ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/658/23 Справа № 695/3229/23 Категорія: ч.5 ст.126 КУпАПГоловуючий у І інстанції Степченко М. Ю. Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року м.Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Бочарова О.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 Бочарова О.М. на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , 09.08.2023 о 18 год. 44 хв. у с.Дмитрівка, вул.Баранника, керував автомобілем «ВАЗ-21063», д.н.з. НОМЕР_1 не маючи права керування транспортним засобом та будучи притягнутим 18.04.2023 до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, чим порушив п.2.1 а) ПДР.

Не погодившись із оскаржуваною постановою, захисник ОСОБА_1 Бочаров О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2023 року та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення або закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

В апеляційній скарзі посилається на те, що працівники поліції безпричинно підійшли до ОСОБА_1 , не представившись та повідомивши підстав, які слугують для перевірки документів, не роз`яснивши права (право на захист) та обов`язки, та що вони здійснюють відеофіксацію на нагрудну камеру, незаконно потребували у водія документи, а саме: посвідчення водія, страховку та технічний паспорт на автомобіль, в зв`язку із чим зупинка керованого ним транспортного засобу та подальша вимога надати документи для перевірки, за відсутності підстав, передбачених ч.ч.1, 2 ст.35, ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію», є неправомірною.

Зазначає, що згідно матеріалів справи ОСОБА_1 є особою, яка не отримувала посвідчення водія та не має права керування транспортними засобами, що вбачається із довідки сервісного центру МВС № 7145 від 10.11.2023, тоді як враховуючи позицію СВУ, викладену у абз.3 п.28 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його немала.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думки ОСОБА_1 та його захисника Бочарова О.М. про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

При винесенні оскаржуваної постанови суддею суду першої інстанції вказані вимоги були дотримані і його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги про відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, є необґрунтованими і безпідставними.

Так, відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, зокрема: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно вимог п.2.1 а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Висновок щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 309463 від 09.08.2023, складеному у відповідності до ст.256 КУпАП, яким зафіксовані обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП; рапортом поліцейського СРПП Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області Максима Ткаченка, відповідно до якого, за порушення ПДР України було зупинено транспортний засіб ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , при перевірці документів було виявлено, що останній керував транспортним засобом не маючи такого права та вже притягався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП; постановою про накладення адміністративного стягнення серія БАД № 694027 від 18.04.2023 відповідно до якої, ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.

Тобто, наявність постанови серії БАД № 694027 від 18.04.2023 при притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. свідчить про те, що останній протягом 2023 року вже притягався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, та в подальшому, у даній справі, був притягнутий судом до відповідальності за повторне протягом року вчинення даного правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 Бочаров О.М. посилається на те, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та подальша вимога надати документи для перевірки, за відсутності підстав, передбачених ч.ч.1, 2 ст.35, ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію», є неправомірною.

Вважаю зазначені доводи неприйнятними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України (п.1 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію»), а тому подальша вимога щодо перевірки його документів є правомірною (п.2 ч.1 ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію»).

В апеляційній скарзі сторона захисту також посилається, що згідно матеріалів справи ОСОБА_1 є особою, яка не отримувала посвідчення водія та не має права керування транспортними засобами, що вбачається із довідки сервісного центру МВС № 7145 від 10.11.2023, тоді як враховуючи позицію СВУ, викладену у абз.3 п.28 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його немала.

Дані доводи сторони захисту є неспроможними, з врахуванням того, що позбавлення права керувати транспортними засобами як обов`язкове додаткове покарання передбачено у положенні санкції ч.5 ст.126 КУпАП, якою передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

При цьому, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчень та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість ж визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей КУпАП і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого адміністративного стягнення, передбаченій ст.23 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети адміністративного стягнення щодо запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом. Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

Крім того, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність порушення ПДР України та, відповідно, можливість настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

В свою чергу, відповідно до положень ст.15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п.20).

Тобто, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей КУпАП і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Не підлягають до задоволення вимоги апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, позаяк останній безпосередньо в суді апеляційної інстанції підтвердив, що керував транспортним засобом, не маючи такого права.

Таким чином, дані обставини свідчать на користь того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

З врахуванням положень ч.2 ст.38 КУпАП, згідно якої стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, не підлягають до задоволення вимоги апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених зазначеною нормою, тому що дане адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинено 09.08.2023, тоді як адміністративне стягнення на останнього накладено 03.11.2023. З зазначеного слідує, що місцевим судом накладено на ОСОБА_1 стягнення в межах ст.38 КУпАП.

З огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є доведеною поза розумним сумнівом.

З огляду на викладене, накладене на ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанови судді, без змін.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.294 КУпАП, суддя , -

п о с т а н о в и в:

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 Бочарова О.М., - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба