Справа № 557/630/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року смт Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Тишкун П.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовця зі слів, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №172147:

20.03.2023 року о 04 год. 12 хв. в с. Горбаків по вул. Заводській водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest №6810», що підтверджується тестом №5104 від 20.03.2023, результат огляду становить 1,76 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту «а» п 2.9 Правил дорожнього руху.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Захисник особи, яка притягується до відповідальності адвокат Андріюк С.М. повідомив суду, що ОСОБА_1 з 25.02.2023 року та по даний час перебуває на військовій службі, а тому не може бути присутнім при розгляді справи. Просив розглядати справу за його відсутності.

Захисник в судовому засіданні підтримав подані ним через канцелярію суду 23.05.2023 року письмові заперечення. Просив провадження у справі щодо його підзахисного за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю події та складу правопорушення у його діях. Посилається на те, що будь яких доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та подальшої зупинки транспортного засобу під його керуванням працівниками поліції матеріали справи не містять, що виключає притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП. Відеозаписи долучені до протоколу не є безперервними та не відображають факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Зазначає, що доказова база у справах даної категорії має бути спрямована на доведення саме двох обставин: керування транспортним засобом та перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, чого особою уповноваженою на складання протоколу дотримано не було. Також просив суд врахувати, що його підзахисному не було роз`яснено право на захист, не залучено свідків порушення чи понятих.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 130 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

В той же час вказана норма закону відсилає до підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі і осіб, які керують транспортними засобами, і що встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України

Відповідно до п.п. «а» п 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом враховується, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

На думку суду, ОСОБА_1 перебуваючи за кермом транспортного засобу виконував функції водія (керував транспортним засобом) і вимога поліцейського щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції адресована йому, як водієві транспортного засобу, була правомірною.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, крім протоколу про адміністративне правопорушення підтверджена сукупністю доказів, що містяться у матеріалах справи, а саме:

- тестом на алкоголь за допомогою приладу «Драгер 6810» №5104, яким встановлено, що 20.03.2023 року о 04 год. 47 хв. ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, з результатом огляду1,76 % проміле,

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від -20.03.2023 року, які підписані ОСОБА_1 ;

- зобов`язанням про відсторонення від керування порушника транспортним засобом, згідно якого ОСОБА_1 20.04.2023 року відсторонено від керування транспортними засобами протягом 24 год.

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №723152 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст.126, ч. 1 ст.121, ст.125 КУпАП; яка особою яка притягується до відповідальності не оскаржувалась;

Згідно довідки до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №172147, ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , права керування не позбавлений, на протязі року до відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП не притягався.

Як вбачається з відеозапису з нагрудних камер, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №172147 від 20.03.2023 року, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, з результатом огляду погодився, не заперечував вживання алкоголю та факту керування транспортним засобом.

Матеріали справи не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Суд не приймає до уваги тверджень захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не виконував функції водія, оскільки вони заперечуються наявними у справі доказами. З цих причин суд критично ставиться до тверджень захисника, наведених у запереченнях, поданих до суду.

Суд виходить з того, що закон не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК, який з огляду на відсутність достатнього регулювання процедури оцінки доказів у КУпАП, за аналогією застосовується судами при вирішення справ про адміністративні правопорушення, визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин правопорушення досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення правопорушення конкретною особою.

Як вбачається з досліджених доказів, у адміністративних матеріалах дійсно відсутні прямі докази на підтвердження того, що транспортний засіб із ОСОБА_1 за кермом на момент, коли до нього підійшли працівники поліції, перебував у русі. Однак скоєння цього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 суд встановив на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин справи та висунутої на свій захист версії захисника, що не узгоджується із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Версія захисника, висунута на захист ОСОБА_1 , була проаналізована судом і визнана неспроможною.

Зокрема, як установив суд, 20.03.2023 під час спілкування працівників поліції з водієм ОСОБА_1 , вони виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння, такі як запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, а тому запропонували йому пройти медичний огляд на виявлення стану сп`яніння на місці на що той погодився. І хоча з результатом дослідження на газоаналізаторі порушник не погодився, однак, від проведення огляду у медичному закладі, відмовився. При цьому ОСОБА_1 не заперечував, що їхав з ОСОБА_2 до товариша, не заперечуючи, що керував транспортним засобом, і не заперечуючи те, що вживав алкогольні напої.

Крім того, твердження захисника спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №172147, у якому ОСОБА_1 у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» власноручно зазначив «їхав у справах».

Надаючи правову оцінку доводам захисника про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його прав та обов`язків та на порушення принципу безперервності відеозйомки, суддя зважає на таке.

У протоколі міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і, як з протоколу про адміністративне правопорушення так і дослідженого судом відеозапису вбачається, що скористався передбаченим ст. 63 Конституції України правом та відмовився від дачі пояснень.

Посилання захисника на те, що відеозапис є фрагментарним, в якості підстави для визнання його недопустимим доказом, судом відхиляються, оскільки відсутність безперервного відеозапису обставин вчинення правопорушення жодним чином не спростовує наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній та його захисник не довели, що події чи обставини, які відбувались поза відеозаписом спростовують вину останнього у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення. При цьому, саме огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager Alcоtest 6810» та те, що з результатом огляду він погодився і відмовився від проходження огляду у медичному закладі, зафіксовано безперервно і при огляді відеодоказу не виникає сумніву у його достовірності

Суд наголошує, що відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху (якими є в тому числі і водії) зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Отже, судом досліджені та перевірені доказами обставини, які беззастережно свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі наведеного ст.40-1, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 221, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи про адміністративне правопорушення в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. на рахунок №UА0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), за кодом класифікації доходів бюджету - 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя П.В.Тишкун