ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/21118/23

3/522/12637/23

11 грудня 2023 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Лагода К.О., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, інваліда 2-ї групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, (далі КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 567398 від 20.10.2023р., ОСОБА_1 20.10.2023р., приблизно о 17 годині 35 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту застосував фізичну силу до ОСОБА_2 , чим своїми діями порушив громадський порядок, а саме скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

До суду надійшло заперечення адвоката Шарандак А.А. на протокол про адміністративне правопорушення складеного стосовно ОСОБА_1 в якому просив провадження у вказаній справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, оскільки фабула адміністративного правопорушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення не утворює склад адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 , оскільки можливі події відбувались у приміщенні, що є приватною власністю ОСОБА_1 , а тому, на його думку, відсутня суб`єктивна та об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні дрібного хуліганства не визнав, та пояснив, що 20.10.2023р. приблизно о 17 годині 35 хвилин, в його приватній квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , виник конфлікт з орендарями його квартири, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в ході якого ОСОБА_2 вдарив його по обличчю пластмасовою пляшкою. Ніякої фізичної сили до ОСОБА_2 він не застосовував, у зв`язку з чим з протоколом про адміністративне правопорушення складеного працівниками поліції стосовно нього не погодився та просив провадження у вказаній справі стосовно нього закрити.

ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що 20.10.2023р., приблизно о 17 годині 35 хвилин, у квартирі АДРЕСА_2 , стався конфлікт з ОСОБА_1 , ході якого, ОСОБА_1 застосував фізичну силу до його співмешканки ОСОБА_3 , а тому він, захищаючи останню, вдарив ОСОБА_1 у відповідь. Фізичної сили до нього, як вказав особисто ОСОБА_2 в судовому засіданні, ОСОБА_1 не застосовував.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення з дослідженням наявних у ній матеріалів, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Відповідно до аналізу законодавства, а саме норм передбачених ст. 173 КУпАП адміністративним правопорушенням вважається дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а тож підприємств, установ та організацій.

З вище зазначено випливає, що дрібне хуліганство відрізняється від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну відповідальність саме порушенням та посяганням на громадський порядок.

Слід зазначити, що суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, зокрема під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (ст. 1 Закон України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2005 p. № 2899-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», громадське місце - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна чи відкрита для населення вільно або за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, у тому числі під`їзди будівель і споруд, а також підземні переходи, стадіони, паркінги.

Згідно протоколу серії ВАВ № 567398, « ОСОБА_1 знаходячись за адресою

м. Одеса, вул. Коблевська 43 в ході конфлікту застосував фізичну силу до громадянина ОСОБА_2 своїми діями порушив громадський порядок». Зазначена фабула адміністративного правопорушення сама по собі виключає склад адміністративного правопорушення, інкримінований ОСОБА_4 , оскільки можливі події відбулись у приміщенні, що є приватною власністю ОСОБА_1 .

Також, при дослідженні питання щодо допустимості і достатності доказів, наявних у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, суд звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до пояснень ОСОБА_5 при взаємовідносинах з орендодавцем ОСОБА_1 між останніми виник конфлікт в ході якого ОСОБА_1 почав кидатись до ОСОБА_6 у бійку, на що ОСОБА_5 вжив дії фізичного характеру до ОСОБА_1 .

Таким чином, обвинувачення фактично висунуте ОСОБА_1 є некоректним, оскільки в протоколі зазначено нанесення тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5 , що було спростовано останнім, а тому відомості, викладні у протоколі не знайшли свого підстверження під час судового розгляду.

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Керуючись вимогами ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя К.О.Лагода