ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2644/23 Справа № 190/2181/23 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю захисника Григор`єва Д.В. (в режимі відеоконференції) у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює електриком на Вільногірському ГМК, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень. ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 08.09.2023 року о 18.30 годині, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «LADA VESTA CROSS державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул.Центральній в с.Долинське Кам`янського району Дніпропетровської області, мав явні ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду в медичному закладі на факт вживання спиртних напоїв відмовився в присутності свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, тобто скоїв правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження відносно нього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що:

- він був 08.09.2023 року зупинений поліцейськими в с. Долинському, Кам`янського району, Дніпропетровської області, коли рухався на автомобілі. Підставою зупинки була скарга сусідів по телефону в поліцію після того, як він та його дружина посварилися з ними. Водночас, він алкогольних напоїв не вживав;

- на місці зупинки транспортного засобу не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу, але поліцейський зазначив у протоколі, що він від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, хоча у поліцейського не було з собою в той час спеціального технічного засобу (газоаналізатору) для проведення такого огляду, і він відповів, що такий технічний засіб знаходиться в м. П`ятихатки;

- в матеріалах справи відсутній «Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів»;

- в матеріалах справи знаходиться направлення для встановлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння від 08.08.2023 року про направлення ОСОБА_1 без зазначення, куди саме направлений ОСОБА_1 (назва установи) та з якою метою направлений ОСОБА_1 (встановлення якого стану сп`яніння алкогольного або наркотичного).

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника Григор`єва Д.В., який представляє інтереси особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.

Винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №016538 від 08.09.2023 року; направленням для встановлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до якого 08.09.2023 року він був зупинений працівниками поліції під час руху на автомобілі і на їх пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився, оскільки не вбачає в цьому потреби; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , відповідно до яких 08.09.2023 року між нею та її сусідом ОСОБА_3 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт, в ході якого він погрожував їй та її неповнолітнім дітям фізичною розправою. Після чого сів за кермо автомобіля LADA коричневого кольору та поїхав у село, а вона викликала працівників поліції. Потім її було запрошено в якості свідка і в її присутності ОСОБА_4 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 , відповідно до яких 08.09.2023 року її було запрошено в якості свідка і в її присутності ОСОБА_4 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку; відеозаписом вчиненого правопорушення, що знаходиться в матеріалах справи, на якому зафіксовано, що поліцейський патруль прибув за викликом і рухаючись за автомобілем LADA державний номерний знак НОМЕР_1 за допомогою звукового сигналу змусив водія даного автомобіля зупинитись. Водій вийшов з автомобіля. Коли працівники поліції підійшли до водія, останній назвав себе ОСОБА_1 . На вимогу поліцейських надати посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль, водій сказав що вони у нього вдома. Оскільки працівники поліції почули від ОСОБА_1 запах алкоголю, вони на патрульному автомобілі разом з ОСОБА_1 приїхали за місцем проживання останнього. Дружина ОСОБА_1 винесла працівникам поліції посвідчення водія ОСОБА_1 та реєстраційні документи на автомобіль. Після цього працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в м.П`ятихатки, однак останній в категоричній формі відмовився. Тому працівниками поліції було складено протокол про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували, тож посилання в апеляційній скарзі на суперечність показів свідків-понятих та невідповідність їх пояснень фактичним обставинам адміністративного правопорушення є власною суб`єктивною оцінкою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та проявом нічим не підтверджених припущень останньої.

Також у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно з п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційним переглядом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Крім того, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КупАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку відмова водія ОСОБА_1 від проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі фіксувалася поліцейськими на бодікамеру та у присутності двох свідків, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону.

Що стосується посилань апелянта на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу, не можна вважати слушними, оскільки дійсно працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про відсутність у них газоаналізатора Драгер, а тому останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі м. П`ятихатки, від якого водій в категоричній формі відмовився.

Надаючи оцінку доводам апелянта з приводу того, що співробітники поліції не склали та не долучили до матеріалів справи акт огляду на стан сп`яніння, суд входить з того, що за п. 10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). Оскільки вказаний акт складається за результатами огляду, а такий огляд не проводився через відмову ОСОБА_1 , такий акт не мав складатися співробітниками поліції і відповідні доводи апелянта судом відхиляються.

Посилання апелянта на відсутність в направленні ОСОБА_1 для встановлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння від 08.08.2023 року назви установи, куди саме направлений ОСОБА_1 та з якою метою (встановлення якого стану сп`яніння алкогольного або наркотичного), є в даному випадку слушними, втім апеляційний суд не вважає їх істотними, такими, що можуть бути підставою вірного по суті судового рішення. До того ж, відповідно до протоколу серії ОБ №016538 від 08.09.2023 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «LADA VESTA CROSS державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул.Центральній в с.Долинське Кам`янського району Дніпропетровської області, мав явні ознаки саме алкогольного сп`яніння.

Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення. Натомість винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Що стосується призначення ОСОБА_1 покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд наклав на останню правомірне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, у строк, передбачений ст.38 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку немає.

Тож, місцевим судом було прийнято правильне та обґрунтоване рішення стосовно винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Г.П. Слоквенко