Справа № 214/7090/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2023 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Н.В.Чернова, розглянувши матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Саксаганського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №422947 від 10.09.2023 року вбачається, що 10.09.2023 року о 21 год. 06 хв. в м. Кривий Ріг, Саксаганському районі Дніпропетровської області по вул. Героїв-Підпільників, 1Б, гр. ОСОБА_1 керував ТЗ Skoda Octavia, днз НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (сповільнена мова, хода сповільнена, зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість), від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився згідно чинного законодавства, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

До протоколу додано: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.09.2023 року; постанову серії БАА №497436 від 10.09.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; рапорт поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП, старшого лейтенанта поліції О. Кравченко від 10.09.2023 року, довідку національної автоматизованої інформаційної системи щодо отримання посвідчення водія на право керування транспортними засобами гр. ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 11.09.2023 року; оптичний диск з відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських.

Особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмове клопотання про закриття провадження у справі. За змістом клопотання категорично не погодився з обставинами, викладеними в протоколі. На його думку, матеріали зазначеної справи містять докази, які на переконання сторони захисту не є беззаперечними та жодним чином не доводять висунуті ОСОБА_1 обвинувачення, оскільки на їх підставі, поза розумним сумнівом не можна встановити в діях останнього склад адміністративного правопорушення, який передбачений ч.1 ст.130 КУпАП. Звернув увагу суду на упереджене відношення поліцейського до водія, вказав про відсутність факту зупинки водія у передбаченому законом способом, зауважив, що водію не вручалось направлення на проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також повідомив про відсутність факту відсторонення водія від керування транспортним засобом. у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на те, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної вимоги розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, а також відеозаписи, надані працівниками поліції, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст.280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді, згідно зі ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Згідно із приписами ст.ст.251,252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фото-зйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Водночас, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, для настання відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП має відбутися факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння, або відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Натомість, згідно з ч.2 ст.251 КУпАП такий обов`язок покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Приймаючи до уваги приписи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N 7460/03), «Бантиш та інші проти України» (заява №13063/18); «Михайлова проти України» (№ 10644/08, 06 березня 2018 року) беручи до уваги серйозність передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного стягнення, правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.31 Закону України «Про національну поліцію», до превентивних поліцейських заходів відноситься такий захід, як: зупинення транспортного засобу. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи. Порядок та спосіб зупинення транспортного засобу регламентується Правилами дорожнього руху України, затвердженими Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року. Відповідно до п.8.9 ПДР України, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.

Матеріали справи не містять жодного доказу, на підставі якого суд мав би можливість зробити висновок про наявність, як такого, факту зупинення транспортного засобу, так як жодного з вище переліченого способу зупинення автомобіля, доведення до відома громадян про нормативно-правові акти, на підставі яких це здійснено, а також повідомлення про законну причину застосування такого превентивного поліцейського заходу інспекторами поліції здійснено не було.

Крім того, у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив ПДР; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів ДТП; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Наведений перелік підстав для зупинки транспортного засобу є вичерпним. Таким чином, обставини, визначені законом, які б давали поліцейському право зупинити транспортний засіб та вимагати від особи пройти огляд на стан сп`яніння, були відсутні!

При цьому, відповідно до ч.2 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті, чого фактично зроблено не було. Із аналізу матеріалів цієї справи вбачається, що водій ОСОБА_1 приїхав до супермаркету «Варус», розташованого на перехресті пр. Миру та вул. Гетьманська у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та зупинив свій автомобіль у спеціально відведеному для цього місці, згідно розмітки нанесеної на проїзній частині. Під час виходу з автомобіля до нього підійшла поліцейська, яка відразу попросила його пред`явити документи. На запитання водія: «Я щось порушив?» Інспектор поліції відповіла: «Не обов`язково щось порушувати, у нас є ст.35 Закону України «Про Національну поліцію»…», що зафіксовано на відеозаписі нагрудної бодікамери поліцейської (Clip-7, час 21:06:56 год.).

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність законної причини зупинки автомобіля, а також про відсутність самого факту зупинки водія.

У зв`язку з тим, що із матеріалів цієї справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення ПДР України, за які його слід було зупинити, то і всі наступні вимоги працівників поліції (в т.ч. вимога на проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння) водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З оглянутого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово просив відвезти його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, однак поліцейськими цього зроблено не було. Вказані факти зафіксовано на відеозаписах (Clip-2, час 21:46:50 год. та Clip-3, час 21:57:42 год.).

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений нормами КУпАП. Разом із цим, посадова особа (поліцейський) зобов`язана здійснити ряд заходів щодо належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення та у своїй діяльності неухильно дотримуватись вимог чинного законодавства України, яке врегульовує дане питання.

Суд також зауважує на тому, що порядок проведення огляду водіїв т/з на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду визначається «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року за №1452/735. Пунктом 8 Розділу ІІ зазначеної Інструкції передбачена, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо. Тобто лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду, тільки тоді настає право у поліцейського скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП. Отже, якщо ж водієві не було вручено письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП відсутні.

Враховуючи вище наведене, якість формування матеріалів протоколу є дуже важливою складовою справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи. Саме від якісно складеного протоколу про адміністративні правопорушення працівниками поліції і залежить повне та об`єктивне з`ясування обставин події, встановлення особи правопорушника та притягнення його до відповідальності.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Рапорт поліцейського від 10.09.2023 року, постанова серії БАА, №497436 від 10.09.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не є доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Кваліфікація порушення/обвинувачення як кримінального дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).

Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення. Виходячи із положень статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, який є підставою для висунутого обвинувачення.

Між тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається серед іншого: будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він охоплює: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону. За відсутності хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Суд, будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також, суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так само, чинним КУпАП не передбачено повноважень суду для зміни кваліфікації дій особи, адже це суперечитиме наведеним засадам здійснення правосуддя.

За практикою ЄСПЛ порушення частини третьої статті 6 Конвенції визнається не те, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення, відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення.

За умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Обставини, які викладені в протоколі не містять всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а матеріали справи не містять належних доказів вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Вважаю, що за встановлених судом обставин, уповноваженою на складання протоколу особою не доведено достатніх підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.2 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі не містять всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7,9, ч.5 ст.126,245,247,280,283-285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Чернова