Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
провадження 3/201/4548/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., з секретарем судового засідання Плевако О.О., прокурора Голушко В.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Бублейник В.А., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з УСР у Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Межова Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , працюючого ректором Державного аграрно-економічного університету, який притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2023 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська надійшли протоколи № 1528 від 12 жовтня 2023 року та № 1495 від 12 жовтня 2023 року про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

18 жовтня 2023 року за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказані протоколи передано на розгляд судді Антонюку О.А..

Постановою від 24 листопада 2023 року адміністративні справи було об`єднано в одне провадження для розгляду.

Старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України складений протокол про адміністративне правопорушення № 1528 від 12 жовтня 2023 року за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП у відношенні громадянина ОСОБА_1 ..

Відповідно до протоколів, Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет утворений відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. № 485 «Деякі питання утворення Дніпропетровського державного аграрно- економічного університету», наказу Міністерства освіти і науки України від 09 серпня 2013 року № 1139 «Про заходи, пов?язані з утворенням Дніпропетровського державного аграрно- економічного університету», розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 788-р «Деякі питання утворення Університету митної справи та фінансів» Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет утворений шляхом реорганізації Дніпропетровського державного аграрного університету і є правонаступником усіх прав і обов?язків Дніпропетровського державного аграрного університету (заснований 11 вересня 1922 року), зареєстрованого 15 січня 2002 року, .

Дніпровський державний аграрно-економічний університет утворений шляхом реорганізації Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 24 травня 2017 року № 740 «Про перейменування Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та його структурних підрозділів» та є правонаступником усіх прав і обов`язків Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету.

Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет є закладом вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Університет є юридичною особою, має майно (надане йому на правах господарського відання), самостійний баланс, рахунки в установах банків та відділеннях Державної казначейської служби України, герб, прапор, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням; може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і мати обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді, виступати засновником (співзасновником) інших юридичних осіб, які здійснюють свою діяльність відповідно до напрямів навчально-науково-виробничої діяльності Університету. Міністерство освіти і науки України реалізує права та обов`язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України (далі - засновник) органу стосовно Університету, як центральний орган виконавчої влади в сфері освіти і науки, у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває Університет.

Таким чином, Дніпровський державний аграрно-економічний університет є юридичною особою публічного права.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 17.02.2021 року № 66-к «Про призначення на посаду ректора» ОСОБА_1 призначено ректором Дніпровського державного аграрно-економічного університету з 18.02.2021 року до 17.02.2026 року, як обраного за конкурсом. Також 17 лютого 2021 року було укладено контракт № П-138, щодо призначення ОСОБА_1 ректором Дніпровського державного аграрно-економічного університету.

Відповідно до Роз`яснення НАЗК від 29.12.2021 року № 11 «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» у цілях визначення суб?єктів, на яких поширюється дія Закону (відповідно до підпункту «и» пункту 1 частини першої статті 3 Закону), під «посадовими та службовими особами інших державних органів» слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов?язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» (відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону) слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов?язків) відповідного працівника.

