ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 684/370/23

Провадження № 33/4820/648/23

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Селезньової М.Д., захисника Остапчука О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 25.10.2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 (фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ),

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцяти шести) гривень 80 копійок

За постановою суду, 13 липня 2023 року о 00 год. 33 хв. в смт Стара Синява, по вул. Грушевського, 38, ОСОБА_1 керував т/з НИВА 1600, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота; від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, провадження закрити у справі.

Вважає постанову суду незаконною, оскільки суд не дослідив всі обставини справи.

Апелянт стверджує, що у встановлений день, він, перебував на пасажирському сидінні автомобіля ВАЗ «НИВА», коли під`їхали працівники поліції із увімкнутими проблисковими маячками, тому змушений був вийти з автомобіля, при цьому перелізти на водійське сидіння, оскільки у пасажирських дверцятах ручка для відкриття зламана. Дані обставини можуть підтвердити свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім цього, з відеозапису не вбачається, що транспортний засіб було зупинено працівниками поліції чи він знаходився у русі, тому у матеріалах справи відсутні докази того, що він керував транспортним засобом.

У суді першої інстанції був допитаний водій ВАЗ «НИВА», який також підтвердив, що він у той день керував даним автомобілем і в той час, коли приїхала поліція, останній відійшов у справах, але такі показання суд першої інстанції не взяв до уваги.

Апелянт звертає увагу на те, що поліцейським також було складено на нього постанову за ч.1 ст.121-3КУпАП, але він її оскаржив і остання була скасована рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29.08.2023 року, у якому зазначено, що судом встановлено відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом і порушення п.2.9ПДР.

Також працівник поліції, у засіданні першої інстанції, надала неправдиві пояснення відносно свідків пасажирів даного автомобіля, вказавши, що останніх не було в салоні, тому не відбирала у них пояснення.

Наявність оскаржуваної постанови суперечить постанові Хмельницького міськрайонного суду від 29.08.2023 року, що є підставою для ретельного дослідження всіх доказів у справі.

Заслухавши пояснення захисника Остапчука О.О., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про повне доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, при викладених у постанові обставинах.

Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №306314 від 13 липня 2023 року вбачається, що 13.07.2023 року о 00 год. 33 хв. в смт. Стара Синява Хмельницького району, по вул. Грушевського,38, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «НИВА 1600», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

З даних роздруківки з ІПНП слідує, що транспортний засіб ВАЗ 21013 з д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 (арк.спр.7)

Даними відеозапису з місця події, переглянутого апеляційним судом, підтверджується, що в ході перевірки документів ОСОБА_1 було пояснено причину зупинки транспортного засобу, а саме через технічну несправність не підсвічувався номерний знак та керування автомобілем в комендантську годину. Під час спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тому йому неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в лікувальному закладі. При цьому, ОСОБА_1 спочатку відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, після чого неодноразово стверджував, що він не є водієм цього транспортного засобу, не керував ним, тому не має підстав проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. Така поведінка ОСОБА_1 була розцінена працівниками поліції, як відмова від проходження запропонованого огляду на стан алкогольного сп`яніння, та останньому було роз`яснено його права та наслідки у разі відмови пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, тобто буде складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Під час спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, ним неодноразово було зазначено про те, що він вживав пиво (арк. спр.7).

Доводи апеляційної скарги про те, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можуть підтвердити те, що ОСОБА_1 , перебував на пасажирському сидінні автомобіля ВАЗ «НИВА», коли під`їхали працівники поліції із увімкнутими проблисковими маячками, змушений був вийти з автомобіля, при цьому перелізти на водійське сидіння, оскільки у пасажирських дверцятах ручка для відкриття зламана, є безпідставними, були предметом розгляду у суді першої інстанції, не підтверджуються ні матеріалами справи, ні поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були допитані у судовому засідання першої інстанції. Окрім того, перебування усіх вказаних свідків на місці зупинки автомобіля неможливо встановити із оглянутих відео файлів, а їх пояснення не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами та не дозволяють встановити наявність чи відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому пояснення свідків не взяті до уваги судом першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд.

Факт перебування ОСОБА_1 на передньому пасажирському місці спростовуються також відеофайлами REC_00F, REC_00F, із яких чітко вбачається, що в момент, коли ОСОБА_1 виходить з автомобіля, водійського місця, переднє пасажирське місце при цьому не є вільним, на ньому знаходиться особа чоловічої статі.

Твердження апелянта про те, що відеозаписом не зафіксовано те, що транспортний засіб було зупинено працівниками поліції, та знаходження його у русі, при тому у матеріалах справи відсутні докази того, що він керував транспортним засобом, є непереконливими, оскільки такі спростовуються дослідженими в судовому засіданні відео файлами (файл 0000000__0028 00:19, 05:46) де ОСОБА_1 , в телефонній розмові повідомляє «зловили», «мене поліція зупинила». Також факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору, у зв`язку з наявністю технічної несправності, підтвердила в судовому засіданні першої інстанції, працівник поліції Мишенюк О.В., яка і склала протокол про адміністративне правопорушення.

Щодо посилань апелянта на те, що допитаний у місцевому суді водій ВАЗ «НИВА» підтвердив, що він у той день керував ним, на момент коли приїхала поліція, останній пішов у справах, то такі спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом з місця події та поясненнями у суді першої інстанції працівника поліції Мишенюк О.В.

Доводи апелянта про те, що поліцейським також було складено на нього постанову за ч.1 ст.121-3КУпАП, але він її оскаржив і остання була скасована рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29.08.2023 року, є необґрунтованими та були предметом розгляду у суді першої інстанції, на що місцевий суд вірно дав відповідь, що преюдиційність рішень місцевого суду чиним законодавством не передбачена, при цьому врахована практика Європейського суду з прав людини, яка відносить справи про адміністративне правопорушення до категорії «кримінального провадження». У Кримінальному процесуальному законодавстві України відсутня преюдиція, яка притаманна цивільному та адміністративному процесу, з цим погоджується апеляційний суд.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку апеляційного суду, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, ОСОБА_1 , та його захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.

Накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 25.10.2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.