Номер провадження: 33/813/2042/23
Головуючий у першій інстанції Борщов І. О.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Кравця Ю.І, за участю секретарки судового засідання Гасанової Л.Я. кизи, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2023 року,

установив

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2023 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 6 (шість) місяців.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 26.08.2023, близько 18:00, керуючи транспортним засобом Toyota Rav4, державний знак НОМЕР_1 , рухаючись на парковці ТЦ «Сіті Центр» по пр.Небесної Сотні в м.Одесі, напроти буд.2, в порушення п.п.1.3.б, 10.1 Правил дорожнього руху України не врахувала дорожньої обстановки, не впевнилася в безпеці свого маневру, не дотрималася безпечного інтервалу та допустила зіткнення з припаркованим транспортним засобом Mercedes-Benz, державний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , після чого поїхала з місця вчинення ДТП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не оспорюючи доведеності судом першої інстанції її провини у скоєному, зазначає, що призначене стягнення є занадто суворе. Суд першої інстанції помилково зазначив у оскаржуваній постанові про те, що вона не визнала себе винуватою у вчиненому, і такі висновки суду є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи. Зазначає, що провину визнає у повному обсязі.

На підставі цього просить: постанову суду першої інстанції змінити в частині застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення та призначити стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, та просила її задовольнити. Натомість, потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 в добровільному порядку згодна відшкодувати завдану матеріальну шкоду, у зв`язку з чим просить змінити призначене їй стягнення на штраф.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Мотивуючі винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №534757 від 30.08.2023 року,

- повідомлення 102 з вказівкою державного знаку НОМЕР_1 транспортного засобу, який вчинив ДТП,

- схему місця ДТП, пояснення потерпілого і свідка,

- записку свідка,

- фотознімки транспортних засобів із характерними слідами механічних пошкоджень,

- оптичний диск із відеозаписом обставин ДТП

- пояснення ОСОБА_1 .

Під час апеляційного розгляду справи, для дотримання прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП, зазначені докази були повторно досліджені у її присутності.

З огляду на досліджені під час апеляційного розгляду справи докази, апеляційний суд вважає, що об`єктивно встановленим є той факт, що ОСОБА_1 26.08.2023, близько 18:00, керуючи транспортним засобом Toyota Rav4, державний знак НОМЕР_1 , рухаючись на парковці ТЦ «Сіті Центр» по пр. Небесної Сотні в м. Одесі, напроти буд.2, в порушення п.п.1.3.б, 10.1 Правил дорожнього руху України не врахувала дорожньої обстановки, не впевнилася в безпеці свого маневру, не дотрималася безпечного інтервалу та допустила зіткнення з припаркованим транспортним засобом Mercedes-Benz, державний знак НОМЕР_2 та місце пригоди залишила.

Даний висновок апеляційного суду ґрунтується на доказах у справі та учасниками справи не оскаржується.

Таким чином є правильним висновок суду 1-ої інстанції про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, допустила порушення Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та визнав її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Визначаючи міру відповідальності ОСОБА_1 , суд 1-ої інстанції врахував характер правопорушення, данні про особу винної, відсутність її каяття у порушенні Правил дорожнього руху України, повне непорозуміння нею положень правил дорожнього руху України, які регламентують дану ситуацію, наслідки які настали у виді пошкодження транспортних засобів, тому прийшов до висновку про необхідність обрати ОСОБА_1 більш суворе стягнення за вчинене з передбаченої санкцією статті альтернативи стягнень, а саме, позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, такий висновок суду 1-ої інстанції не можна вважати законним та справедливим, оскільки, судом 1-ої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 після визнання її винною у чиненні ДТП, зв`язалась із потерпілим з приводу відшкодування завданої матеріальної шкоди, повністю усвідомила вчинене, вину визнає. Також, потерпілий ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції просив пом`якшити накладене стягнення.

Окрім того, у випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винуватою, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови, повинний мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

Як видно зі змісту мотивувальної частини постанови, суд 1-ої інстанції не встановив обставин, що пом`якшують відповідальність правопорушника.

Разом з тим, відповідно до приписів ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Натомість, суд першої інстанції безпідставно зазначив у постанові, що невизнання ОСОБА_1 вини у вчинені адміністративного правопорушення свідчить про суспільну небезпеку під час керування автомобілем, який є засобом підвищеної небезпеки, оскільки це є способом захисту та не може тлумачитись як обставина, що обтяжує відповідальність.

Окрім того, апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_1 самостійно звернулась до потерпілого з приводу відшкодування завданих збитків.

Не забезпечивши повноту, всебічність та об`єктивність судового розгляду, порушивши зазначені вище норми КУпАП, суд 1-ої інстанції не врахував суттєвих обставин про особу порушника, у зв`язку з чим наклав занадто суворе стягнення.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що обставини, що обтяжують його відповідальність - відсутні.

У відповідності до приписів п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

За наявності таких даних, накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 6 (шість) місяцівне можна визнати справедливим, законним і обґрунтованим, тому їй необхідно обрати більш м`який вид адміністративного стягнення у виді штрафу, в межах санкції ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Застосувати до ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят п`ять) грн.

В решті постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Ю.І.Кравець