ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2583/23 Справа № 206/4039/23 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Багмет М.О., яка діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року в справі про адміністративне правопорушення, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

адвоката Багмет М.О.,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 85,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу серії ВАВ № 591659 від 24.08.2023 року, у період часу з 12.08.2023 року по 19.08.023 року за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 , вчиняв хуліганські дії, а саме: висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою на адресу: гр. ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян, відбувалося близько 13 години. ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, адвокат Багмет М.О., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову скасувати, прийняти нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає постанову суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

На думку апелянта, суд розглянув справу однобічно та проігнорував позицію сторони захисту та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків.

Зазначає, що в матеріалах справи містяться суперечності між датами події, оскільки на запитання захисника потерпілий ОСОБА_2 не зміг пояснити в які саме дні ОСОБА_1 висловлювався в його бік нецензурною лайкою, в який час та де саме він знаходився.

Стосовно відеозапису долученого до матеріалів справи потерпілим ОСОБА_2 , сторона захисту зазначала, що вказаний відеозапис не містить конкретного імені чи конкретного звернення до особи, що проводить зйомку, та не можливо встановити дату коли вказані події відбуваються. Вказані обставини були залишені судом першої інстанції поза увагою.

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Багмет М.О. підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з підстав викладених в ній.

Потерпілий ОСОБА_2 , та його представник Мороз Є.В. будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Вислухавши думки учасників процесу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. З об`єктивної сторони, хуліганство, незалежно від виду відповідальності (адміністративної чи кримінальної), характеризується порушенням громадського порядку, а з суб`єктивної сторони - умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства.

Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого ст. 173 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях, непристойні висловлювання.

Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце.

Громадським місцем визначається - вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.

З суб`єктивної сторони правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, особа усвідомлює, що її дії, протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП є формальним, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків, характеризується зухвалою поведінкою громадян, неповагою до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття.

При ухваленні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП суд першої інстанції виходив з того, що наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 591659 від 24.08.2023 року, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.08.2023 року від ОСОБА_3 , а також дослідженим судом відеозаписом, наданим потерпілим, на якому зафіксовано образливі висловлювання ОСОБА_1 в бік останнього, а також його нецензурну лайку.

Вказані висновки суду першої інстанції є хибними та такими, що не відповідають складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Працівниками поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення, та на яких згідно закону покладається обов`язок збирання доказів, не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №591659 від 24.08.2023 року, до матеріалів справи працівниками поліції додано лише пояснення: особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , рапорт та заяву ОСОБА_3 20.08.2023 року.

З дослідженого відеозапису наданого потерпілим до суду першої інстанції вбачається, що конфлікт між ОСОБА_1 та іншою особою відбувся у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що є приватною, обнесеною парком власністю співмешканців цього будинку. Зазначена територія не може вважатись громадським місцем у розумінні ст. 173 КУпАП, оскільки перебуває у доступі обмеженого кола осіб.

Крім того, з відеозапису неможливо встановити події, що відбуваються, оскільки не зазначено дату та час. На відеозаписі видно особу, яка схожа на ОСОБА_1 та іншого чоловіка, які на своїй присадибній ділянці займаються роботами, до яких підходить особа, що проводить зйомку, її на відео не видно. Між чоловіками проходить розмова на підвищених тонах. Особа, яка проводить зйомку провокує ОСОБА_1 на конфлікт. Конкретного зазначення імен чи конкретного звернення саме до особи, що проводить зйомку на даному відеозаписі не зафіксовано.

Також з наданих матеріалів, а саме з пояснень свідків особу, яка знімає відео, вбачається, що між родиною ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мав місце конфлікт, та в них склалися неприязні особисті стосунки, які мають місце протягом тривалого часу. Докази, що було порушено громадський порядок та спокій інших громадян відсутні.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги підтверджені матеріалами справи, а суд першої інстанції не в повній мірі дослідив фактичні обставини справи у зв`язку з чим дійшов хибного висновку.

Як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не мають права перебирати на себе визначений ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, який покладений у даному випадку на орган поліції.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в статті 62 Конституції України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011 р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлених особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Крім того, як випливає з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22.12.2006 року, дії, вчинені винним щодо, зокрема, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками не підлягають кваліфікації як хуліганські. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного порушенням громадського порядку.

Так, ККС ВС в постанові у справі № 127/30388/19 від 8 червня 2021 року висловив правову позицію, відповідно до якої, якщо обвинувачений спричинив дії під час конфлікту, що виник з особистих спонукань та відбувся не в громадському місці, то в його діях відсутній склад хуліганства.

Дії обвинуваченого кваліфікують як хуліганство лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного порушенням громадського порядку та спокою громадян з мотивів явної неповаги до суспільства.

Апеляційний суд, провівши аналіз усіх доказів, наявних у матеріалах справи, надавши оцінку діям працівників поліції в аспекті дотримання процедури оформлення матеріалів справи, дійшов висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних, достатніх і допустимих доказів вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їй дій, що в свою чергу виключає наявність підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Згідно зі статтею 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У цій справі не доведено поза всяким розумним сумнівом те, що ОСОБА_10 вчинила дрібне хуліганство.

Таким чином, зважаючи на викладене, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та взаємозв`язку, на підставі досліджених в суді апеляційної інстанції доказів, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Багмет Марії Олександрівни, яка діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року, - скасувати.

Постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко