Провадження № 3/127/3967/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 14.04.2023 біля 19.00 год. по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру (словесно ображала) та фізичного характеру (вивихнула палець) відносно батька ОСОБА_2 , чим могла завдати шкоду його здоров`ю.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнала того вечора вона забрала дочку він комп`ютера і у них виникла сварка. В цей час батько почав на неї кричати і почав її бити вдарив кулаком в обличчя і вона впала. Комп`ютерна мишка опинилась під нею, тому батько почав тягнути за шнур мишки, а іншою рукою продовжував наносити їй удари. Внаслідок таких дій шнур від мишки порвався і батько вивихнув собі палець. Наступного дня вона зняла побої і виявили струс головного мозку, множинні забої обличчя.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень частини першої статті 173-2 КпАП домашнє насильство полягає у вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Аналогічне визначення закріплене у пункті 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII). Зокрема, згідно з визначенням, наданим у цій правовій нормі, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на ОСОБА_1 та її батька.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 заперечувала обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, суд за її клопотанням викликав для допиту в судовому засіданні заявника, однак останній у судові засідання не з`являвся. Також за клопотанням ОСОБА_1 суд витребував відомості щодо притягнення до адміністративної відповідальності її батька у зв`язку з вчиненням домашнього насильства відносно особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. На відповідний запит суду надійшли відомості, які свідчать про те, що ОСОБА_2 був двічі притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 надала суду копії матеріалів, які свідчать про отримання нею тілесних ушкоджень і ці матеріали узгоджуються з наданими ОСОБА_1 поясненнями. Також суд враховує, що ОСОБА_1 надала суду копію термінового заборонного припису, відповідно до якого ОСОБА_2 заборонене наближення до ОСОБА_1 у зв`язку з вчиненням домашнього насильства.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), викладеним у Постанові від 19.11.2015 (справа №46998/8) «Михайлов проти Росії» у разі, коли особі загрожує стягнення (покарання) у виді адміністративного арешту на строк 15 діб, за загальним правилом цього вже достатньо, щоб прийти до висновку, що інтереси правосуддя потребують надання йому послуг захисника безоплатно за умови відсутності у неї засобів на оплату таких послуг (пункт 92).

Крім того, у справі «Гурепка проти України» (рішення від 06.09.2005, заява № 61406/00) ЄСПЛ констатував, що в силу суворості санкції дана справа (накладення адміністративного арешту строком на 7 діб) є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер, а тому на провадження у справі по цьому адміністративному правопорушенню слід поширювати гарантії права на справедливий суд (пункт 55).

Також у справі «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, Заява № 7460/03) ЄСПЛ поширив стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, зауваживши, що український уряд визнав кримінально-правовий характер правопорушення.

У прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Як суд зазначив вище, докази, які підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, суду не надані. Вище суд вже зауважував, що частиною другою статті 251 КпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджена винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: