ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5497/23 Головуючий І інстанції - Рибальченко Л.М.
Провадження № 33/818/1171/23 Суддя доповідач - Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соболєвої Є.Є.

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Годунова В.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Годунова В.С. на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 5 травня 2023 року о 23 годині 16 хвилин в м. Харків, вул. 23 Серпня, 26 водій ОСОБА_1 керував авто Daewoo Nexia д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомоги газоаналізатора DragerAlcotest 6820 та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Годунов В.С. просить поновити строк на апеляційне оскарження та постанову судді, як незаконну та необґрунтовану, скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що вперше апеляційна скарга була подана 18.09.2023 року, однак постановою Харківського апеляційного суду від 27.09.2023 року апеляційну скаргу було повернуто захиснику, оскільки до апеляційної скарги не було долучено витягу з договору про надання правової допомоги. 27.09.2023 року було отримано копію постанови апеляційного суду та в цей же день після усунення недоліків було подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції було перебрано на себе функцію обвинувачення та суд розглянув справу без участі прокурора.

Зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки діяв за наказом свого безпосереднього командира та просив працівників поліції викликати представників ВСП для забезпечення свого права на отримання правничої допомоги, оскільки з настанням комендантської години не міг забезпечити участь адвоката.

Вказує, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Мотиви суду

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню, оскільки вперше апеляційна скарга була подана 18.09.2023 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження та повторно була подана після усунення недоліків.

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено,що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 5 травня 2023 року о 23 годині 16 хвилин в м. Харків, вул. 23 Серпня, 26 водій ОСОБА_1 керував авто Daewoo Nexia д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомоги газоаналізатора DragerAlcotest 6820 та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 455244 від 25.05.2023 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису, долученого працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.01.2023 року, відповідно до якого огляд не проводився оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ;

- рапортом інспектора патрульної поліції щодо події з зазначенням місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративну відповідальність.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що апелянтом не спростовуються відомості того, що ОСОБА_1 25.05.2023 року о 23 годині 16 хвилин керував авто Daewoo Nexia д.н.з. НОМЕР_1 в м. Харків, вул. 23 Серпня, 26 та на вимогу працівників поліції був зупинений.

Переглядаючи доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі доводи є безпідставними та такими, що спростовуються відомостями відеозапису.

Так, з відеозапису з нагрудних камер поліцейських убачається, що ОСОБА_1 відмовився від запропонованої співробітниками поліції пропозиції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ. Після чого поліцейські запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився, проте в автомобілі патрульної поліції після телефонного дзвінка повідомив, що йому необхідно повернутися на місце зупинки та дочекатися ВСП. Після повторної пропозиції співробітниками поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 зазначив, що чекає ВСП. В подальшому працівники поліції пояснили ОСОБА_1 , ще раз запитав чи буде він проходити огляд на місці або у медичному закладі, на що останній повідомив, що він чекає на ВСП та відмовляється, розвернувся від поліцейських та демонстративно відійшов від поліцейських. Такі дії ОСОБА_1 цілком правильно були розцінені працівниками поліції саме як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку. Крім того, з відеозапису чітко вбачається, що працівник поліції неодноразово роз`яснював ОСОБА_1 процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі, а також, що у разі відмови щодо нього буде складено протокол про адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог п.2.5 ПДР України .

Дослідивши відеозапис, проаналізувавши всі обставини проведення огляду, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 умисно не надавав чіткої відповіді на запитання працівників поліції, вимагаючи дочекатись представників ВСП, з метою затягування передбаченого Інструкцією часу, продовж якого водій повинен пройти огляд або повинен бути доставлений до закладу охорони здоров`я для проведення огляду та відібрання біологічної середовища, тобто поведінка ОСОБА_1 на відеозапису вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак не здійснював активні, свідомі та вольові дії для надання відповіді на запитання працівників поліції чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, розумів ситуацію, у якій опинився, шляхом експресивної поведінки та ігнорування зазначених законних вимог намагався спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за встановленою законом процедурою.

Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Зміст відеозапису є логічним, послідовним, а тому апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис поліцейського обґрунтовано прийнятий як належний та допустимий доказ

Таким чином, відомості зафіксовані на вказаному відеозаписі, повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.3 Закону України «Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України» встановлено, що основними завданнями Служби правопорядку є:

-виявлення причин, передумов і обставин кримінальних та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах; розшук осіб, які самовільно залишили військові частини (місця служби);

-запобігання вчиненню і припинення кримінальних та інших правопорушень у Збройних Силах України;

-участь в охороні військових об`єктів та забезпеченні громадського порядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях;

-захист майна Збройних Сил України від розкрадання та інших кримінально протиправних посягань;

-забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів;

-участь у гарнізонних заходах;

-виконання у передбачених законом випадках рішень про тримання військовослужбовців на гауптвахті;

-забезпечення виконання кримінального покарання стосовно військовослужбовців, які за вироком суду засуджені до тримання у дисциплінарному батальйоні;

-сприяння у межах своєї компетенції органам, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органам досудового розслідування та суду, органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам військового управління, підприємствам, установам, організаціям у виконанні покладених на них відповідно до законів обов`язків;

-участь у протидії диверсійним проявам та терористичним актам на військових об`єктах.

При прийнятті рішення про введення в Україні чи в окремих її місцевостях режиму воєнного або надзвичайного стану на Службу правопорядку додатково покладаються завдання щодо:

-участі у боротьбі з ворожими диверсійно-розвідувальними групами на території України;

-організації збору, супроводження та охорони військовополонених з місць (місцевостей), де вони утримуються після взяття їх в полон, до таборів для тримання військовополонених або дільниць для тримання військовополонених;

-поводження з військовополоненими в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

-забезпечення дотримання комендантської години в гарнізонах;

-охорони військових об`єктів, військових містечок та їх населення, сприяння його евакуації;

-відновлення та підтримання порядку і дисципліни у військових частинах;

-контролю за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України.

За таких обставин, чинним законодавством не передбачено необхідності присутності під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння військовослужбовцем співробітників ВСП. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 керував цивільним автомобілем та не перебував на виконанні ним обов`язків військовослужбовця, на спростування цього стороною захисту доказів не надано.

Оцінюючи доводи захисника щодо порушення права ОСОБА_1 на захист у зв`язку з тим, що йому не було роз`яснено право на захист є необґрунтованими.

Так, право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, врегульовано ч. 1 ст. 268 КУпАП, згідно якої така особа має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Таким чином, право на захист реалізується на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема в суді, а не на стадії збирання доказів у справі.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було забезпечено реалізацію права ОСОБА_1 на захист, оскільки в розгляді справи приймав участь його захисник. Чинне законодавство не передбачає гарантій участі захисника під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та збирання відповідних доказів. Також, як убачається з відеозапису, наданого працівниками поліції, ОСОБА_1 були роз`яснені права передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, та останній не вимагав присутності під час складання протоколу про адміністративне правопорушення захисника.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Доводи захисника в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду про необхідність виклику та очікування ВСП не є слушними, так як ОСОБА_1 на час зупинки його транспортного засобу та законної вимоги проходження відповідного огляду перебував в умовах правового примусу, передбаченого п.2.5 ПДР.

З довідки інспектора УПП в Харківській області ДПП вбачається, що ОСОБА_1 22.08.2007 року отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , тобто ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП

Також необґрунтованими є доводи апелянта в частині того, що суд перебрав на себе функції обвинувачення, не залучивши до розгляду справи прокурора.

Відповідно до ст. 250 КУпАП, участь прокурора є обов`язковою у розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724 - 1729, 1729-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки на даний час законом не передбачена обов`язкова участь прокурора у справі про адміністративне правопорушення, за винятком наведених випадків, апеляційний суд не вбачає з боку суду жодних процесуальних порушень під час розгляду провадження щодо ОСОБА_1 . Суд діяв у межах своїх повноважень, виконуючи вимоги ст.245 КУпАП щодо своєчасного повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Матеріали справи не містять жодних відомостей (про можливу необ`єктивність чи упередженість судді, який визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення. Не встановлено у справі існування будь-яких особистих чи інших позапроцесуальних зв`язків судді зі службовими особами, які направили до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення та/або були заінтересовані у її результатах. Жодних підстав для обґрунтованого припущення протилежного поведінка судді і зміст прийнятого ним рішення не дають, не міститься такої інформації і в самій апеляційній скарзі.

Разом з цим апеляційний суд приймає до уваги висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 року (справа № 208/712/19) та зазначає, що уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази. У письмових запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення сторона захисту виклала власну позицію про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. Як правоохоронний орган, що на етапі досудового провадження виконував функцію сторони обвинувачення, так і сторона захисту обґрунтовували свої позиції у особистих поясненнях захисника в судовому засіданні суду першої інстанції, письмових документах, поданих до суду в обсязі, який кожна сторона вважала необхідним та достатнім, і перед судом обидві були в однаковому становищі.

ОСОБА_1 під час судового провадження був забезпечений кваліфікованою юридичною допомогою та мав достатній час і можливості для підготовки свого захисту. Таким чином, ОСОБА_1 повною мірою скористався своїми правами відстоювати у суді власну позицію на рівних умовах з уповноваженим державним органом, захищатися всіма передбаченими законом засобами, у тому числі оспорювати докази, і бути почутим судом.

Апеляційний суд зазначає, що під час судового розгляду в суді першої інстанції судом не досліджувались будь-які нові докази, які б не були вже долучені працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення. Положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу. Крім того, під час допиту свідка у суді першої інстанції був присутній захисник.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було розглянуто справу і прийнято рішення на основі повного, всебічного, об`єктивного й неупередженого дослідження й аналізу матеріалів, направлених правоохоронним органом, а також доводів та аргументів сторони захисту.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Годунова В.С. задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Годунова В.С. залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик