Справа № 488/1862/23
Провадження № 3/488/713/23
ПОСТАНОВА

13.12.2023 року Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Головіна Т.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

04.06.2023 року о 13:40 годині водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем «Opel Zafira» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Миколаєві, по пр.Богоявленському, в районі будинку №558, в стані алкогольного спяніння. Огляд на стан алкогольного спяніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспотного засобу у законному порядку за допомогою газоаналізатору Drager 7510 ARLM 0447, проба позитивна. Результат огляду: тест №167, результат 1, 68 % проміле, чим порушив п. 2.9 а ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Герасимов О.В., відповідно до письмових заперечень, вважав за необхідне адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу та події інкримінованого правопорушення, посилаючись на те що:

автомобіль ОСОБА_1 було зупинено безпідставно, йому не було оголошено протокол, не вручено його копію; поліцейськими не роз`яснено прав та обов`язків ОСОБА_1 ; ними не було перелічено ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , не роз`яснено порядок проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу, не повідомлено, що проводиться відеофіксація на камеру; останнє калібрування приладу відбулось 26.09.2022 року, тобто більше ніж передбачених інструкцією з експлуатації приладу Драгер 6 місяців до моменту тестування ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 не надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого часу вимірювальної техніки; жодних ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 представлений відеозапис не містить; ознаки алкогольного сп`яніння, перелічені в протоколі і акті огляду різняться між собою; в протоколі зазначено інший номер нагрудної камери, ніж той, який зазначений у відповіді УПП від 14.09.2023 року.

ОСОБА_1 , відповідно до письмових заперечень, із протоколом, складеним відносно нього, не погодився, вважав за необхідне адміністративну справу відносно нього закрити у зв`язку з порушенням порядку його огляду. В обгрунтування своїх заперечень послався на те, що в цей день був абсолютно тверезий, алкоголь вживав за два дні до події, про що повідомив поліціянтам. Що напередодні був на бойовому завданні, три ночі не спав, тому за станом здоров`я був дуже втомлений. Щоб довести свою невинність, погодився продути Драгер. Права на відмову від проходження огляду йому роз`яснено взагалі не було. З результатами Драгеру не погодився, пропонував здати кров в наркології, на що йому було повідомлено, що кров ніхто не здає. Йому було роз`яснено, що якщо не погоджується, то у медичному закладі буде проходити таку ж саму процедуру Драгер, а також здати мочу. Він погодився їхати до медичного закладу, бо з результатами ОСОБА_2 був не згоден. Надалі, його відвів в бік інший інспектор, де камера їх не знімала, протягом хвилин 10 вони почали на нього тиснути, користуючись його незадовільним станом здоров`я. Інспектор йому повідомив, що в медичному закладі такий самий Драгер і сенсу немає його повторно проходити, а у випадку його непогодження, вони повідомлять ВСП і викличуть їх на місце, що займе багато часу та наслідки для нього будуть гіршими. Він не мав часу чекати, бо потрібно було на службу, окрім того, співробітники поліції ввели його в оману, запевнивши, що в медичному закладі такий саме Драгер, відмовили його їхати до медичного закладу, скориставшись його незадовільним станом здоров`я. Потім його повідомили, що тепер потрібно все це сказати на камеру. Його підвели до інспектора, який під звукозапис повторно йому поставив питання, чи буде він їхати до медичного закладу та чи згоден з результатами Драгеру, на що він, будучи введений в оману та перебуваючи під психологічним тиском співробітників поліції щодо порядку проходження огляду в медичному закладі, повідомив, що з результатами Драгеру згоден та у медичний заклад не поїде. Як би він знав, що в наркології має право здати інші аналізи, окрім проходження Драгеру, він би ніколи не погодився з результатами Драгеру та оскаржив би їх в медичному закладі. Надалі співробітники поліції почали оформлювати документи та після того стали його з ними ознайомлювати, на що він спитав, чи є сертифікати на прилад, на що його було повідомлено, що є, однак не з собою, що всі ці питання він буде вирішувати в суді, заявляти клопотання, і там йому ці сертифікати нададуть. Після ознайомлення зі складеними відносно нього документами, він знову повідомив, що не має таких ознак алкогольного сп`яніння, які там викладені - ні порушення координації рухів, ні почервоніння обличчя, на що йому знову стали погрожувати, що викличуть на місце ВСП. Один з них вже став телефонувати і викликати службу, однак він сказав, що не потрібно, що він з усім згоден і все підписав.

Аналізуючи представлені суду та досліджені докази, приходжу до наступних висновків:

Відповідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, до адміністративної відповідальності притягуються особи, які керують транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Відповідно до вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд не приймає доводи захисника:

порядок проходження огляду водіїв на стан сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, регулюється також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року (надалі Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (надалі Інструкція № 1452/735); постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» - надалі Порядок.

Відповідно порядку, встановленого ст. 266 КУпАП, огляд осіб, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння проводиться поліцейськими з використанням спеціальних технічних засобів або, у разі незгоди водія на проведення такого огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КупАП.

Згідно із п.8,9 розділу 2 Інструкції № 1452/735, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Доводи захисника Сушкова Г.А. про те, що працівниками поліції його автомобіль було зупинено безпідставно суд відхиляє, оскільки законність дій працівників поліції щодо зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не входять до предмету доказування у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

До того ж, дії поліцейських щодо зупинки транспортного засобу чи щодо іншого факту перебувають поза предметом розгляду цього провадження, проте, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства чи в інший спосіб, встановлений законом.

Окрім того, правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Безпідставними є твердження захисника Сушкова Г.А. про недопустимість результату приладу Драгер з посиланням на те, що відповідно до інформації на чеку приладу Драгер останнє калібрування вказаного приладу було здійснено 26.09.2022, а огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проведено 04.06.2023, тобто після спливу шестимісячного інтервалу обов`язкового калібрування.

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року №1747 і становить один рік.

З роздруківки результату приладу «Drager Alcotest 7510» тест №167, за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння, видно, що останнє калібрування приладу проводилось 26.09.2022, при цьому він проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння 04.06.2023.

Вказані обставини свідчать про те, що огляд ОСОБА_1 проведений в межах інтервалу калібрування приладу «Drager Alcotest 7510».

На підставі пункту 5 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Вищевказану вимогу до співробітників поліції ОСОБА_1 висловив вже після проведеного огляду, тому порушень порядку огляду в цій частині суд не вбачає і доводи захисника вважає необгрунтованими.

Разом із тим, суд знаходить слушними доводи ОСОБА_1 щодо порушення співробітниками поліції встановленого законом порядку проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, виходячи із наступного:

Так, згідно ч. 1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.4, 8-13 розділу 3 Інструкції № 1452/735, метою цього огляду у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. За збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням/.

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального», дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пункт 2.5 ПДР України дійсно зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, слід зазначити, що відповідальність за вказаною нормою закону настає лише у випадку дотримання встановленого законом порядку та процедури проведення огляду.

З огляду на вимоги вищевказаних Положення та Інструкції, а також ч.2 та ч.3 ст.266 КУпАП, особа, відносно якої проводиться огляд, має отримати повну інформацію щодо порядку проведення вище вказаного огляду (зокрема можливості пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів або у медичній установі, у разі не згоди пройти огляд на місці зупинки та право пройти огляд у медичній установі, у разі незгоди з результатом огляду), та маючи повну інформацію відповідно скористатися своїм правом. Не маючи відповідної інформації, особа позбавлена можливості діяти у спосіб, що може підтвердити відсутність правопорушення, тобто фактично порушення процедури проведення огляду є порушенням права на захист, що в свою чергу тягне недопустимість зібраних з порушенням такого права доказів (п.3 ч.2 ст.87 КПК України).

Відповідно до статті 251 КупАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

При цьому суд враховує те, що обов`язок проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачений Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затв. наказом МВС України 18.12.2018 № 1026.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ цієї Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Виключення законодавцем під час внесення змін у ч.2 ст.266 КУпАП обов`язкової присутності свідків під час огляду водія на стан алкогольного сп`яніння із встановленням обов`язкової відеофіксації процесу виявлення адміністративного правопорушення та процесуальних дій, що вчиняються поліцейським, на думку суду, є забезпечення збирання об`єктивних доказів вчиненого правопорушення, усунення суперечностей, які можуть виникати у ході вчинення цих дій, перевірка правильності та законності дій як поліцейських, так і інших учасників у ході їх вчинення.

Як слідує з показань ОСОБА_1 , наданими суду, та що повністю узгоджується з відеозаписом з нагрудної камери, доданої до протоколу, о 13.29.57 водію ОСОБА_1 було роз`яснено можливість пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, на що ОСОБА_1 скористався таким своїм правом та огляд пройшов. З результатами огляду водій не погодився, категорично заперечуючи своє вживання алкоголю та перебування у стані алкогольного сп`яніння, пропонує здати кров в наркології, на що йому інспектором повідомлено, що кров ніхто не здає та роз`яснено, що якщо не погоджується, то у медичному закладі буде проходити таку ж саму процедуру Драгер, а також необхідно буде здати мочу. О 13.46.48 годині ОСОБА_1 погоджується їхати до медичного закладу, на що один із співробітників поліції в автомобілі починає складати направлення до медичного закладу ОСОБА_1 та до 13.57 години відеозапис фіксує тільки дані дії, дій самого ОСОБА_1 в цей час та інших співробітників поліції відеозаписом не зафіксовано. О 13.57 годині інспектор повідомляє іншому, що потрібно включити камеру, щоб зафіксувати, що особа не буде їхати до лікарні, що їм це потрібно сказати на камеру. О 13.58.10 на відеозапису знову з`являється ОСОБА_1 , який повідомляє, що не буде їхати до наркології. Після того йому роз`яснено права за ст.63 Конституції України та ст.268 КупАП. Після оформлення документів ОСОБА_1 повідомляє, що не має таких ознак алкогольного сп`яніння, які там викладені - ні порушення координації рухів, ні почервоніння обличчя, на що інспектор пропонує викликати на місце ВСП «раз человек не согласен». Інспектор телефонує до служби ВСП, на що ОСОБА_1 заперечує, каже що не потрібно, що він з усім згоден, після чого підписує всі документи.

Приймаючи до уваги відсутність повного фіксування процесу виявлення адміністративного правопорушення за участю ОСОБА_1 , відеозапис за участю якого відсутній з 13.46 по 13.54 години (близько 8 хвилин), а надалі о 13.54 годині ОСОБА_1 знову з`являється у камері та співробітник поліції повідомляє, щоб інший інспектор ввімкнув камеру, щоб зафіксувати, що «вже чоловік не буде їхати до лікарні», та після оформлення документів, коли ОСОБА_1 знову заперечує існування у нього ознак алкогольного сп`яніння, фактично погрожують викликом на місце ВСП, враховуючи вимоги Закону щодо тлумачення всіх сумнівів щодо доведення вини особи на її користь, доводи ОСОБА_1 про те, що протягом 8 хвилин співробітники поліції здійснювали на нього психологічний тиск з метою умовляння відмовитися від проходження огляду, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і є неспростованими.

Таким чином, зазначена поведінка працівників поліції, які чітко та зрозуміло не роз`яснили ОСОБА_1 його права, процедуру огляду та наслідки відмови від проходження огляду, а навпаки ввели його в оману, створивши в нього уявлення, що у медичному закладі у разі непогодження з результатами Драгеру, можливо пройти виключно такий саме тест, не роз`яснивши, що для проведення лабораторних досліджень може бути використана не тільки вимірювальна техника, а інші зразки біологічного середовища, більш того, які певний час проводили з ОСОБА_1 співбесіду, яка не фіксувалась відеозаписом, в ході якої також створили у нього уявлення, що проведення огляду в наркології буде мати для нього як наслідок виклик до місця ВСП та застосування стягнення, що після такої співбесіди ОСОБА_1 , який категорично не погоджувався з результатами свого огляду за допомогою Драгера на місці та мав намір їхати до медичного закладу, щоб їх оскаржити, з результатами огляду на місці насамкінець погодився та їхати у лікарню відмовився, чим фактично, на думку суду, співробітники поліції вчинили дії, направлені на спонукання ОСОБА_1 погодитися з результатами проходження огляду на місці за допомогою алкотестеру Драгер.

Суд також звертає увагу, що протягом всього періоду оформлення матеріалів, ОСОБА_3 категорично заперечує щодо перебування його у стані алкогольного сп`яніння, з результатами Драгеру не погоджується, першочергово, до проведення співбесіди зі співробітниками поліції, має намір проїхати до медичного закладу, та навіть після складання відносно нього документів, не погоджується щодо існування у нього ознак алкогольного сп`яніння.

Наведене, унеможливлює зробити висновок про погодження ОСОБА_1 з результатами свого огляду на місці за допомогою алкотестеру Драгер.

Такі дії працівників поліції, на думку суду, не можна розцінити як надання ОСОБА_1 повної інформації щодо порядку проведення медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, які фактично спонукали водія погодитися з результатами огляду, проведеного за допомогою Драгеру на місці та відмовитися від проходження огляду в наркології.

Також, суд зважає і на те, що на відеозаписі не зафіксовано ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , його поведінка, мова адекватна, відповідає обстановці.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Встановлені судом фактичні обставини є істотним порушенням встановленої законом (ч.3 ст.266 КУпАП) процедури огляду водія на стан сп`яніння, що має наслідком її недійсність (ч.5 ст.266 КУпАП)

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суд відноситься критично.

Складений за таких обставин протокол про адміністративне правопорушення та викладені в ньому обставини вчинення адміністративного правопорушення, не ґрунтуються на вимогах Закону.

Згідно ст. 9, 247 КпАП Укр аїни, адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З аналізу представлених суду доказів, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.130 ч.1 КУпАП, дане провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.9 , ст. 130 , п. 1 ст. 247 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП - закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Т.М. Головіна