Номер провадження: 33/813/2270/23
Номер справи місцевого суду: 505/2542/23
Головуючий у 1-й інстанції Івінський О. О.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу захисниці Гушкан Альони Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1

на постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року

встановив:

Постановою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126 та ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 27 червня 2023 року о 22 годині 40 хвилин по вул. Соборній, 278 у м. Подільську, керував автомобілем марки «Мазда 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, вчинивши правопорушення повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.126 КУпАП.

Також ОСОБА_1 27 червня 2023 року о 22 годині 40 хвилин по вул. Соборній, 278 у м. Подільську, керував автомобілем марки «Мазда 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Гушкан А.П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень на підставі п.1 ч.1. ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що протоколи про адміністративне правопорушення є неналежними та недопустимими доказами у справі.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП не вказана кваліфікуюча ознака повторності, не зазначено документ з якого це убачається, і не підтверджена належними та допустимими доказами, які мали б бути додані до матеріалів справи та не надано до суду належного доказу для її підтвердження. На думку захисниці, інформація з системи ІПНП «Цунамі» не може бути підтвердженням притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки вона не є беззаперечним доказом про набрання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2-4 ст. 126 КУпАП законної сили. Зважаючи на відсутність належних доказів на підтвердження правильності кваліфікації правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП в частині повторності правопорушення, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

На думку захисниці у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП не в повному обсязі зазначено та не конкретизовано суть адміністративного правопорушення, що ставить у провину ОСОБА_1 . Вважає, що фабула інкримінованого правопорушення викладена не належним чином, без зазначення при яких саме обставинах було вчинено порушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП і в чому саме воно виразилося чи то у нібито керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння чи відмові від проходження відповідного до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. При цьому захисниця вказує, що ні першого керування автомобілем у стані сп`яніння, ні другого відмова від обстеження на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не вчиняв, а протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Також зазначає, що з відеозапису, долученого до матеріалів справи убачається, що автомобіль знаходився у нерухомому стані, факт йог руху та зупинки працівниками поліції не зафіксовано. У ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 неодноразово заперечував факт керування саме ним транспортним засобом, так як пояснював, що водієм була особа на ім`я ОСОБА_2 та наполягав на тому, що не перебуває в стані алкогольного сп`яніння. На вимогу ОСОБА_1 про надання доказів керування транспортним засобом, поліцейськими було зазначено, що відеозапис руху його автомобіля, долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, однак вказаний відеозапис у матеріалах справи відсутній, а факт нібито керування ОСОБА_1 автомобілем не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Звертає увагу, що судом першої інстанції відредаговано суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, у двох протоколах про адміністративні правопорушення не зазначено повне місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме район, що має значення для визначення підсудності справи. Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення складений раніше на 21 хв. за повідомленням поліцейської ОСОБА_3 на номер 102 про нібито вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 . У рапорті поліцейського Паладія О. та поясненнях прикордонника ОСОБА_4 зазначено, що нібито ОСОБА_1 керував транспортним засобом і нібито був зупинений у напрямку с. Бочманівка, однак у протоколі місцем вчинення адміністративного правопорушення значиться вул. Соборна, 178, м. Подільськ. На думку захисниці, з огляду на зміст зазначених документів убачається, що ОСОБА_1 був одночасно у двох місцях. Також акцентує увагу на тому, що згідно копії реєстрації о 23:14 год. 27 червня 2023 року поліцейський ОСОБА_3 повідомила на номер 102 про нібито керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та нібито його зупинку на блокпосту в с. Бочманівка. Зазначене повідомлення надійшло до Подільського РУП ГУНП в Одеській області і було зареєстроване о 23:37 год., направлення складене поліцейським Гробовенко В.А. о 22:53 год., протокол про адміністративне правопорушення складено о 23:23 год. Вказує, що поліцейськими не дотримано вимоги ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», а тому захисниця вважає, що є недоведеним факт зупинки ОСОБА_1 , як нібито водія транспортного засобу, працівниками поліції в день складання протоколу, а також не доведено законність такої зупинки.

Захисниця також посилається на те, що письмові пояснення прикордонника

ОСОБА_4 не є належними та допустимими доказами, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП відсутні відомості про свідків події, як і не міститься їх підписів, а тому суд не мав брати їх до уваги під час розгляду цієї справи відносно ОСОБА_1 , і ці письмові пояснення свідка ОСОБА_4 не можуть бути враховані і покладені судом в основу висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки у змісті цього протоколу відсутній підпис ОСОБА_5 , як свідка.

При складенні протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не були роз`яснені його права та обов`язки, що призвело до порушення його права на захист.

Також в апеляційній скарзі захисниця порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилаючись на те, що з моменту винесення оскаржуваної постанови, захисницею у межах 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, а саме 04 жовтня 2023 року подано апеляційну скаргу, яка постановою Одеського апеляційного суд від 23 жовтня 2023 року була їй повернута з підстав не долучення до апеляційної скарги витягу з договору про надання правової допомоги. Копію постанови апеляційного суду захисниця отримала 26 жовтня 2023 року та вже наступного дня, тобто 27 жовтня 2023 року звернулася з апеляційною скаргою.

Будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 та його захисниця Гушкан А.П. в судове засідання не з`явилися, заяву (клопотання) про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавали. В апеляційній скарзі захисниця просить розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисниці Гушкан А.П.

Перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 26 вересня 2023 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 27 вересня 2023 року і закінчився 06 жовтня 2023 року.

Як убачається з матеріалів справи, вперше з апеляційною скаргою захисниця

Гушкан А.П. в інтересах ОСОБА_1 звернулася 04 жовтня 2023 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, однак подана нею апеляційна скарга була повернута постановою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року з підстав не долучення захисницею до апеляційної скарги витягу з договору про надання правової допомоги. Копію цієї постанови апеляційного суду захисниця отримала 26 жовтня 2023 року та вже наступного дня, тобто 27 жовтня 2023 року звернулася з апеляційною скаргою, до якої долучила документи на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 .

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені захисницею доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, відеозапис, інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП, ч.1 ст. 130 КУпАП, суд в основу оскаржуваного рішення поклав відомості, зафіксовані у протоколах про адміністративні правопорушення серії ААД №164458 від 27 червня 2023 року, серії ААД №164521 від 27 червня 2023 року, рапорті №4285 від 27 червня 2023 року, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижує увагу та швидкість реакції від 27 червня 2023 року, рапорті поліцейського Паладія О., рапорті Грабовенка В. від 27 червня 2023 року, письмових поясненнях ОСОБА_5 , копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №613361 від 27 червня 2023 року, відеозаписі, наданому правоохоронцями.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисниці на предмет наявності підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд виходить із такого.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України N 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" (далі Постанова N 340) регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (ст. 14 Закону України "Про дорожній рух").

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 Закону України "Про дорожній рух").

Згідно пункту 2.1 "а" Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема - посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.4 "а" ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Пунктом 1.9 ПДР, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом

Однією з ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Зважаючи на специфіку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, встановлення у діях особи факту керування транспортним засобом є обов`язковим, недоведеність цієї обставини свідчить про відсутність у діях особи ознак інкримінованого правопорушення, а відтак і відсутність правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку поліцейського.

В апеляційній скарзі, як на одну з підстав для скасування оскаржуваної постанови суду та закриття провадження у справі, захисниця посилається на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Перевіряючи ці доводи захисниці на предмет їх обґрунтованості, апеляційний суд виходить із такого.

Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисниці щодо неналежності та недопустимості протоколів про адміністративне правопорушення, які складені правоохоронцями стосовно ОСОБА_1 , оскільки вони в цілому відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №164458 від 27 червня 2023 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «27 червня 2023 року о

22.40 год. в Одеській області, в м. Подільськ, по вул. Соборній, 278, ОСОБА_1 керував автомобілем «Мазда» 6 д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія, а саме не мав права керування таким транспортним засобом, дане правопорушення вчинене повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1.а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП» (а.с. 2).

У графі «свідки чи потерпілі» вказаного вище протоколу зазначено прізвище та ініціали - ОСОБА_4 . У графі «до протоколу додаються» вказано: ІПНП «Цунамі», відео на СД диску, адмін. матеріали справи, відео з боді камери №000260. Особу ОСОБА_1 встановлено на підставі паспорта серії НОМЕР_2 . Від підписання цього протоколу про адміністративне правопорушення, внесення до його змісту пояснень, як і отримання копії цього документа ОСОБА_1 відмовився.

