіз наведених положень та тлумачення визначення адміністративного стягнення вказує на те, що це захід адекватної реакції держави на вчинення фізичною чи юридичною особою адміністративних деліктів із акцентом як на майнові (фінансові) обмеження прав, правомочностей, так й вплив на саму особу, її психіку та поведінку. Крім того, адміністративне стягнення - це засіб примусу, що застосовується від імені держави до суб`єктів адміністративного проступку, визнаних винними у вчиненні адміністративного проступку.

Одним із принципів реалізації гуманістичних проявів у правовому регулюванні суспільних відносин в Україні є можливість звільнення правопорушника від юридичної відповідальності, на підставі визнання уповноваженими посадовими особами вчиненого ним протиправного діяння малозначним для суспільства.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Як вбачається з матеріалів справи, правопорушення вчинене ОСОБА_1 не спричинило значної шкоди суспільним чи державним інтересам, адже ОСОБА_2 не був допущений до роботи з документами з обмеженим доступом.

Суддя також враховує відсутність негативної та компрометуючої ОСОБА_1 інформації, який до адміністративної та дисциплінарної відповідальності не притягувався.

При цьому також враховую те, що в умовах російської збройної агресії проти України, здійснюючи правосуддя від імені України, у даній справі, суддя може в межах наданих йому дискреційних повноважень та вважає за доцільне до громадянина нашої держави, який проходить службу, тобто фактично приймає активну участь у захисті країни, не застосовувати адміністративне стягнення, що, серед іншого наведеного вище, відповідає принципам гуманізму.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суддя вважає за необхідне звернути увагу особи відносно якої складено протокол, на недопустимість вчинення адміністративних правопорушень у майбутньому.

Відповідно до п. 3 ст. 284 КУпАП, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження.

Беручи до уваги конкретні обставини справи за яких вчинено правопорушення, ступінь вини ОСОБА_1 , відсутність у матеріалах справи даних про істотні негативні наслідки від вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, суддя вважає за можливе, на підставі ст. 22 КУпАП, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи, що провадження у даній справі слід закрити за малозначністю вчиненого правопорушення в діях ОСОБА_1 , то відповідно судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 212-2, 284, 287, 289 КУпАП, суддя,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого п.п.5, 6 ч. 1 ст.212-2 КУпАП.

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п.п.5,6 ч.1 ст.212-2 КУпАП у зв`язку з його малозначністю та обмежитись усним зауваженням.

Провадження по справі закрити.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Литовченко