Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю ОСОБА_1 , його захисника адвоката Самолюка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Самолюка Василя Васильовича на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на строк 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 536 грн. 80 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 20 вересня 2023 року о 16 год. 37 хв. в м.Луцьку на вул.Рівненській керував автомобілем марки «Пежо 206», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керувати транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 (а) ПДР України і, оскільки правопорушення вчинено повторно протягом року, то його дії кваліфіковано за ч.5 ст.126 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Самолюк В.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм законодавства просить її скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. Зазначає про те, що відповідно до постанови БАБ №738286 від 07.11.2022 ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Водночас, ОСОБА_1 15 липня 2023 року отримав посвідчення водія на право керування транспортним засобом НОМЕР_2 категорії «С». Проте, матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що транспортний засіб «Пежо 206», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 належить до транспортних засобів, для керування якими необхідна інша категорія ніж «С». Крім того, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 не мав права керувати транспортним засобом відповідної категорії, однак не вказано якої саме. А тому, не зрозуміло у чому полягає зміст адміністративного правопорушення щодо якого на особу складено протокол. Також до протоколу не додано будь-яких доказів про час вчинення правопорушення. Захисник переконаний, що матеріали справи не містять доказів (відеозаписів, пояснень свідків тощо), які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується.

Окрім того зазначає і про те, що немає підстав для позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами. Так, ОСОБА_1 15.07.2023 отримав посвідчення водія, яке йому давало право керування транспортним засобом ВХІ №425920 категорії «С», а 20.10.2023 посвідчення НОМЕР_3 категорії «В» та «С». Тому вважає, що оскільки ОСОБА_1 мав право керування відповідним транспортним засобом, то у його діях відсутній склад правопорушення, а якщо не мав то підстави для позбавлення його такого права були відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Самолюка В.В., які скаргу підтримали з підстав викладених у ній,дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму ВСУ при розгляді справи суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №200783 від 20.09.2023 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.2.1 (а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.5 ст.126 КУпАП.

Пунктом 2.1 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність, окрім іншого, за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. При цьому, за частиною 5 цієї статті відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч.ч.2-4 цієї статті.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

ОСОБА_1 своєї вини у порушенні п.2.1 (а) ПДР України та відповідно вчиненні адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується за ч.5 ст.126 КУпАП не визнає, оскільки вважає, що матеріали справи не містять доказів його винуватості.

Проте, такі його доводи до уваги не приймаються з огляду на таке.

Доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного адміністративного проступку, стверджується належним чином дослідженими та оціненими судом доказами, яким надана вірна юридична оцінка, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №200783 від 20.09.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 інкримінується порушення п.2.1 (а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.5 ст.126 КУпАП. Протокол підписаний ОСОБА_1 ;

- витягом з бази поліції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №738286 від 07.11.2022 за ч.2 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом ОСОБА_1 як особою, яка не має права керування таким транспортним засобом;

- довідкою УПП у Волинській області від 21.09.2023 з якої вбачається, що ОСОБА_1 07.11.2022 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, а також те, що за місцем проживання отримав посвідчення водія на право керування транспортним засобом НОМЕР_2 від 15.07.2023 категорії «С».

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною доказами, що містяться в матеріалах справи і, які апеляційний суд вважає належними та допустимими в розумінні ст.251 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а накладене на нього безальтернативне стягнення повністю відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

При цьому, апеляційні доводи ОСОБА_1 і його захисника Самолюка В.В. про відсутність в діях першого складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення не заслуговують на увагу суду, оскільки повністю спростовуються вищевикладеним, а матеріали справи містять належні і допустимі докази, які підтверджують порушення ним п.2.1 (а) ПДР України та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що є незрозумілим у протоколі про адміністративне правопорушення зміст викладеного правопорушення, є цілком безпідставними, оскільки викладена суть правопорушення є цілком зрозумілою у розрізі із положеннями диспозиції ч.5 ст.126 КУпАП. Той факт, що у протоколі не зазначено якої саме категорії на право керування транспортним засобом не мав ОСОБА_1 жодним чином не вказує, що суть викладеного правопорушення є незрозумілою.

Повністю безпідставним є посилання апелянта на те, що матеріли справи не містять доказів про час вчинення правопорушення, оскільки такий зазначено у протоколі складеному щодо ОСОБА_1 , яким він підписаний, що є цілком достатнім в даному випадку.

Не беруться до уваги судом як неприйнятні доводи апелянта про те, що відсутні підстави для позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобом, оскільки у час (20.09.2023) коли він керував автомобілем марки «Пежо 206», який відноситься до «легкових» транспортних засобів, мав право керування транспортним засобом категорії «С», тобто, яка дозволяє особі керувати «грузовими» транспортними засобами. При цьому, посвідчення НОМЕР_3 , яке дає право на керування «легковими» транспортними засобами, тобто категорії «В» ОСОБА_1 отримав лише 20.10.2023.

Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП шляхом закриття провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову судді, - без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Самолюка Василя Васильовича залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року в даній справі, - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк