Справа №950/1753/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бакланов Р. В.
Номер провадження 33/816/263/23 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Стеценка В.М. на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 18 січня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 18 січня 2023 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 17 вересня 2022 року близько 00 год. 15 хв. по вул. Сумська у м. Лебедин, Сумської області керував автомобілем «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Стеценко В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову судді суду першої інстанції, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом було допущено грубе порушення права на захист ОСОБА_1 , оскільки справа була розглянута без участі особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Отримати особисто судову повістку на 17.01.2023 року ОСОБА_1 не міг фізично, оскільки на даний час перебуває у зоні активних бойових дій на Донецькому напрямку. Останній раз у Сумській області ОСОБА_1 перебував у вересні 2022 року, під час відпустки.

Суд маючи інформацію про перебування ОСОБА_1 в ЗСУ, не направив відповідного запиту до центру комплектування за місцем проживання останнього і прийняв відповідне рішення про його винуватість.

Крім того у постанові суд посилається на досліджений у судовому засіданні відеозапис. Однак стороною захисту під час ознайомлення з матеріалами справи не вдалося відкрити зміст диску та продивитися відео фіксацію вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

У зв`язку з викладеним апелянт вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому провадження у справі підлягає закриттю.

В обґрунтування пропущеного строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що останнім днем для оскарження постанови суду є вихідний день, тому апеляційна скарга подана на наступний робочий день, у понеділок - 30 січня 2023 року. Тому захисник вважає за необхідне звернутися з клопотанням про поновлення строку.

Крім того, до початку апеляційного розгляду захисник Стеценко В.М. подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби,оскільки він приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Зазначає, що оскільки нормами КУпАП не врегульовано порядок зупинення провадження у справах про адміністративне правопорушення то просить суд застосувати аналогію закону КПК України та на підставі ст.335 КПК України зупинити провадження у даній справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

В судове засідання учасники - апелянт - захисник Стеценко В.М. та ОСОБА_1 не з`явились, відомості про належне повідомлення яких в матеріалах справи є, однак апеляційний суд вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу без їх участі виходячи з наступного.

Так, особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд вважає, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та у відсутності його захисника на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Крім того, відповідно до ч. 2ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Неявка правопорушника в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду.

Так, вирішуючи клопотання захисника про застосування аналогії закону КПК України та зупинення провадження у даній справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби

Нормами КУпАП України не передбачено зупинення провадження у справі та на даний час зміни у чинний КУпАП не були внесенні.

Так, адвокат Стеценко В.М. до апеляційного суду надав довідку військової частини НОМЕР_2 від 17.05.2023 № 9301 про те, що ОСОБА_1 в період з 06.07.2022 року по 17.05.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Остер м. Слов`янськ Донецької області.

Однак, будь яких доказів чи відомостей на підтвердження того, що ОСОБА_1 на день розгляду даної адміністративної справи залучений до заходів, необхідних для забезпечення оборони України, суду не надано.

Також, суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи. Крім того, сам ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу не подавав, має захисника адвоката Стеценка В.М., який представляє його інтереси під час розгляду справи, тому він не позбавлений можливості забезпечити належним чином свій судовий захист для підтримки своєї ж апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що в задоволенні клопотання адвоката Стеценка В.М. про зупинення провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст.130КУпАП необхідно відмовити.

Що стосується інших доводів, зокрема клопотання про поновлення строку на оскарження, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 18 січня 2023 захисником пропущений не був. Десятиденний строк на оскарження вказаного судового рішення припадав на 28 січня 2023 року, який був вихідним днем. Апеляційну скаргу подано на наступний робочий день - 30 січня 2023, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи апеляційну скаргу по суті, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав в повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з врахуванням:

- протоколу про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2022 року серії ААБ № 315465;

- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу;

- відеозапису, яким зафіксовано відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я.

Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Із відеозапису вбачається, як було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Після попереджання поліцейським про ведення безперервної відео зйомки, на запитання чи вживав водій алкогольні напої, останній відповів, що ні. Працівник поліції пропонує пройти огляд за допомогою приладу Драгер на місці, на що ОСОБА_1 відмовляється. Проїхати до закладу охорони здоров`я з метою проходження останнього медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 також відмовився.

Крім того, на відеозапису зафіксовано роз`яснення поліцейським про права та обов`язки ОСОБА_1 , передбачені КУпАП. Також повідомлено останнього про те, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Водія було відсторонено від керування транспортним засобом.

За таких обставин, апеляційний суд визнає даний відеозапис достатнім для того, щоб разом з протоколом про адміністративне правопорушення зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, зафіксовано відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Твердження захисника про те, що долучений працівниками поліції диск з відеозаписом фіксації вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є не належним доказом, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, оцінюючи диск з відеозаписом, як доказ - з точку зору належності, допустимості, достовірності, апеляційний суд ознайомлювався з його змістом. Після запуску диску на комп`ютер, розміщені на ньому файли з відео були безперешкодно відтворені.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за зазначених у постанові суду обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених судом доказах.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 року (п.43), «Берктай проти Туреччини» від 01.03.2001 року (п.127), неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Апеляційний суд не може прийняти доводи апеляційної скарги захисника про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на захист через розгляд справи у його відсутність, оскільки згідно ст. 268 КУпАП за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що було дотримано суддею суду першої інстанції.

Зокрема, розгляд справи відносно ОСОБА_1 відкладався неодноразово через неявку останнього на судове засідання. З метою дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у тому числі знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, суддею Лебединського районного суду Сумської області на адресу відділу поліції направлялися повістки, для своєчасного та належного його вручення ОСОБА_1 .

Відповідно матеріалам справи, а саме розписки, яка додається до повістки про виклик до суду, 11 січня 2023 року ОСОБА_1 був повідомлений про те, що 17 січня 2023 року о 09 год. 30 хв. у Лебединському районному суді Сумської області буде розглядатися справа про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Проте останній так і не з`явився на судовий розгляд

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 , що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Необхідно наголосити, що необґрунтоване зволікання з боку суду у розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП через закінчення строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо ст. 1 КУпАП) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя вірно встановив в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду здобуто не було.

Вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута суддею суду першої повно, всебічно, об`єктивно і будь-яких порушень, при цьому, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги захисника особи, який притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Стеценка В.М., апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді районного суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 18 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника особи, який притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Стеценка В.М. на цю постанову - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.