З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що 27 червня 2023 року приблизно о 23.00 год., поліцейські прибули до мобільного блокпосту, де на місці події особами, які несли службу (поліцейськими та прикордонниками) було зупинено автомобіль марки «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1 . Після прибуття на місце події, поліцейські з метою перевірки документів у водія транспортного засобу, запитали хто водій вказаного вище автомобіля, на що особи, які стояли поряд з авто не відповіли на це запитання, після чого прикордонниця, яка у цей час стояла поряд, вказала на ОСОБА_1 (за ознаками одягу), як особу, яка керувала автомобілем до моменту його зупинки. ОСОБА_1 заперечував ту обставину, що саме він керував автомобілем у зв`язку з чим відмовився пред`явити посвідчення водія на вимогу поліцейського, на що правоохоронець вказав, що факт керування підтверджується поясненнями осіб, які несуть службу на блокпосту та які вказують, що саме ОСОБА_1 знаходився у автомобілі на місці водія до моменту зупинки транспортного засобу. Апеляційний суд звертає увагу, що поруч із вказаним вище автомобілем, який було зупинено, знаходилися лише ОСОБА_1 та інша особа (чоловік), який також заперечував факт керування автомобілем до моменту його зупинки. ОСОБА_1 , надаючи пояснення в усій формі, зазначав, що автомобілем керувала інша особа, яка покинула місце події, однак про будь-яку конкретну (персоніфіковану) особу, ОСОБА_1 не зазначив та не вказав хто саме керував автомобілем до моменту його зупинки на блокпосту.

З письмових пояснень прикорднонниці ОСОБА_4 убачається, що 27 червня 2023 року приблизно о 22:40 год. вона несла службу в добовому чергуванні в складі мобільного блокпосту в напрямку с. Бочманівка та під час несення служби нею разом із поліцейським ОСОБА_6 було зупинено автомобіль Мазда 6 д.н.з. НОМЕР_1 , який не показав посвідчення водія та був у стані алкогольного сп`яніння. В подальшому було виявлено, що громадянин, який знаходився за кермом, тобто ОСОБА_1 взагалі не має посвідчення водія, та при спілкуванні наряду поліції даний громадянин почав говорити, що він не є водієм і взагалі не знає де водій, що не відповідає дійсності, так як вона є свідком, що даний громадянин керував вищевказаним транспортним засобом. Ці пояснення відібрані поліцейською ОСОБА_3 , правильність та достовірність інформації, відображеної у змісті цього документу засвідчено підписом ОСОБА_4 (а.с.8).

Як убачається з рапорту поліцейського Паладія О. в період з 08:00 год. 27 червня 2023 року до 08:00 год. 28 червня 2023 року ним спільно з капралом поліції ОСОБА_3 було здійснено несення служби в добовому наряді мобільного блокпосту. Під час несення служби на блок-посту в напрямку с. Бочманівка було зупинено автомобіль Мазда

д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_1 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та відмовився надавати посвідчення водія. По приїзду автопатруля було встановлено, що у вказаного громадянина взагалі не було посвідчення водія, в подальшому відносно останнього було складено відповідні адмін. матеріали, та автомобіль евакуйовано на арештмайданчик (а.с.5).

Отже доказами, що містять у матеріалах справи підтверджується, що до моменту зупинки транспортного засобу, автомобілем керував саме ОСОБА_1 , а не будь-яка інша особа, а тому факт керування ним транспортним засобом є доведеним.

Апеляційний суд вважає, що пояснення в усній формі, надані ОСОБА_1 на місці події про те, що транспортним засобом керував не він, а інша особа, яка покинула місце події, носять сумнівний характер, оскільки стороною захисту не доведено, що у салоні автомобіля, окрім ОСОБА_1 та чоловіка, який знаходився поруч з ним, перебувала ще й третя особа (чоловік), і саме він керував автомобілем до моменту його зупинки.

Посилання захисника про те, що зміст протоколу не містить інформації про

ОСОБА_4 , як свідка події є безпідставними та спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення з якого убачається, що у графі «свідки чи потерпілі» правоохоронцями зазначено інформацію про ОСОБА_4 .

Посилання захисниці на ту обставину, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП не містить підпису ОСОБА_4 , а тому її пояснення є недопустимими, апеляційний суд відхиляє, оскільки ці письмові пояснення свідка, як самостійне джерело доказів узгоджуються з іншими доказами у їх сукупності, які не суперечать один одному.

Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП не вказана кваліфікуюча ознака повторності, апеляційний суд відхиляє, оскільки як убачається зі змісту суті адміністративного правопорушення та опису встановлених обставин, поліцейськими зазначено, що дане правопорушення вчинене повторно протягом року.

Також на підтвердження доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення поліцейськими надано ІПНП «Цунамі» з якого убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 категорії В, яке було вилучено (а.с. 7).

З долучених поліцейськими до матеріалів справи документів убачається, що відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії БАА №993311 за ч.2 ст. 126 КУпАП у зв`язку з тим, що він керував транспортним засобом без посвідчення водія та 02 червня 2023 року на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. (а.с. 9).

Згідно приписів ст. 222 КУпАП Органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема серед іншого, передбачені ч.2 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що після винесення 02 червня 2023 року відносно ОСОБА_1 постанови серії БАА №993311 за ч.2 ст. 126 КУпАП, він у порядку адміністративного судочинства оскаржував це рішення правоохоронців, відтак стороною захисту не спростовано ту обставину, що вказана постанова після закінчення строку на її оскарження (12 червня 2023 року) набрала законної сили, а тому у даному випадку, у справі, що є предметом апеляційного перегляду, правоохоронці установивши, що 27 червня 2023 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи особою, яка протягом року вчиняла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, цілком законно склали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП.

Щодо доводів захисниці про недотримання поліцейськими вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. (п. 2,3 ч. 1, ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. N 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 35 КУпАП поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Апеляційний суд вважає, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України "Про національну поліцію та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з дотриманням вимог "Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану", порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено.

Таким чином, зупинивши транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 безпосередньо на мобільному блокпості, у період дії правового режиму воєнного стану, з метою перевірки документів, правоохоронці діяли у межах правового поля.

Сама по собі незгода водія із причинами зупинки транспортного засобу або не надання працівниками поліції доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, не звільняє водія від обов`язку, на вимогу правоохоронців, надати документи, перелік яких визначено законом та у разі необхідності пройти огляд на стан сп`яніння.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що правомірність інших дій правоохоронців, окрім як дотримання процедури щодо складення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, у межах розгляду цієї справи не є предметом розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисниці щодо наявності правових підстав для скасування постанови суду в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них,тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства"("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч.2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч.3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №164521 від 27 червня 2023 року, поліцейськими зафіксовано, що: «27 червня 2023 року о 22.40 год. в Одеській області, в м. Подільськ, вул. Соборна, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем Mazda 6 д/з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння (огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку пр) запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 17).

Суд першої інстанції викладаючи фабулу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у тексті оскаржуваної постанови не зазначив відомості, які зафіксовані у змісту протоколу, а саме: «огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку п», таким чином апелянт слушно зазначає про те, що суд допустив редагування суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Водночас апеляційний суд вважає, що сама по собі ця обставина, зумовлена видозміною фабули адміністративного правопорушення, у порівняні з тим, як вона була сформульована особою, уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення, не є підставною для скасування постанови суду у цій частині та закриття провадження у справі, оскільки як поліцейськими, так і згодом судом першої інстанції відображено сутнісні ознаки інкримінованого адміністративного правопорушення, які відповідають змісту диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Аналіз змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №164521 дає підстави дійти висновку, що в ньому достатньо чітко і зрозуміло викладено суть інкримінованого правопорушення, що не викликає у апеляційного суду будь-яких зауважень в частині зрозумілості інформації, зафіксованої у документі.

Апеляційний суд відхиляє посилання захисниці про те, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення не містить чіткого формулювання суті правопорушення, так як з тексту протоколу не зрозуміло чи то ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи то відмовився від проходження огляду, оскільки зміст інформації, відображеної у протоколі не викликає будь-якого двозначного тлумачення чи б то не зрозумілості інформації, викладеної у протоколі. Поліцейськими на виконання вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що:

ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аргументам захисниці щодо недоведеності факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 вже була надана оцінка апеляційним судом при перевірці доводів щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що після встановлення особи ОСОБА_1 за допомогою мобільного додатка «Дія», поліцейський запитав у ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої, на що останній відповів (дослівно): «може й вживав», у зв`язку з чим поліцейський висловив на адресу ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а згодом і у закладі охорони здоров`я на що ОСОБА_1 не погодився, мотивуючи тим, що він не керував транспортним засобом.

Відтак, доводи захисниці про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є необґрунтованими та спростовуються відеозаписом, долученим правоохоронцями до матеріалів справи.

Установивши, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом до моменту його зупинки на мобільному блокпосту, а також наявність у останнього ознак алкогольного сп`яніння, поліцейський правомірно висловив на адресу ОСОБА_1 вимогу пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, після чого зафіксувавши відмову водія, цілком легітимно прийняв рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог п. 2.5 ПДР.

З відеозапису убачається, що особи, уповноважені на складення протоколу про адміністративне правопорушення прибули на місце події приблизно о 23:00 год., протоколи про адміністративні правопорушення складені о 23:35 год., тобто після прибуття поліцейських на місце події та з`ясування обставин, що відповідає логічній послідовності фактичному перебігу подій. Апелювання захисниці щодо часу реєстрації повідомлень у Подільському районному управлінні поліції ГУНП в Одеській області не впливає на правильність встановлення обставин справи та фіксування їх правоохоронцями у протоколах про адміністративні правопорушення.

Твердження захисниці про те, що у протоколах про адміністративне правопорушення місцем вчинення правопорушення зазначено АДРЕСА_1 , тоді як у письмових поясненнях свідка ОСОБА_4 зазначено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено в складі мобільного блокпосту в напрямку с. Бочманівка не суперечить один одному, оскільки ці обставини не є взаємовиключними. Крім того, стороною захисту не спростовано ту обставину, що вказаний мобільний блокпост, розташований саме у напрямку с. Бочманівка, а не безпосередньо у вказаному населеному пункті, був розташований за іншою адресою, а ніж зазначено у протоколах про адміністративне правопорушення.

Посилання захисниці на те, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, визначені

ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП не можуть слугувати правовою підставою для задоволення апеляційних вимог та закриття провадження у справі з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130,

ч.5 ст. 126 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що у межах розгляду цієї справи ОСОБА_1 реалізував право користуватися послугами захисника, про що свідчить ордер на надання правничої (правової)допомоги серії (а. с. 83).Також з метою забезпечення реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження, апеляційним судом було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду, тим самим, забезпечено право відстоювати та захищати власні права та інтереси у суді. А тому, сама по собі, зазначена апелянтом обставина, на переконання апеляційного суду, не завадила ОСОБА_1 реалізувати права, надані йому законом, у тому числі право на захист.

З приводу тверджень захисниці про те, що у протоколах про адміністративне правопорушення не зазначено назву адміністративного району у межах якого були скоєні інкриміновані правопорушення, що перешкоджає визначити юрисдикцію суду, уповноваженого на розгляд цієї справи, апеляційний суд зазначає про таке.

Під судом у практиці ЄСПЛ розуміється будь-який юрисдикційний орган, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Цей орган має бути встановлений законом.

Згідно із ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання чи належить до його компетенції розгляд даної справи.

Як убачається із змісту протоколів про адміністративне правопорушення місцем вчинення інкримінованих правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч.5 ст. 126 КУпАП є м. Подільськ.

Відтак, за вказаних обставин, за загальним правилом, справа про адміністративне правопорушення, з огляду на імперативні приписи ч. 1ст. 276 КУпАП, має розглядатися у межах адміністративно-територіальної юрисдикції суду, яка поширює свою дію на

м. Подільськ.

За таких обставин, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 розглянута Котовським міськрайонним судом Одеської області, як судом, встановленим законом.

Іншими доводами апеляційну скаргу захисниця не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративних правопорушень, передбачених

ч.5 ст. 126, ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисниці Гушкан Альони Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисниці Гушкан Альони Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко