Провадження № 33/801/1174/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бездітної Тетяни Вячеславівни на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КпАП України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн на користь держави, а також стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 і його захисник адвокат Бездітна Т.В. подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги апелянт оспорює законність й обґрунтованість постанови, вважає, що судом не було належним чином досліджено всі обставини справи, не дано оцінку доказам, наданим захистом, а натомість постанову обґрунтовано на доказах, які не були долучені до матеріалів справи й не досліджені з участю сторони захисту, внаслідок чого ОСОБА_1 безпідставно було притягнуто до відповідальності.

В судовому засіданні, особа, що якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав та пояснив, що 02 вересня 2023 року між ним і дружиною ОСОБА_3 дійсно виник конфлікт на ґрунті того, що остання спочатку чинила перешкоди в його спілкуванні з дитиною, а коли він за участю працівників поліції забрав сина, щоб провести з ним час, почала вимагати негайно повернути його й вчинила скандал в громадському місці. Далі сварка продовжувалася в квартирі його батьків, куди прийшла ОСОБА_3 . В результаті йому були заподіяні тілесні ушкодження, з приводу яких він звертався в поліцію. Натомість нанесення ударів чи тілесних ушкоджень, зокрема, дружині він заперечує.

Захисник адвокат Бездітна Т.В. вимоги апеляційної скарги підтвердила на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_3 проти вимог апеляційної скарги заперечила, просить залишити в силі постанову суду першої інстанції. Пояснила, що дійсно вдарилася головою об стіну після того, як чоловік з усією силою штовхнув її в коридорі. Зверталася за медичною допомогою, проте травм чи тілесних ушкоджень в зв`язку з цим в неї виявлено не було.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження в справі з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 245 КпАП України, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог статті 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Частина 1 статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині 1 статті 173-2 КпАП України, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини 1 статті 173-2 КпАП України, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КпАП України, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється шкоду здоров`ю.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 771166 від 02 вересня 2023 року ОСОБА_1 того ж дня - 02.09.2023 року о 12:45 год. по АДРЕСА_1 вчинив насильство фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_3 , а саме ударив її головою об стіну.

На підтвердження вини ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення з документами, долученими до нього, пояснення потерпілої та свідків.

За змістом ст. 254, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчинення адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Поряд із цим, рішення суду належним чином не обґрунтоване - визнаючи винним ОСОБА_1 суд обмежився лише висновком про те, що в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частини 1 статті 173-2 КпАП України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень свідків не доводять «поза розумним сумнівом» винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У цій правовій позиції можна відокремити такі конструктивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпції; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими.

Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що правопорушення доведено «поза розумним сумнівом».

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КпАП України, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Разом з тим, зазначені обставини в цьому протоколі не підтверджуються іншими доказами.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення містяться письмові пояснення ОСОБА_3 від 02 вересня 2023 року, в яких вона зазначає, що 02 вересня 2023 року близько 12: 40 год її чоловік ОСОБА_1 за адресою свого місця проживання АДРЕСА_1 вчинив щодо неї домашнє насильство фізичного характеру, а саме вдарив головою об стіну, чим завдав шкоди її здоров`ю.

При цьому письмові пояснення особи, щодо якої складно протокол в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, матеріалах справи наявні копії виписки із медичної карти хворого від 02.09.202023, з якої слідує, що за зверненням ОСОБА_3 до закладу охорони здоров`я, їй був встановлений «забій, садно правого передпліччя».

Аналогічна виписка із медичної карти хворого ОСОБА_1 міститься в матеріалах справи, відповідно до якої йому встановлено діагноз: «забій, садна шиї, лівого плеча та передпліччя».

Як встановлено та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в суді першої інстанції не заперечував наявність конфлікту між ним та колишньою дружиною, який виник 02.09.2023 року.

Разом з тим, жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 таких дій, які б відповідали ознакам домашнього насильства.

Крім того, постановою Вінницького міського суду від 17 жовтня 2023 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КпАП України та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн на користь держави (а.с.38).

Посилання суду першої інстанції на відеозапис, зроблений з власного телефону потерпілої, який містить інформацію про те, що ОСОБА_4 не погоджується повертати їй і дитину і при цьому штовхає її, не може оцінюватись як належний доказ у цій справі в розумінні статті 251 КпАП УКраїни.

Згідно статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

При цьому, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Отже, враховуючи обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КпАП України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення ним дій та/або бездіяльності, яким притаманні ознаки домашнього насильства, а наявні ознаки конфліктної ситуації між ним та ОСОБА_3 , з приводу перебування їх спільної дитини, що не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, що не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КпАП України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, 294 КпАП України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бездітної Тетяни Вячеславівни задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КпАП України ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 частини 1 статті 247 КпАП України за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник