КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023року суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захисника Харчука О.П. у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника Харчука О.П. на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року про визнання винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а :

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 20 вересня 2022 року о 23 годині 45 хвилин керувала автомобілем, марки «Daewoo Matiz», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Київ по вул. Цветаєвої, 11, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у лікаря-нарколога в КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» за адресою: вул. Петра Запорожця, 20 в м. Києві, відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9 а ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник Харчук О.П. просить скасувати постанову судді Деснянського районного суду міста від 10 листопада 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник Харчук О.П. зазначає, що з пояснень ОСОБА_1 , які підтверджуються відеозаписом з портативного нагрудного відеореєстратора співробітника патрульної поліції убачається, що вона, будучи тверезою, погодилася на вимогу інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, з пояснень ОСОБА_1 убачається, що встановлюючи діагноз сп`яніння у КМНКЛ «Соціотерапія» лікарем не було проведено обов`язкових лабораторних досліджень, на проведенні яких наполягала ОСОБА_1 , оскільки вона була не згодна із результатами проведеного огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager».

Захисник зазначає, що КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», згідно з переліком вимірювальних можливостей клінічно-діагностичної лабораторії станом на 20 та 21 вересня 2022 року мало можливість провести лабораторні дослідження біологічного середовища, а саме: сечі та крові на наявність в ній етанолу, що підтверджується сертифікатом визнання вимірювальних можливостей від 12 квітня 2021 року та переліком вимірювальних можливостей вказаного медичного закладу.

Зважаючи на те, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 був діагностований без проведення обов`язкових лабораторний досліджень, огляд ОСОБА_1 , був проведений з порушенням п. 15 Розділу 3 Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 року та є недійсним в силу положень п.22 Розділу 3 Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 року та ч. 5 ст.266 КУпАП.

Таким чином, зважаючи на ту обставину, що при проведенні огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не було проведено лабораторних досліджень, тому висновок КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» №005195 від 21.09.2022 року є очевидно недопустимим, що тягне за собою неможливість його дослідження.

Однак не зважаючи на вищевикладене, судом не враховано обставин недійсності проведеного огляду ОСОБА_1 та очевидної недопустимості висновку №005195 від 21.09.2022 року під час розгляду справи у першій інстанції, що свідчить про відсутність повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а тому постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року у справі про адміністративне правопорушення №753/11914/22 підлягає до скасування, а справа - закриттю.

Також захисник зазначає, що в порушення вимог п. 5 розділу II «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису». затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026 (надалі по тексту - Інструкція №1026), працівники поліції під час виконання своїх службових обов`язків порушили вказані вище вимоги інструкції № 1026, оскільки не зафіксували всі обставини події, зокрема, факту керування транспортним засобом та усієї процедури оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про недопустимість відео файлів з нагрудних камер працівників поліції у якості доказу.

Окрім того, в порушення п. 9 ч. 1 ст. 31, ч. 2 ст. 31 Закону України «Про національну поліції», працівники патрульної поліції перед ввімкненням нагрудних відео реєстраторів, не попередили ОСОБА_1 про застосування відносно неї такого превентивного заходу, що свідчить, на думку захисника, про недопустимість відео файлів з нагрудних камер працівників поліції у якості доказу.

При цьому, наявний в матеріалах справи відеозапис не міг бути визнаний судом першої інстанції, як належний та допустимий доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №152312 від 21 вересня 2022 року, складений відносно ОСОБА_1 , не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Також, з пояснень ОСОБА_1 убачається, що під час складання відносно неї протоколу, їй як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були роз`ясненні її права та обов`язки, в тому числі, і право на захист. На долученому до матеріалів справи відеозаписі також не зафіксовано жодних відомостей про роз`яснення ОСОБА_1 її прав та обов`язків.

Окрім того, захисник, посилаючись на практику ЄСПЛ, вважає, що суд, надаючи оцінку доводам сторони захисту, за відсутності сторони обвинувачення, у разі прийняття рішення про визнання винуватою його підзахисної, неодмінно перебрав на себе обов`язки щодо підтримання обвинувачення, що є порушенням вимоги безсторонності та є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Харчука О.П. та ОСОБА_1, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, а постанову судді необхідно залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративні правопорушення серії ААД №152312 від 21 вересня 2022 року, висновком КНП "КМНКЛ "Соціотерапія" щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №005195 від 21 вересня 2022 року, відеозаписом з бодікамери 470309,473899.

З наведених документів убачається, що 21 вересня 2022 року о 23 годині 45 хвилин ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Daewoo Matiz», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Київ по вул. Цветаєвої, 11, в стані алкогольного сп`яніння.

Під час спілкування з ОСОБА_1 , працівником поліції у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота. Виявивши запах алкоголю з порожнини рота ОСОБА_1 , працівник поліції запропонував водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу і такий огляд проводився у зв`язку з підозрою на те, що водій керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, ОСОБА_1 пояснивши поліцейським, що вживала сидр, погодилась на проведення огляду на стан сп`яніння, та пройшла такий огляд на місці зупинки транспортного засобу зі застосуванням приладу Драгер, результат тесту становив 0,32 ‰.

У зв`язку з незгодою водія з результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 була доставлена до КНП "Київська міська наркологічна клінічна лікарня "Соціотерапія", де 20 вересня 2022 року о 23 годині 50 хвилин був проведений медичний оглядз метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, доводи захисника про те, що з пояснень ОСОБА_1 , вона була тверезою, а її огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП є безпідставними.

Так, згідно з ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння може бути проведений поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

У даному випадку огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, з її згоди, був проведений поліцейським із застосуванням приладу Драгер, за результатами тесту якого було виявлено стан сп`яніння, проте, у зв`язку з незгодою водія з результатами тесту Драгер, огляд був проведений у закладі охорони здоров`я - КНП "Київська міська наркологічна клінічна лікарня "Соціотерапія", як того вимагає ч. 3 ст. 266 КУпАП.

При цьому посилання захисника на те, що огляд ОСОБА_1 у клініці "Соціотерапія" був проведений з порушенням вимог п. 15 Розділу 3 Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 року та є недійсним в силу положень п. 22 Розділу 3 цієї Інструкції, оскільки лікарем не було проведено обов`язкових лабораторних досліджень, на проведенні яких наполягала ОСОБА_1 , є необґрунтованими, позаяк відповідно до вимог п. 7 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак, алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, проведення лабораторних досліджень обов`язкове при визначенні наркотичного засобу або психотропної речовини, а п. 15 вказаного Розділу передбачено внесення до акту медичного огляду діагнозу, який встановлюється за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями.

Отже, п. 15 Інструкції від 09.11.2015 №1452/735 не встановлено обов`язкового проведення лабораторних досліджень для встановлення діагнозу стану алкогольного сп`яніння, як це трактує захисник.

Водночас, наявним у справі актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 вересня 2022 року встановлено, що ОСОБА_1 була оглянута лікарем-наркологом, який встановив діагноз: стан алкогольного сп`яніння внаслідок вживання алкоголю.

На підставі вказаного акту КНП "Київська міська наркологічна клінічна лікарня "Соціотерапія" видано висновок від 21 вересня 2022 року, яким встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Висновок КНП "Київська міська наркологічна клінічна лікарня "Соціотерапія" від 21 вересня 2022 року про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння не оскаржувався та наявними у справі матеріалами не спростовано.

Посилання захисника на недопустимість як доказу відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому не зафіксовані усі обставини справи, зокрема, факту керування транспортним засобом, складання протоколу про адміністративне правопорушення спростовуються даними цього ж відеозапису.

Так, відеозапис з нагрудної камери поліцейського містить інформацію про те, що ОСОБА_1 керувала автомобілем, оскільки з відеозапису убачається, що автомобіль поліції їхав за автомобілем, який зупинився, та коли поліцейські вийшли зі свого автомобіля, то біля автомобіля «Daewoo Matiz» стояло дві особи, одна з яких, - ОСОБА_1 підійшла до автомобіля з боку місця водія, та, відчинивши дверцята, взяла рюкзак.

На запитання працівника поліції ОСОБА_1 пояснила, що вона з донькою були у тітки та порушили комендантську годину, оскільки трохи затримались.

ОСОБА_1 , не заперечуючи факту керування автомобілем, пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля, саме у зв`язку з підозрою на те, що керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначено, що ОСОБА_1 керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, був підписаний нею без будь-яких зауважень чи заперечень.

Посилання захисника щодо безперервності відеозапису з нагрудної камери поліцейського, то суддя апеляційного суду відмічає, що на відеозапису зафіксовані всі події щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення з моменту зупинки транспортного засобу, проведення огляду водія на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і у лікаря-нарколога, та складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи захисника про те, наявний в матеріалах справи відеозапис не міг бути визнаний судом першої інстанції, як належний та допустимий доказ винуватості ОСОБА_1 оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №152312 від 21 вересня 2022 року, не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис є необґрунтованими, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що до нього додаються записи з нагрудної бодікамери 470309,473899.

Матеріали справи не містять даних про те, що працівники патрульної поліції перед ввімкненням нагрудних відео реєстраторів попередили ОСОБА_1 про застосування відносно неї такого превентивного заходу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 31, ч. 2 ст. 31 Закону України «Про національну поліції», проте вказана обставина не спростовує інформації, яка міститься на відеозаписах.

За певних умов, порушення працівниками поліції вимог п. 9 ч. 1 ст. 31, ч. 2 ст. 31 Закону України «Про національну поліції» могло призвести до порушення прав особи, проте матеріали справи не містять будь-яких даних, які б свідчили про те, що застосуванням превентивного заходу у виді відеофіксації були порушені права особи, зокрема, ОСОБА_1 .

Таким чином, посилання захисника про недопустимість відео файлів з нагрудних камер працівників поліції у якості доказу, є неспроможними.

Щодо роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 268 КУпАП, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, то з відеозапису убачається, що ОСОБА_1 разом з працівником поліції прочитувала протокол про адміністративне правопорушення та своїм підписом у цьому протоколі підтвердила, що їй були роз`яснені положення ст. 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Що стосується доводів захисника про порушення суддею районного суду пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , оскільки справа була розглянута за відсутності сторони обвинувачення, то суддя апеляційного суду звертає увагу на те, що наразі чинним законодавством України не передбачено участь сторони обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, а матеріали справи не містять даних про те, що суддя районного суду у даній справі перебрав на себе функцію підтримання обвинувачення, які б давали підстави для сумнівів у безсторонності (тією мірою, якою вона стосувалася відсутності сторони обвинувачення під час розгляду справи).

Водночас, суддя апеляційного суду, намагаючись дотриматися висновків, викладених в рішеннях ЄСПЛ з цього питання, вживав заходів для забезпечення участі сторони обвинувачення у цій справі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

ЄСПЛ у справах «Пушкарьов проти України» (Case of Pushkaryovv. Ukraine) та «Бантиш та інші проти України» (Case of і Bantysh and Others v. Ukraine) від 06 грудня 2022 року розглядав питання про необхідність залучення сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та у п. 10 рішення у справі «Бантиш та інші проти України» визнав прийнятними скарги, які свідчать про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з небезсторонністю суду з огляду на відсутність сторони обвинувачення у провадженні про адміністративне правопорушення.

При цьому у вказаних рішеннях ЄСПЛ зазначив, що відповідні принципи практики Суду щодо вимог про безсторонність відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції наведені у справі «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20 вересня.2016 року) та послався на керівну справу «Михайлова проти України» (Mikhaylova v. Ukraine, заява № 10644/08, рішення від 06 червня 2018 року), у якій Суд уже встановлював порушення щодо питань, аналогічних тим, що розглядались у справах «Пушкарьов проти України» та «Бантиш та інші проти України».

При цьому у п. 56 рішення «Михайлова проти України» Суд нагадав, що означає «безсторонність» та вказав на суб`єктивний і об`єктивний критерії встановлення безсторонності.

З урахуванням своїх висновків щодо обставин справи Михайлової ЄСПЛ у п. 61 свого Рішення зазначив, що безсторонність судді Б. не можна ставити під сумнів за суб`єктивним критерієм, проте, повертаючись до об`єктивного критерію (п. п. 62-66), визнав відсутність в судовому засіданні сторони обвинувачення порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції щодо вимог безсторонності.

Враховуючи практику ЄСПЛ, суддя апеляційного суду вжив всіх вичерпних заходів, передбачених вищевказаними Рішеннями ЄСПЛ, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", які в Україні є джерелом права, щодо залучення до участі в судовому засіданні сторони обвинувачення - прокурора, неодноразово викликаючи прокурора в судові засідання апеляційної інстанції, проте прокурор в судові засідання не з`явився.

Так, на виклик до суду апеляційної інстанції, листом начальника відділу забезпечення діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Київської міської прокуратури від 13.02.2023 №23-61вих-23, фактично відмовлено в участі прокурора в судовому засіданні посилаючись на те, що стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. З ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру не можуть покладатися функції, не передбачені Конституцією України. Статтею 250 КУпАП передбачено обов`язкову участь прокурора лише при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 172-4 - 172-9, 172-9-2 КУпАП.

Також у згаданому листі прокурора вказано, що участь прокурора у розгляді судом справ за ч. 1 ст. 130 КУпАП законом не передбачена та буде виходити за межі повноважень, наданих законодавцем органам прокуратури.

Отже, на виконання рішень ЄСПЛ щодо участі сторони обвинувачення у судових засіданнях у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, суддя апеляційного суду був позбавленим можливості забезпечити участь сторони обвинувачення у справі щодо ОСОБА_1 , оскільки чинним законодавством України не передбачено участь сторони обвинувачення у справах такої категорії, а також відсутні процесуальні норми, якими б було врегульовано порядок участі сторони обвинувачення, її повноваження тощо.

Вочевидь, і суддя районного суду був позбавленим можливості забезпечити участь сторони обвинувачення у справі щодо ОСОБА_1 з таких же підстав.

Проте, розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 без участі в судовому засіданні прокурора не може бути підставою для скасування постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суддя апеляційного суду враховує, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що суддя районного суду безпосередньо брав на себе функцію сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості ОСОБА_1 при наявності неповноти чи суперечностей у протоколі про адміністративне правопорушення чи матеріалах, доданих до протоколу.

Тобто, у даному випадку ОСОБА_1 не змушена була захищатися від обвинувачення, яке фактично підтримується судом, в сенсі висновків, викладений у рішенні ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року).

Також матеріали справи не містять даних, які б вказували на порушення суддею Деснянського районного суду м. Києва принципу безсторонності під час розгляду справи щодо ОСОБА_1 за змістом висновків, викладених у рішенні по справі «Михайлова проти України».

Зокрема, на вимогу ст. ст. 245, 280 КУпАП суддя районного суду, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши матеріали, які надійшли від поліції: протокол про адміністративне правопорушення, який є процесуальним документом у справі, висновок лікаря-нарколога та відеозапис з нагрудної камери поліцейського, ухвалив рішення у справі.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 , викладеними у постанові судді районного суду, ОСОБА_1 визнала, що вона вживала спиртний напій - сидр, але вважала, що не перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 не заперечувала належність і допустимість доказів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, які спростовували її суб`єктивну оцінку щодо перебування у стані сп`яніння.

Суддя апеляційного суду звертає увагу на п. 65 рішення по справі «Михайлова проти України», у якому відсутнє категоричне твердження щодо участі сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, як підстави для визнання порушення принципу безсторонності судді.

Так, дійшовши до висновку про те, що за встановлених у справі «Михайлова проти України» обставин, суд, який розглядав справу, не мав іншого вибору, окрім, як взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час судового розгляду справи, ЄСПЛ вказав, що не переконаний у тому, що були наявні достатні гарантії, здані усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду

У цьому контексті Суд у п. 65 рішення нагадує що як він встановив у справі «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia"), коли (і) проводиться усний судовий розгляд з метою встановлення обґрунтованості будь-якого «кримінального обвинувачення», висунутого проти підсудного, та (і) якщо було надано адекватну можливість з`явитися в судове засідання і сторона захисту не відмовилась від неї у встановленому порядку, присутність сторони обвинувачення є, як правило, необхідною для усунення обґрунтованих сумнівів, які можуть виникнути щодо безсторонності суду.

Отже, у рішенні «Михайлова проти України» ЄСПЛ не вважає безумовним порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції щодо вимог безсторонності відсутність в судовому засіданні у справі про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, а визнає присутність сторони обвинувачення, як правило, необхідною для усунення обґрунтованих сумнівів, які можуть виникнути щодо безсторонності суду.

В апеляційній скарзі захисника не наведено доводів, які б свідчили про існування обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , для усунення яких була необхідна участь у справі сторони обвинувачення.

Захисник розцінив перебирання суддею на себе обов`язків щодо підтримання обвинувачення те, що, за відсутності сторони обвинувачення, суд надав оцінку доводам сторони захисту.

Проте, згідно з вимогами ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінка доказів покладається на орган (посадову особу), яка розглядає справу про адміністративне правопорушення.

У даному випадку справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 розглядалась суддею районного суду, який відповідно до вимог ст. 252 КУпАП зобов`язаний був оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, згідно з ч. 5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосування заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян та відповідно до ст. 250 КУпАП наділений повноваженнями: порушувати провадження у справі про адміністративне правопорушення, знайомитися з матеріалами справи, перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі, брати участь у розгляді справи, заявляти клопотання, давати висновки, що виникають під час розгляду справи, перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення, вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

Як було зазначено в цій постанові, суддя районного суду, при розгляді справи щодо ОСОБА_1 заслухав її пояснення, дослідив надані поліцією докази, неналежність чи недопустимість яких не оспорювалась особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, та при цьому суддя не вчинив жодної дії, яку відповідно до повноважень, передбачених ч. 5 ст. 7 та ст. 250 КУпАП, міг вчинити прокурор.

Водночас суддя районного суду відповідно до вимог ст. 252 КУпАП зобов`язаний дати оцінку доказам у справі, незалежно від того, чи брав участь у розгляді справи прокурор, а чи розгляд справи відбувся без участі сторони обвинувачення.

За умови присутності прокурора в судовому засіданні у справі щодо ОСОБА_1 суддя також був зобов`язаним дати оцінку доказам у справі та доводам сторони захисту.

За таких обставин, на думку судді апеляційного суду, постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року щодо ОСОБА_1 не може бути скасована з тієї підстави, що у справі не була забезпечена участь сторони обвинувачення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Харчука О.П. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

Справа №753/11914/22

Провадження № 33/824/105/2023

Головуючий у першій інстанції Татаурова І.М.

Доповідач Ковальська В.В.