ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/639/23 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , - адвоката Кметика В.Я.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Кметика В.Я. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 02 жовтня 2023 року о 22.44 год. по вул. Залізничній в смт. В. Бірки водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушена вимова. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та огляду в медичному закладі водій в категоричній формі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Кметик В.Я., вважає дану постанову незаконною і необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, яку визнано правопорушенням.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , зупинено працівниками поліції без належних на те підстав, та не повідомлено про причину зупинки, всупереч положенням ст.35 ЗУ Про національну Поліцію, а докази, отримані інспектором поліції з порушенням закону є неналежними та недопустимим.

Вважає, що під час складання протоколу щодо ОСОБА_1 було порушено порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як наслідок безпідставно звинувачено ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки направлення на огляд було виписано поліцейським ще до зупинення транспортного засобу.

Звертає увагу суду, що ч.1 ст.130 КУпАП визначено склад адміністративного правопорушення за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що не відповідає диспозиції вказаної правової норми.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на недопустимість та неналежність відеозаписів, як доказів, оскільки такі здійснені з порушенням вимог закону, а саме відсутністю цифрового підпису, як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. Вважає, що порушення порядку здійснення відеофіксації, як доказу винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП призводять до сумнівів відповідності події обставинам справи.

Захисник в апеляційній скарзі зазначає, що сертифікат відповідності на вимірювальний засіб, в тому числі, і на газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі Alcotest 6820 був дійсний до 07.06.2023, термін його дії не продовжувався.

Стверджує, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, при цьому пославшись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №524/5741/16-а.

Звертає увагу на відсутність законних підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу, оскільки його водій не порушував Правил дорожнього руху України що встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.11. 2023 року і, в свою чергу, свідчить про недопустимість усіх інших зібраних по справі доказів.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Кметика В.Я., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.

Так, аналіз апеляційним судом доказів, покладених судом першої інстанції в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, свідчить про недотримання місцевим судом положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування траспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Як слідує з матеріалів провадження, збір доказів працівниками поліції щодо відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння проводився після встановлення факту порушення ним правил дорожнього руху, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, яке полягало в тому, що водій в темну пору доби керував транспортним засобом, в якому не працювали габаритні вогні, чим порушив пункт 31.4.3 ПДР України.

На підтвердження даного факту до матеріалів справи долучено постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпек дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7858747 від 02 жовтня 2023 року, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 340 грн.

Фактично це єдиний доказ на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, як підстави законності його зупинки працівниками поліції та подальшого зібрання доказів фіксації правопорушення.

Вказані обстави були предметом розгляду Тернопільського міськрайонного Тернопільської області суду за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2023 року, яке на час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції набрало законної сили, за результатом розгляду скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпек дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7858747 від 02 жовтня 2023 року і закрито провадження у справі.

Ухвалюючи вказане рішення, суд встановив, що надані працівниками поліції докази не місять достовірних та достатніх відомостей про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, у зв`язку з чим вина позивача в порушенні вимог п.31.4.3 ПДР України, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності, не доведена належними та допустимими доказами.

На переконання суду, в даному випадку, визнавши ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, судом першої інстанції не враховано приписи статті 35 Закону України Про Національну поліцію, якою передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Даний перелік, зокрема, передбачає: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не переміщували в митний режим транзиту.

Проте, аналіз матеріалів провадження судом апеляційної інстанції свідчить про відсутність у працівників поліції підстав, які регламентовані статтею 35 Закону України Про Національну поліцію, щодо зупинки вказаного транспортного засобу, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та судом першої інстанції не наведено належних та допустимих доказів, в контексті положень ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 згідно з приписами ст.35 Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображена у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України» будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Таким чином, не перевіривши належним чином доводи апелянта про відсутність підстав для зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та проведення подальшої перевірки з мотивів порушення водієм Правил дорожнього руху України, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_2 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Кметика В.Я. задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя