ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року суддя Селидівського міського суду Донецької області Черков В.Г., розглянувши матеріали, які надійшли від відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1

- за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 021645 від 16.05.2023 року, ОСОБА_1 16.05.2023 року о 22 годині 17 хвилин за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Перемоги, 73, керував автомобілем ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального приладу Драггер відмовився, а також відмовився від проходження повного медичного огляду в наркологічному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 23.06.2023 справу про адміністративне правопорушення було повернуто до відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області для належного оформлення.

Повторно справа надійшла до суду 30.06.2023.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2023, головуючим у справі визначено суддю Черкова В.Г.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За змістом статей 245, 280, 283 КУпАП для прийняття законного та обґрунтованого рішення слід забезпечувати всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами - є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інш ими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, зі складеного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 16.05.2023 року о 22 годині 17 хвилин за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Перемоги, 73, керував автомобілем ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального приладу Драггер відмовився, а також відмовився від проходження повного медичного огляду в наркологічному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В розділі «до протоколу додаються» вказано направлення, фото документів, копія постанови по справі та відеозапис обставин.

Так, з одного з відеозаписів, що долучені до складеного протоколу, вбачається, що в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні документи, які посвідчують особу, а поліцейський пропонує проїхати до відділу поліції з цього приводу та зазначає, що буде складений протокол про адміністративне затримання. А сам протокол складається у відділі поліції.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 23.06.2023 справу про адміністративне правопорушення було повернуто до відділу поліції № 3 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області для належного оформлення, оскільки в матеріалах справи відсутній протокол про адміністративне затримання, про який було зазначено поліцейським на відеозаписі, а тому з урахуванням ст. 256 КУпАП (зокрема, інші відомості, необхідні для вирішення справи) суд позбавлений надати відповідну правову оцінки дотриманню права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист, а з урахуванням вищевказаної постанови ВП ВС надати оцінку складеному протоколу, як доказу в розумінні ст. 251 КУпАП.

При повторному надходженні справи до суду, з її матеріалів вбачається, що поліцейським був складений рапорт, в якому зазначено, що особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, було зупинено за порушення комендантської години, документи надати відмовилася, тому його було доставлено до найближчого відділу поліції, а протокол про адміністративне затримання не складався.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до частини першої статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно зі статтею 261 КУпАП про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Частиною першою статті 263 КУпАП визначено, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години.

Поряд з цим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» особи, до яких застосовано адміністративне затримання, мають право на правові послуги, що полягають у: здійсненні представництва їх інтересів в судах, інших державних органах (зокрема, органах внутрішніх справ (поліції)), органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складенні документів процесуального характеру.

Слід також зауважити, що стаття 6 Конвенції ("Право на справедливий судовий розгляд") в цілому містить перелік процесуальних прав особи при встановленні обґрунтованості кримінального обвинувачення, висунутого проти неї. Зокрема, відповідно до пункту 2 статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом. Крім цього, відповідно до частини 3 цієї статті кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право допитувати свідків або вимагати їхнього допиту, одержувати безоплатну правову допомогу, якщо цього вимагають інтереси правосуддя, та безоплатну допомогу перекладача, якщо він не розуміє мову, яка використовується в суді. Зрештою, судове рішення у справі за кримінальним обвинуваченням підлягає публічному проголошенню (пункт 1 статті 6 Конвенції).

Однак проблема невідповідності деяких норм КпАП вимогам статті 6 Конвенції обґрунтовується багаторічною практикою Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд). Слід враховувати, що згідно із частиною 3 пункту (b) статті 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до статті 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції. Таким чином, рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення. Отже, виходячи з практики застосування Європейським судом статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Європейський суд у своїх рішенням (зокрема справи «Лучанінова проти України» від 09.06.2011) вказував, що той факт, що стягнення, застосоване до заявниці - штраф - було згодом замінено на зауваження, не може позбавити правопорушення, про яке йдеться, притаманного йому кримінального характеру. (Також див. рішення у справах Езтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року, «Лауко проти Словаччини» від 2 вересня 1998 року, та ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine).

В постанові ВП ВС від 31.08.2022 (справа № 756/10060/17) було вказано, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України). Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України. З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

В матеріалах справи відсутній протокол про адміністративне затримання, який як вказано вище взагалі не складався, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, на відеозаписі неодноразово просила про правову допомогу, але матеріали справи жодних відомостей з цього приводу не містять та, перебуваючи у відділі поліції, відмовляється від проходження огляду.

Окремо суд звертає увагу, що в фабулі протоколу вказаний час вчинення інкримінованого правопорушення «16.05.2023 року о 22 годині 17 хвилин», а сам протокол складений тільки «16.05.2023 року о 23 годині 59 хвилин», та долучений до протоколу відеозапис, який складається з трьох окремих епізодів, становить загалом тільки трохи більше 15 хвилин. Що відбувалося протягом іншого часу та чи були дотримані в такий проміжок часу права особи на захист, матеріали справи не містять.

В постанові КАС ВС від 08.07.2020 року (справа № 463/1352/16-а) вказано, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та вини особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведення невинуватості цієї особи.

Відповідно до частини другої статті 251 КупАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП складені протоколи про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому суд позбавлений можливості забезпечення всебічного, повного й об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу безумовно не може надати змоги як суду, так і сторонньому спостерігачу безальтернативно визнати, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є склад правопорушення й вона винна в ньому.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 283-284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, провадженням закрити.

Скарга на постанову суду до Дніпровського апеляційного суду може бути подано через Селидівський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Черков В.Г.