Справа № 345/3257/23
Провадження № 33/4808/751/23
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , розлучену, громадянку України,

визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 02.07.2023 року до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 336394 від 02.07.2023 року за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, складений відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 в м. Калуш 02.07.2023 о 00:57 год. на перехресті вулиць Б.Хмельницького-Ринкова, керуючи транспортним засобом, не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала обстановки, не вжила заходів зменшення швидкості, внаслідок чого допустила наїзд на кільцеву розв`язку, у зв`язку з чим транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 12.1, 12.3 ПДР України.

Крім того, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 02.07.2023 року о 00:57 год. в м. Калуш на перехресті вулиць Б.Хмельницького-Ринкова керувала транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, яка не ґрунтується на належних доказах, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що суд у постанові суду як на доказ її вини у вчиненні правопорушення послався на протокол про адміністративне правопорушення, який є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням вимог чинного законодавства.

Апелянт наголошує на тому, що вона не відмовлялась від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у медичному закладі.

Наголошує, що долученими до матеріалів справи відеодоказами не зафіксовано процесу пред`явлення їй акту огляду на стан сп`яніння після відмови водія проходити огляду на місці зупинки. Вказує, що акт огляду водія був складений та пропонувався їй для підпису після проголошення протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після завершення всієї процедури складання адміністративних матеріалів, що доказано долученими до справи відеозаписами, та є грубим порушенням порядку проходження відповідного огляду.

ОСОБА_1 звертає увагу, що у відповідності до направлення на огляд до медичного закладу водія, яке було складено о 01.30 год. 02.07.2023 року, остання відмовилась від проходження огляду. Однак, така пропозиція поліцейським проходження огляду у медичному закладі на відеозаписах зафіксована о 01.36.50 сек., що свідчить про те, що факт відмови зафіксований у направленні о 01.30 год. заздалегідь до початку проходження самого огляду, що є грубим порушенням Порядку проходження огляду. Наголошує, що відповідне направлення повинно оформлятись після відмови водія пройти огляд на місці зупинки, та у відповідності до направлення відмова водія була зафіксована заздалегідь. При цьому, оголошення чи надання такого направлення для вручення ОСОБА_1 не було.

Таким чином, апелянт наголошує, що направлення на огляд водія до медичного закладу на місці події не складалось та їй для ознайомлення не вручалось, що підтверджується долученими відеодоказами.

Апелянт також наголошує на тому, що рапорт працівника поліції не є допустимим доказом, який не входить до переліку доказів згідно ст..251 КУпАП.

З урахуванням того, що на відеозаписі не зафіксовано процесу складання протоколу та доданих до нього документів, а також відсутні свідки, які б могли підтвердити обставини події, то слід прийти до висновку, що інформація, викладена в документах, є сумнівною.

Стверджує, що жоден доказ, наявний у матеріалах справи, не підтверджує її вини у вчиненні правопорушення, а тому такі докази слід визнати недопустимими доказами у справі.

Вважає, що працівниками поліції у повному обсязі не виконані вимоги ст..266 КУпАП при оформленні матеріалів справи щодо неї.

Апелянт вважає, що працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення не зафіксовано саме її дії щодо ухилення від проходження відповідного огляду. На думку апелянта, судом не встановлено такої відмови чи ухиляння нею пройти огляд у медичному закладі, а в рішення зазначено, що вона не надала згоди пройти огляд у медичному закладі, що, на її думку, є іншим від об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 стверджує, що вона відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, однак не відмовлялась від відповідного огляду у медичному закладі і такої відмови нею не було висловлено.

Апелянт також наголошує, що судом не взято до уваги, що працівники поліції не роз`яснили їй її права та порядку застосування спеціальних технічних засобів перед проведенням огляду, що вплинуло на обізнаність її прав та самої процедури проходження огляду.

Також, наголошує, що долученими відеозаписами зафіксовано пропозицію працівника поліції розписатись їй у протоколі без вручення самого протоколу. Отже, копія протоколу їй не була вручена, що суперечить вимогам ст..254 КУпАП і є істотним порушенням її прав на захист, оскільки їй не вручено акт обвинувачення, що вплинуло на реалізацію її прав на захист.

Таким чином, стверджує, що матеріали справи не містять переконливих доказів її вини у вчиненні правопорушення.

Просить скасувати постанову суду за ч.1 ст.130 КУпАП та постановити нову постанову, якою провадження в даній справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилася, хоча в установленому законом порядку повідомлялася про розгляд апеляційної скарги.

Апеляційний суд звертає увагу на те, до початку розгляду справи в апеляційній інстанції ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила апеляційну скаргу розглянути за її відсутності, доводи апеляційної скарги підтримала і просила їх задовольнити. Повторно наголосила на тому, що вона не відмовлялась від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 в заяві не подала клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердила поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялась про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, просила розглянути справу без її участі, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, поданої стороною захисту, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд приймає до уваги, що суд першої інстанції ухвалив рішення за присутності ОСОБА_1 та її захисника в судовому засіданні, якими надано пояснення та докази щодо обставин справи, яким суд надав належну оцінку при ухваленні оскаржуваної постанови.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність її вини у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпаП, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та призначив їй справедливе стягнення в розмірі, який відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, врахувавши особу правопорушниці та характер вчиненого нею правопорушення.

Перевіряючи доводи щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 336383 від 02.07.2023 року ( а.с. 1), водій ОСОБА_1 02.07.2023 року о 00:57 год. в м. Калуш на перехресті вулиць Б.Хмельницького-Ринкова керувала транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора системи Драгер Алкотест 6810 на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

В протоколі зазначено про безперервний відеозапис з нагрудної камери. До протоколу про адміністративне правопорушення додано матеріали адміністративної справи та диск з відеозаписом.

ОСОБА_1 було роз`яснено її права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Калуському міськрайонному суді.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 посвідчення водія не вилучено, та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що особа від дачі пояснень відмовилась на підставі ст.63 Конституції України.

В протоколі зазначено, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від підпису у відповідних графах протоколу відмовилася.

Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №336394 02.07.2023 року від 02.07.2023 року, водій ОСОБА_1 в м. Калуш 02.07.2023 о 00:57 год. на перехресті вулиць Б.Хмельницького-Ринкова, керуючи транспортним засобом, не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала обстановки, не вжила заходів зменшення швидкості, внаслідок чого допустила наїзд на кільцеву розв`язку, у зв`язку з чим транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 12.1, 12.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст..124 КУпАП.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у відповідності до оскаржуваної постанови провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, апелянтом постанова суду в цій частині не оскаржується, а тому апеляційним судом в частині закриття провадження за ст..124 КУпАП щодо ОСОБА_1 не перевіряється.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вимагала від неї надати детальні пояснення.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується в тому, що будучи водієм транспортного засобу, відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку чим, порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Апелянт наголосила в апеляційній скарзі на тому, що протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо неї складено з порушеннями та без достатньої для цього правової підстави. Окрім того, ОСОБА_1 не було роз`яснено її права у відповідності до вимог закону.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Апеляційний суд, враховуючи обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення та приймаючи до уваги час розгляду справи в суді першої інстанції, вважає, що ОСОБА_1 була обізнана про зміст висунутого проти неї обвинувачення, скористалась своїм правом на надання правової допомоги і мала можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Так, 08.09.2023 ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, з якими остання в той же день ознайомилась та отримала копії двох дисків, про що свідчить її власноручний підпис на поданому нею клопотанні (а.с.22), і в той же день 08.09.2023 року нею було укладено договір на надання правової допомоги із захисником адвокатом Кобзан Н.І. , про що свідчить ордер на надання правничої допомоги (а.с.28).

Зокрема, у відповідності до договору на надання правової допомоги, захисником адвокатом Кобзан Н.І. до ухвалення судом рішення було подано клопотання про закриття провадження про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130, ст. 124 КУпАП (а.с.25-27), ухвалення постанови суду 02.10.2023 року було за присутності в судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисника (а.с.30-37).

Таким чином, дані протоколу про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи свідчать про те, що особа, яка притягається до відповідальності була ознайомлена з правами, які передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Зокрема, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеозаписів є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на неї, як на правопорушника, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння .

Апеляційний суд вважає, що у справі достатньо даних для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, апеляційний суд констатує, що відеофіксація події відбувалась на місці зупинки транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , якою зафіксовано факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи були зроблені за допомогою відео реєстратора службового автомобіля поліції та нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до відеозапису відео реєстратора службового автомобіля поліції зафіксовано рух автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , за яким слідував автомобіль працівників поліції із проблисковими світловими сигналами та після зупинки даного автомобіля на кільцевій розв`язці дороги можливо встановити, що саме ОСОБА_1 була водієм вищевказаного транспортного засобу. Відеозаписами зафіксовано відсутність в салоні автомобіля сторонніх осіб в якості пасажирів. На місці події зафіксовано декілька патрульних автомобілів поліції, які приймали участь у зупинці автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

З нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що запитання працівника поліції щодо імені, ОСОБА_1 повідомила, що її звати ОСОБА_2 , вона поспішала і «провтикала» поворот.

На вимогу працівника поліції ОСОБА_1 через додаток Дія надала дані посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль. ОСОБА_1 з початку спілкування із працівниками поліції просила працівників поліції не викладати відео за її участі у соціальні мережі для публічного перегляду, оскільки це в подальшому зашкодить її репутації. Так, працівником поліції на початку спілкування із ОСОБА_1 , останню було повідомлено про відео фіксацію події на нагрудну камеру працівника поліції, при цьому Зубаль з перших хвилин спілкування із працівником поліції вказала на те, що розуміє свою вину у порушенні ПДР України та особисто повідомила, що вона випила алкоголь та готова відшкодувати всі завдані нею збитки. Також, ОСОБА_1 зазначила, що автомобіль чоловіка і у неї через це будуть проблеми з чоловіком і вона не хотіла, щоб він знав про дану подію і готова була заплатити всі штрафи за порушення.

Відеозаписами зафіксовано, що ОСОБА_1 повністю визнавала, що в`їхала в ялинку на кільцевій розв`язці дороги. Працівником поліції за допомогою бази даних поліції були перевірені дані посвідчення водія ОСОБА_1 . Зафіксовано передання працівником поліції інформації про доставлення на місце події технічного приладу Драгер.

Апеляційний суд звертає уваги, що з моменту фіксації події ОСОБА_1 неодноразово визнавала факт керування нею транспортним засобом, порушення ПДР, вказуючи, що вона поспішала, визнавала вживання нею шампанського та після чого сіла за кермо автомобіля, неодноразово пропонувала оплатити всі штрафи та просила не оформляти матеріали справи, оскільки не бажала мати проблеми із чоловіком, який є власником автомобіля, та не бажала оприлюднення події, оскільки це негативно вплине на її репутацію та роботу. ОСОБА_1 неодноразово просила працівників поліції вирішити питання щодо уникнення відповідальності , на що отримувала відповідь працівників поліції, щоб вона не хвилювалась та зберігала спокій. На відеозаписах зафіксовано оформлення працівником поліції направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на визначення стану сп`яніння до медичного закладу Калуської ЦРЛ та акт огляду водія.

В ході спілкування із водієм ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Відеозаписами зафіксовано, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 відмовилась і пояснила, що не хоче проходити огляд на стан сп`яніння. Працівник поліції повідомив, що від ОСОБА_1 чути запах алкоголю і в неї наявні ознаки сп`яніння та повідомив, що вона не можна керувати автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповіла, що вона знає про це та в черговий раз запропонувала сплатити на місці всі штрафи, а також в черговий раз вказала, що перед керуванням автомобілем випила шампанське

Також, зафіксовано прибуття на місце події сина ОСОБА_1 , при розмові з яким працівник поліції попередив про відповідальність за надання чи пропозиції працівнику поліції неправомірної вигоди.

Також зафіксовано доставлення на місце події працівником поліції приладу Драгер, після чого ОСОБА_1 повторно було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер у зв`язку із виявленими у неї ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя, яка вкотре відмовилась від проходження огляду, після чого ОСОБА_1 було запропоновано пройти відповідний огляд у медичному закладі Калуської ЦРЛ, після чого остання не бажала у подальшому спілкуванні з працівниками поліції. ОСОБА_1 не відповідала на запитання працівника поліції та відмовлялась від будь яких пропозицій працівником поліції щодо проходження відповідного огляду та надання відповідей з приводу обставин події, після чого працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, на що ОСОБА_1 не відреагувала та уникала спілкування. Зафіксовано, що на прохання сина ОСОБА_1 , останньому було дозволено забрати машину та доставити її на паркову, останньому було роз`яснено порядок розгляду матеріалів справи в суді щодо ОСОБА_1 .

Таким чином, на відеозаписах зафіксовано, що на неодноразові пропозиції працівниками поліції водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі, ОСОБА_1 категорично відмовилася.

Відеозаписи містять дані оформлення працівником протоколу та повідомлення про зміст висунутого обвинувачення. Так, поліцейський повідомив ОСОБА_1 про те, що відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та ознайомив останню із відповідним протоколом. Працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 її право щодо надання чи ненадання пояснень щодо обставин події та щодо підпису у відповідних графах протоколу, на що ОСОБА_1 в категоричній формі відмовилась, при цьому відеозаписами зафіксовано, що ОСОБА_1 спілкуючись з особою по телефону питала її поради щодо її дій в даній ситуації.

Також, відеозаписами зафіксовано з`ясування працівником поліції чи бажає ОСОБА_1 підписати акт огляду водія, на що остання в категоричній формі відмовилась.

Так, відеозаписи містили дані того, що працівником поліції було оформлено акт огляду водія до пропозиції працівником поліції ОСОБА_1 пройти відповідний огляд на місці події, однак запропоновано їй його підписати після оформлення протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП та ознайомлення із його змістом.

Таким чином, сукупність вищевказаних обставин свідчить, що ОСОБА_1 , повністю визнавала факт керування транспортним засобом та причетність до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в категоричній формі відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та була ознайомлена зі змістом висунутого стосовно неї обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції перевірялись доводи ОСОБА_1 та її захисника про те, що працівники поліції порушили процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції обґрунтовано в постанові зазначив, що оскільки у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції мали право запропонувати їй пройти відповідно до встановленого порядку огляд на визначення стану сп`яніння.

З переглянутих у судовому засіданні відеозаписів судом було встановлено, що працівники поліції діяли відповідно до вимог закону, запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», також їй було запропоновано пройти такий у медичному закладі, від чого вона відмовилася, та роз`яснили наслідки відмови від проходження вказаного огляду.

Суд прийшов до висновку, щ в матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, їхньої упередженості або будь-якої зацікавленості у результатах розгляду справи чи притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Судом обґрунтовано вказано, що досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, в достатній мірі відтворюють порядок подій від моменту фіксації керування транспортним засобом, що дає суду можливість ретельно та уважно дослідити вищевказаний доказ у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенні, апеляційний суд приймає до уваги обставини за яких було зупинено транспортний засіб та, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та відмовилася від проходження огляду на визначення стану сп`яніння поліцейським за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 повністю визнала, що вживала алкоголь - шампанське, після чого сіла за кермо автомобіля, неодноразово пропонувала оплатити працівникам поліції штрафи та з`ясовувала у працівників поліції яке саме покарання чекає на неї за вчинення даного правопорушення, на що працівником поліції було повідомлено, що дане рішення буде прийнято судом під час розгляду матеріалів справи.

Апеляційний суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 неодноразово відмовлялася від пропозиції працівника поліції пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.

Відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції містять дані того, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована на ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння та складання щодо неї матеріалів справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

На відеозаписах зафіксовано процес складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, акту огляду водія, направлення водія до медичного закладу для проходження огляду,

Окрім того, відеозаписами зафіксовано оголошення працівником поліції змісту протоколу, зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення у відповідних графах протоколу та отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення та акту огляду водія.

Таким чином, апеляційний суд приймає до уваги, що працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення її до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Таким чином, із відеозапису відео реєстратора з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі на відповідні неодноразові пропозицій працівника поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на те, що вона від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі не відмовлялась, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

До матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у зв`язку із виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. В акті також зазначено, що від проходження оглду ОСОБА_1 відмовилась, вказано про доручення відеозаписів з нагрудної камери.

Апелянт наголосив у своїх доводах про те, що працівниками поліції акт огляду було складено після протоколу та їй не було вручено примірник акту огляду водія, що є порушенням вимог Інструкції.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу, що направлення на огляд водія складено на 5 хв. швидше ніж їй пропонувалось проходження огляду на визначення стану сп`яніння, що доведено долученими відеозаписами та дає підстави визнати порушення працівниками поліції порядку проходження огляду на визначення стану сп`яніння та матеріалів справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія, відповідно до якого водій ОСОБА_1 направлявся до Калуської ЦРЛ о 01.30 год. 02.07.2023 року у результаті наявності ознак: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння шкірного покриву обличчя. У графі «результату огляду» вказано інспектором поліції, що огляд водія у медичному закладі не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 . Долучені відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції дають підстави для ствердження таких даних та з яких вбачається, що ОСОБА_1 відмовилася проїхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, складання відповідного направлення на огляд водія у медичному закладі не є обов`язковим, оскільки за своїм правовим значенням вищевказаний документ є правовою підставою для проведення огляду лікарем медичного закладу.

У відповідності до рапорту інспектора СРПП ВП №2 смт. Рожнятів Калуського РВП лейтенанта поліції А.Білецького (а.с.5) про те, що 02.07.2023 року о 00.57 год. було посічено транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Калуш на кільцевому розїзді, яка не вибрала безпечної швидкості, не врахувала дорожньої обстановки, не вжила заходів до зменшення швидкості, допустила наїзд на кільцеву розвязку, внаслідрк чого транспортний засіб «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. Ра місці полдії було оформлено матеріали ДТП за ст.. 124 КУпАП протокол серії ААД №336394. Зазначено, що скориставшись ст.. 63 Конституції України ОСОБА_1 відмовилась надавати пояснення. Окрім того, ОСОБА_3 02.07.2023 року о 00.57 год. відмовилась від проходження огляду на визначення стану спяніння за допомогою приладу Драгер на місці події та в медичному закладі. Відносно неї складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт за своїм правовим змістом є службовим документом, яким інформують начальника про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Долучено копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/8326 чинне до 20.12.2023 року, відповідно до якого прилад Алкотест 6810 ARBL-0699, за допомогою якого пропонувалось провести огляд водія, відповідав вимогам ДСТУ 8950:2019 (а.с.6).

До матеріалів справи долучено схему ДТП (а.с.7) та дані про посвідчення водія НОМЕР_2 ОСОБА_1 (а.с.9).

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнена від адміністративної відповідальності, оскільки не діяла в умовах крайньої необхідності, перебуваючи в стані необхідної оборони чи у стані неосудності.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Вказане правопорушення може бути вчинено водієм транспортного засобу як до проведення такого огляду, так і під час його проведення.

За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та відмовилася від проходження огляду на визначення стану сп`яніння поліцейським за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про скасування постанови суду та закриття провадження, у зв`язку із відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв