Справа № 504/2209/23
Номер провадження 3/504/1577/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кашперівка Баранівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.11.2019р. органом 6328, ІПН НОМЕР_2 ,

за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2023р. командиром роти 8 батальйону 2 полку УПП в Одеській області ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №427526, згідно якого 16.05.2023р. о 14 год. 00 хв. за адресою: Одеська область, Лиманський район, дорога М-14 21 км+500 метрів, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «DACIA SOLENZA» державний номерний знак НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, виражене тремтіння пальців рук), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest 6810» та в медичному закладі відмовився. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.

29.06.2023р. представник ОСОБА_1 адвокат Осипенко О.А. надала заперечення на протокол, в яких вказала, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, так як доказів його місця перебування та його дій взагалі не надано до суду, зйомка із представлених відео починається о (14:02:27) год., коли ОСОБА_1 знаходиться в автомобілі не в рухомому стані та надає співробітнику поліції пояснення з приводу знаходження свідоцтва про реєстрацію автомобілю, при цьому двигун автомобілю не працював, двері водійські відчинені, тобто доказів зупинки співробітником поліції транспортного засобу, а також доказів керування ОСОБА_1 даним автомобілем, - не представлено. Відеозаписи, надані до суду зафіксували факт стоянки автомобілю, з`ясування встановлення місця знаходження свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, при цьому коли ОСОБА_1 відмовився продовжити спілкування, аргументуючи, що викликав слідчо-оперативну групу для з`ясування обставин та надання своїх пояснень та власне очікує на її приїзд, співробітник поліції у відповідь на таке спровокував ОСОБА_1 на відповідь щодо адекватності поведінки та вживання алкоголю, - при цьому на початку відео таких питань не було та сумнівів у тверезості не виникало на протязі 13 хвилин розмови, на питання, чи буде ОСОБА_1 проходити медичний огляд, він відповів, що відмовляється розмовляти взагалі і очікує СОГ (14:13:30 час зйомки), але співробітник поліції не відреагував на пояснення ОСОБА_1 , а навпаки, очікуючи на таку відповідь після своєї провокації, одразу відійшов до свого автомобілю та дуже довго за часом складав адміністративний протокол за ст.130 КУпАП, не повідомляючи про це ОСОБА_1 . Так, в матеріалах справи наявний і очевидний факт провокації для скоєння адміністративного правопорушення, так як поліцейський, таким чином відреагував на відмову у наданні адреси проживання та не погодженням із складанням адміністративної постанови з ч.1 ст.126 КУпАП. В протоколі про адміністративне правопорушення час вчинення правопорушення не відповідає доказам, представленим у справі. Крім того, на вказаних відеофайлах не зафіксовано факту відмови від проходження медичного огляду. На підставі викладеного, адвокат Осипенко О.А. просила закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Будучи допитаним в судовому засіданні 05.07.2023р., ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що він за кермом автомобіля не перебував, а транспортним засобом керував його батько, вони рухалися зі сторони с.Світлого до м.Чорноморськ та на контрольно-пропускному пункті були зупинені військовослужбовцями. Спочатку вони спілкувалися з військовослужбовцями з приводу того, що в них були не пристебнуті паски безпеки. Батько вийшов з автомобілю, забравши із собою свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В цей час до автомобілю підійшов співробітник поліції, тому він пересів на водійське сидіння, щоб їм було зручно спілкуватися. В нього виникла суперечка із співробітником поліції, який вимагав від нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, батько повернувся до автомобілю та надав вказаний документ. Однак співробітник поліції вирішив скласти постанову за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП (керування автомобілем за відсутності відповідного свідоцтва) відносно нього, на що він висловив свою категоричну незгоду. Співробітник поліції поводив себе зухвало і тільки через приблизно 15 хв. з початку їх спілкування, несподівано висловив підозру щодо його перебування в стані алкогольного сп`яніння та запропонував йому продути прилад «Драгер», що, на його думку, було провокацією, оскільки таким чином поліцейський відреагував на відмову у наданні адреси проживання та не погодженням із складанням постанови з ч.1 ст.126 КУпАП. Вони із батьком зателефонували в службу «102» та викликали СОГ для з`ясування обставин. Поліцейський продовжував тиснути на нього, однак він повідомив, що відмовляється спілкуватися до приїзду СОГ. В черговий раз поліцейський запропонував йому продути прилад «Драгер» на місці, він повідомив, що готовий пройти огляд в лікарні, однак поліцейський це проігнорував та склав протокол про адміністративне правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні 30.10.2023р. свідок ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_1 , надав покази, які повністю узгоджуються із показами ОСОБА_1 .

В судові засідання, призначені на 28.08.2023р., 30.10.2023р., 27.11.2023р., 14.12.2023р. поліцейський ОСОБА_2 , не з`явився (проігнорував), причину неявки суду не повідомив, листи щодо забезпечення його явки в судове засідання були направлені на ім`я начальника УПП в Одеській області, що підтверджено довідками про їх доставку, у зв`язку із чим, суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних доказів.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та свідка, суддя вважає, що з матеріалів справи вбачається, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України). Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч.1 ст. 130 КпАП України відсильна, що зобов`язує працівників поліції, викладаючи суть адміністративного правопорушення у точній відповідності ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначати в протоколі, на підставі яких ознак представником поліції було виявлено стан алкогольного сп`яніння, що саме пропонувалось особі, в якій послідовності, вказати дії, які свідчать про ухилення водія від огляду та які дії свідчать про керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

20.02.2019 року Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рамках справи №404/4467/16-а зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Зібраними співробітниками поліції доказами не було надано об`єктивних доказів щодо керування ОСОБА_1 автомобілем під час зупинки транспортного засобу. Зокрема, відеозапис, долучений до матеріалів справи, починається о (14:02:27 год.), коли ОСОБА_1 знаходиться в автомобілі не в рухомому стані та надає співробітнику поліції пояснення з приводу знаходження свідоцтва про реєстрацію автомобілю. Одночасно і ОСОБА_1 і свідок ОСОБА_3 заперечують факт безпосереднього керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 під час його зупинки. Оскільки, згідно ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд з врахуванням дослідженого відеозапису та показів осіб, приходить до висновку про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом на момент його зупинки.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Під час перегляду відеозапису встановлено, що дійсно між ОСОБА_1 та поліцейським відбувається тривале спілкування (13 хвилин) на підвищених тонах з приводу знаходження свідоцтва по реєстрацію транспортного засобу. При цьому коли ОСОБА_1 відмовився продовжити спілкування, аргументуючи, що викликав слідчо-оперативну групу для з`ясування обставин та надання своїх пояснень та власне очікує на її приїзд, співробітник поліції у відповідь на таке почав висловлювати підозру щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та пропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння. Суд погоджується із твердженням адвоката Осипенко О.А. та вважає, що дійсно, у стороннього спостерігача може скластися враження, що такими діями поліцейський відреагував на відмову ОСОБА_1 у наданні адреси проживання та не погодження із складанням адміністративної постанови з ч.1 ст.126 КУпАП. Отже, суд вважає, що поліцейським було вочевидь не дотримано процедуру виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, адже протягом досить тривалого спілкування з ОСОБА_1 він не висловлював свою підозру щодо наявності в нього ознак сп`яніння. Крім того, суд враховує, що під час адміністративного провадження поліцейський наказав ОСОБА_1 переставити транспортний засіб, чим тим самим фактично змусив останнього керувати ним вже після його зупинки, що також викликає сумніви у виявленні працівником поліції ознак сп`яніння, адже відповідно ст.266 КУпАП, якщо особи, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Також ст.266 КУпАП та положеннями Інструкції врегульовано, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. З дослідженого судом відеозапису вбачається, що, чи ОСОБА_1 , чи його батько (бодікамера, на яку велася фіксація, закрита рукою поліцейського, тому неможливо встановити) вимагали проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, однак це було залишено поза увагою поліцейських.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282).

У відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. За Кодексом України про адміністративні правопорушення, Конституцією України або іншими Законами України, не передбачено покладення на суд функції підтримання обвинувачення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доведення винуватості особи.

Суд не має права, за умови відсутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, самостійно відшукувати та збирати докази обвинувачення, ініціювати їх дослідження, уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення для можливості притягнення особи до відповідальності, оскільки такі дії суду призведуть до порушення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. В разі таких дій суду особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

У справі відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного провадження та підлягають доказуванню, а тому відсутні дані про наявність в діях особи, відносно якої складений адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З урахуванням вищевказаного, оскільки в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази керування транспортним засобом «правопорушником», то це само по собі унеможливлює притягнення особи до відповідальності, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вище викладених обставин, суддя дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Копію постанови направити начальнику УПП в Одеській області для відома.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя П. В. Жовтан