БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/643/23
Провадження № 3/730/415/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2023 р. м. Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від ВП № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, з середньою освітою, розлученої, є особою з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - особа, що притягується до адміністративної відповідальності) 27.05.2023 року о 22-30 год. за адресою АДРЕСА_2 вчинила стосовно своєї невістки ОСОБА_2 , тобто, щодо особи, на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі - Закон), домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного та психологічного характеру: ображала потерпілу нецензурною лайкою, виганяла з будинку та намагалася вдарити, внаслідок чого могло бути завдано шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_3 .

Вказаних висновків суд дійшов, заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілої ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, як-то: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наявних у справі письмових пояснень потерпілої щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, виходячи з наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала, у досить емоційну стані, на підвищених тонах пояснила, що в неї виникають постійні конфлікти з невісткою після смерті сина через те, що невістка вживає алкоголь та неправильно виховує сина. Й хоча ОСОБА_1 спочатку заперечила викладене у протоколі, у подальшому остання пояснила, що дійсно 27.05.2023 року о 22-30 год. вона прийшла до бару «Вікторія», де відпочивала потерпіла з дитиною, якій 4 роки, та намагалася її забрати додому, через що знову виник конфлікт, який закінчився викликом поліції. У процесі обопільної сварки, не заперечує того, що могли голосно ображати одна одну.

Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що 27 травня 2023 року після 22.00 години вона дійсно перебувала у барі «Вікторія» з дитиною. Таке буває раз на рік, вона відпочивала з іншими друзями - батьками та було багато інших дітей. Все було добре, всі відпочивали, діти гралися. Однак прийшла ОСОБА_1 та забрала її додому. По дорозі стався черговий конфлікт, свідком чого були працівники поліції. Додатково пояснила, що після смерті її чоловіка - сина ОСОБА_1 , у сім`ї постійні сварки, ОСОБА_1 її б`є, виганяє з будинку. Все це бачить дитина. ОСОБА_1 часто може її штовхати, кричати на неї. Коли дитина бачить такі сварки, то вона плаче та лякається. ОСОБА_1 постійно втручається у виховання її сина. Зазначає, що ОСОБА_1 постійно намагається її очорнити, зазначає про неї неправду, жодних доказів слів ОСОБА_1 немає. Син є доглянутим, з ним все добре, жодних питань до неї, як до матері, з боку держави не виникає. Також зазначила, що ОСОБА_1 її б`є та в неї є фото тілесних ушкоджень.

У подальшому судове засідання носило характер обопільних звинувачень з боку потерпілої та ОСОБА_1 . Кожна із сторін звинувачувало іншу у неправді.

Згідно ст. 1 Закону у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: … 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 4) економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; 5) запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 12) протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 15) сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Статтею 3 Закону передбачено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Стамбульська конвенція визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні, або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

З урахуванням того, що згідно Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також, Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Як убачається з матеріалів цієї справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення; відомостями, що містяться у матеріалах у їх сукупності, у т.ч. заявою, письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 .

Також, суд враховує, що домашнє насильство, відповідно до положень ст. 173-2 КУпАП, являє собою умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Таким чином, характер вчиненого порушення з боку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідчить про наявність в її діях складу даного правопорушення - вчинення домашнього насильства у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону.

Згідно зі ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У цій справі суд враховує, що головне не покарати особу за вчинене нею діяння, а направити на правильний шлях, пояснити, що можна змінити своє відношення до дитини, до життя, створити для дитини добрі та нормальні умови, середовище за яких дитина отримає нормальний розвиток. Тим більше, великий штраф, який передбачено санкцією статті, не буде на користь, в тому числі, дитині, оскільки, фактично, сімейний бюджет сім`ї є спільним та витрачається на дитину. У даному випадку суд виходить з якнайкращих інтересів дитини.

Потерпіла також зазначила, що головне у цій справі не покарати ОСОБА_1 , а дати їй зрозуміти, що так робити не можна, а тому на стягненні не наполягає, просто просить її захистити від ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги заяву потерпілої, обставини скоєння адміністративного правопорушення, вважаю можливим застосувати до ОСОБА_1 дію ст. 22 КУпАП та звільнити її від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Згідно ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за малозначністю, оголосивши їй усне зауваження, а провадження у справі закрити.

Однак, у цій справі, окремо суд звертає увагу на таке.

У судовому засіданні, сторони дуже емоційно відстоювали свої позиції, часто не реагували на зауваження суду на підтримання порядку.

Загалом, це більше стосується ОСОБА_1 , яка в судовому засіданні майже кричала, постійно перебивала як суддю, так і потерпілу. На неодноразові зауваження судді не реагувала та продовжувала фактично кричати. У такому стані ОСОБА_1 не чула ані себе, ані суддю та потерпілу.

Причому, ОСОБА_1 замість того, щоб заспокоїтися та перестати кричати, навпаки, зазначала, що «вона така є, та вона не кричить, а так постійно розмовляє та така поведінка для неї є нормою».

З поведінки ОСОБА_1 в судовому засіданні суддя робить висновок про те, що наявність дитини та перебування її у зоні конфлікту зовсім не зупиняє сторони конфлікту, а більше - ОСОБА_1 , для якої головне - донести її власну позицію іншим будь-яким способом. Суддя переконаний, що дитина безсумнівно є свідком таких конфліктів, через що отримує психоемоційне навантаження та потребує захисту з боку держави, оскільки прагнення сторін направлені виключно на задоволення власних потреб та переконання іншої сторони конфлікту саме у своїй правоті, а не спрямовані на інтереси дитини, яка є, фактично, безпорадною у цьому стані через свій вік.

Суддя переконаний, що в цій ситуації постраждалою особою є саме дитина, яка перебуває у центрі конфліктів, що сторонами не заперечується, оскільки все відбувається на її очах.

А тому, з метою захисту прав та інтересів дитини, суд вважає за необхідне про вказану ситуацію повідомити орган опіки та піклування Борзнянської міської ради для вжиття заходів реагування з метою проведення профілактичної роботи у сім`ї, створення безпечного середовища для дитини.

Враховуючи поведінку сторін, суд переконаний, що ситуація, у якій опинилися сторони, самостійно врегульована не буде, оскільки сторони просто не бажають це робити, та, фактично, у цьому їм потрібна допомога фахівців.

Згідно із ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Як зазначається у ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.

А тому, враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу порушника, з метою реалізації комплексного підходу до вирішення проблеми насильства, з метою захисту прав та інтересів дитини, суд вважає за необхідне направити ОСОБА_1 до Борзнянської міської ради для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

Крім того, з пояснень потерпілої убачається, що остання не знає, як себе поводити та куди звертатися у випадках вчинення щодо неї домашнього насильства, вона боїться ОСОБА_1 , насильство щодо неї та її дитини продовжується, юридичних алгоритмів захисту від насильства вона не знає, перебувати вдома разом із ОСОБА_1 вважає для себе та для дитини небезпекою, оскільки ОСОБА_1 шукає будь-які підстави для конфліктів.

У такому випадку, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає програму для постраждалої особи - комплекс заходів, спрямованих на позбавлення емоційної залежності, невпевненості у собі та формування у постраждалої особи здатності відстоювати власну гідність, захищати свої права у приватних стосунках, у тому числі за допомогою уповноважених органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Стаття 23 вказаного Закону передбачає, що суб`єктами, відповідальними за виконання програм для постраждалих осіб, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування. Суб`єкт, відповідальний за виконання програм для постраждалих осіб, організовує та забезпечує проходження такими особами зазначених програм за їхньою згодою.

Типовою програмою для постраждалих осіб, яка затверджена наказом Міністерства

соціальної політики України від 13 жовтня 2021 року № 587, передбачено комплекс заходів, спрямованих на позбавлення від емоційної залежності, невпевненості у собі та формування у постраждалої від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі особи (далі - постраждала особа) здатності відстоювати власну гідність, захищати свої права у приватних стосунках, у тому числі за допомогою уповноважених органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Пункт 6 Програми передбачає, що постраждалі особи проходять цю Типову програму за власним бажанням. Таким чином, суд роз`яснює потерпілій її право на проходження Типової програми для постраждалих осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, оголосивши їй усне зауваження, провадження у справі - закрити.

Направити ОСОБА_1 до Борзнянської міської ради для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк 3 (три) місяці.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_3 її право на самостійне звернення до Борзнянської міської ради для проходження, за її власним бажанням, Типової програми для постраждалих осіб, для чого Борзнянська міська рада має забезпечити та організувати проходження такої програми.

Копію постанови направити сторонам у справі, а також Борзнянській міській раді - для відому та виконання.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ріхтер В.В.