Організаційно-розпорядчі функції (обов?язки) - це обов?язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Згідно з умовами контракту ОСОБА_1 - керівник діє від імені закладу вищої освіти, представляє його інтереси у відносинах з підприємствами, установами, організаціями будь-якої форми власності, фізичними особами та у судових органах, органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Має право розпоряджатися майном та коштами закладу вищої освіти у межах обсягів та у порядку, визначеному законодавством, цим контрактом, статутом закладу вищої освіти. Представляти інтереси уповноваженого органу управління стосовно реєстрації прав на нерухоме майно, яке закріплено за закладом вищої освіти на праві господарського відання. Укладати від імені закладу вищої освіти договори відповідно до законодавства. Відкривати від імені закладу вищої освіти рахунки в банках та в органах Казначейства у порядку, встановленому законодавством. Приймати на роботу та звільняти з роботи працівників закладу вищої освіти, визначати їх функціональні обов?язки, застосовувати до них заходи заохочення та дисциплінарні стягнення. Формувати контингент осіб, які навчаються у закладі вищої освіти. Відраховувати із закладу вищої освіти та поновлювати на навчання в ньому здобувачів вищої освіти за погодженням з органами студентського самоврядування та первинними профспілковими організаціями осіб, які навчаються (якщо дана особа є членом профспілки). Контролювати якість освіти та організацію освітнього процесу, оцінювати якість роботи працівників закладу вищої освіти, вимагати належного виконання ними своїх посадових обов`язків, відповідно до законодавства та внутрішніх актів закладу вищої освіти. Делегувати відповідно до статуту закладу вищої освіти частину своїх повноважень своїм заступникам та керівникам структурних підрозділів. Видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження, давати обов?язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами закладу вищої освіти доручення. Вирішувати питання фінансово-господарської діяльності закладу вищої освіти, затверджувати його структуру та штатний розпис. Вирішувати інші питання, що згідно із законодавством, статутом закладу вищої освіти і цим контрактом належать до компетенції керівника.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи ректором ДДАЕУ є посадовою особою юридичної особи публічного права і відповідно до положень підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб?єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону та є суб?єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Встановлено, що 27 березня 2023 року до ректора ДДАЕУ ОСОБА_1 зі службовою запискою щодо преміювання працівників за сумлінне ставлення до виконання свої службових обов`язків, ініціативність та результативність в роботі, а також якісну підготовку до II навчального семестру, звернувся перший проректор - проректор з навчальної роботи ОСОБА_2 .

Ректор ДДАЕУ ОСОБА_1 розглянув дану службову записку та наклав свою візу. У подальшому, 27 березня 2023 року було видано наказ № 530 «Про преміювання», згідно якого було премійовано працівників за ініціативність та результативність в роботі, а також якісну підготовку до II навчального семестру у березні 2023 року, в тому числі і доцента кафедри менеджменту, публічного управління та адміністрування ОСОБА_3 в розмір 50% посадового окладу.

Відповідно до витягу з наказу ДДАЕУ від 04.07.2006 року № 1267 «По особовому складу» ОСОБА_3 призначено доцентом кафедри менеджменту організацій з 01.07.2006 року. Наказом від 27.06.2018 року № 1795 «Щодо особового складу» було продовжено строк роботи з 01.09.2018 року на посаді доцента кафедри менеджменту та публічного управління.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 04.08.2023 року встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка змінила прізвище на ОСОБА_5 , є рідною донькою ОСОБА_1 .

Даний факт також підтверджується поясненнями ректора ДДАЕУ ОСОБА_1 та начальника відділу кадрів ОСОБА_6 . Враховуючи вищевикладене ОСОБА_3 є близькою особою для ОСОБА_1 .

Ректор ДДАЕУ ОСОБА_1 розглянув дану службову записку та наклав свою візу. У подальшому, 27.03.2023 року було видано наказ № 530 «Про преміювання», згідно якого премійовано працівників за ініціативність та результативність у роботі у березні 2023 року, в тому числі і доцента кафедри менеджменту, публічного управління та адміністрування ОСОБА_3 в розмірі 50 % посадового окладу.

Отже, ректор ДДАЕУ ОСОБА_1 розглянувши службову записку першого першого проректора - проректора з навчальної роботи Дмитра Онопрієнка від 23.02.2023 року щодо преміювання працівників за сумлінне ставлення до виконання свої службових обов?язків, ініціативність та результативність в роботі, а також якісну підготовку до ІІ навчального семестру, в тому числі і відносно близької особи - доньки ОСОБА_3 , прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Приватний інтерес ОСОБА_1 полягає у використанні ним адміністративної посади ректора ДДАЕУ та своїх дискреційних повноважень з метою збільшення матеріального добробуту за рахунок додаткових виплат, доплат, надбавок відносно себе та близької особи - доньки.

Реальний конфлікт інтересів ОСОБА_1 полягає у суперечності між його приватним інтересом, зумовленим бажанням отримати стимулюючі виплати, а також тим, що ОСОБА_3 є його близькою особою та службовими повноваженнями ректора, що впливає на об`єктивність та неупередженість під час прийняття рішення щодо премій, надбавок та доплат.

Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді ректора ДДАЕУ та будучи, згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, знаходячись на робочому місці, всупереч вимогам ч. 1 ст. 28 Закону 13.06.2022 року прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів розглянув службову записку першого проректора з навчальної роботи ОСОБА_7 від 27.03.2023 року щодо преміювання працівників за сумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, ініціативність та результативність в роботі, а також якісну підготовку до ІІ навчального семестру, в тому числі і відносно близької особи доньки ОСОБА_3 , чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-7 КУПАП.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, не є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав та просив закрити провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Бублейник В.А. просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, враховуючи, що розгляд судової записки не тягне за собою жодних юридичних наслідків.

Прокурор у судовому засіданні вважав за можливе притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, посилаючись на достатність доказів винуватості останнього у вчиненні зазначеного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, думку адвоката і прокурора, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 172-7 КУпАП відповідальність наступає у разі неповідомлення у встановлених законом випадках та порядку про наявність у особи реального конфлікту інтересів.

Згідно абз. 11 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Вимогами КУпАП , визначено, що одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст. 247 і 280 КУпАП , звертаючи особливу увагу на з`ясуванні таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VІІ, КпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону , зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Так, Наказом Міністерства освіти і науки України від 17.02.2021 року № 66-к «Про призначення на посаду ректора» ОСОБА_1 призначено ректором Дніпровського державного аграрно-економічного університету з 18.02.2021 року до 17.02.2026 року, як обраного за конкурсом.

17 лютого 2021 року було укладено контракт № П-138, щодо призначення ОСОБА_1 ректором Дніпровського державного аграрно-економічного університету.

27 березня 2023 року до ректора ДДАЕУ ОСОБА_1 зі службовою запискою щодо преміювання працівників за сумлінне ставлення до виконання свої службових обов?язків, ініціативність та результативність в роботі, а також якісну підготовку до II навчального семестру, звернувся перший проректор - проректор з навчальної роботи ОСОБА_2 .

Ректор ДДАЕУ ОСОБА_1 розглянув дану службову записку та наклав свою візу. У подальшому, 27 березня 2023 року було видано наказ № 530 «Про преміювання», згідно якого було премійовано працівників за ініціативність та результативність в роботі, а також якісну підготовку до II навчального семестру у березні 2023 року, в тому числі і доцента кафедри менеджменту, публічного управління та адміністрування ОСОБА_3 в розмір 50% посадового окладу.

Відповідно до витягу з наказу ДДАЕУ від 04.07.2006 року № 1267 «По особовому складу» ОСОБА_3 призначено доцентом кафедри менеджменту організацій з 01.07.2006 року. Наказом від 27.06.2018 року № 1795 «Щодо особового складу» було продовжено строк роботи з 01.09.2018 року на посаді доцента кафедри менеджменту та публічного управління.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 04.08.2023 року встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка змінила прізвище на ОСОБА_5 , є рідною донькою ОСОБА_1 .

Даний факт також підтверджується поясненнями ректора ДДАЕУ ОСОБА_1 та начальника відділу кадрів ОСОБА_6 . Враховуючи вищевикладене ОСОБА_3 є близькою особою для ОСОБА_1 ..

Ректор ДДАЕУ ОСОБА_1 розглянув дану службову записку та наклав свою візу. У подальшому, 27.03.2023 року було видано наказ № 530 «Про преміювання», згідно якого премійовано працівників за ініціативність та результативність у роботі у березні 2023 року, в тому числі і доцента кафедри менеджменту, публічного управління та адміністрування ОСОБА_3 в розмірі 50 % посадового окладу.

Статтею 28 передбачено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Підставою адміністративної відповідальності є наявність у діях особи всіх ознак складу правопорушення, передбаченого Законом, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують дане суспільно небезпечне діяння як правопорушення.

Відсутність одного з елементів юридичних ознак складу правопорушення не утворює складу правопорушення.

Як вбачається з вказаного протоколу, ОСОБА_1 інкримінується те, що він прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, при цьому зі змісту протоколу встановлено, що останній розглянув службову записку першого проректора - проректора з навчальної роботи ОСОБА_2 щодо преміювання, шляхом накладення своєї візи, однак, безпосереднє візування документу не є юридично значимою дією, оскільки не тягне за собою жодних правових наслідків, оскільки в подальшому були виданий наказ № 530 «Про преміювання» від 27 березня 2023 року, в результаті винесення якого і було нараховано премії, а також за вказаними обставинами ОСОБА_1 також притягається до адміністративної відповідальності в інших справах.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, як і б беззаперечно свідчили, про прийняття ОСОБА_1 рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі та гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Тобто, Європейський суд з прав людини фактично визнав застосування гарантій ст. 6 Конвенції на адміністративні правопорушення, а не тільки кримінальні.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

При чому ЄСПЛ у справі «AllenetdeRibemont v. France» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог КУпАП одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст. ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на з`ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Частина 4 ст. 38 КУпАП передбачає, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Отже, зазначеними положеннями КУпАП передбачено, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії, що унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Приписи 247 статті КУпАП є імперативними і чітко вказують, що суд повинен лише закрити провадження, не вирішуючи при цьому жодних інших питань.

Вищевказана норма є процесуальною перешкодою після закінчення строку давності для подальшого продовження судового провадження з метою з`ясування і встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, дослідження й перевірки доказів про наявність чи відсутність вини особи у вчиненні правопорушення.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення , провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 КУпАП , а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, стосовно нього підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України.

ОСОБА_1 , займаючи з 17.02.2021 року посаду ректора Дніпровського державного аграрно-економічного університету, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, не пізніше наступного робочого дня, а саме 25.05.2022 року, з моменту видання наказу № 1012 від 25.05.2022 року «Про преміювання», в якому було премійовано в розмірі 100% посадового окладу за виконання обов`язків на високому професійному рівні у травні 2022 року, в тому числі і доцента кафедри менеджменту, публічного управління та адміністрування ОСОБА_3 , тобто вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Лист в.о. ректора ОСОБА_1 від 21.01.2021 року на адресу МОН в якому ОСОБА_1 повідомляє, що в ДДАЕУ працюють його дружина ОСОБА_8 та донька ОСОБА_3 та просить погодити питання при його подальшій роботі на посаді в.о ректора.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях: реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

Згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами на яких поширюється дія цього закону є посадові особи юридичних осіб публічного права.

Згідно, до п. 1-4 ч. 1 ст. 28 Закону - особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

25 травня 2022 року було видано наказ № 1012 «Про преміювання», в якому було премійовано в розмірі 100% посадового окладу за виконання обов`язків на високому професійному рівні у травні 2022 року, в тому числі і доцента кафедри менеджменту, публічного управління та адміністрування ОСОБА_3 ..

При цьому не важливо чи визначав ОСОБА_1 розмір премії самостійно, чи це було зроблено колегіальним органом, як про це стверджує захисник, так як підставою виплати премії є саме наказ і його видання ОСОБА_1 , тобто ним вчинено дій та прийнято рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 172-7 КУпАП визначено, що вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 28 Закону, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадках перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів; вживати заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст. 172-7 КУпАП реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Водночас у листі № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 Судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснила, що для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

У зв`язку з викладений, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Посилання захисту на лист, направлений ОСОБА_1 до МОН як в.о. ректора про конфлікт інтересів, суд не приймає до уваги, так як цей лист стосувався врегулювання конфлікту щодо перебування його дружини і доньки на підпорядкованих йому посадах в університеті.

Вирішуючи питання про вид і розмір покарання, який підлягає призначенню, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особа ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан і вважає, що адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян буде достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення нових правопорушень.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Крім того статтею 40-1 КУпАП України передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із змінами та доповненнями, стягнути з правопорушника судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 536 гривень 80 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33, 34-35, 36, 172-6, 251-252, 268, 283-285 КУпАП, ст. 1, 3, 28 ЗУ «Про запобігання корупції», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 3 400 (три тисячі чотириста) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код отримувача: (код за ЄДРПОУ): 37993783, рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.А. Антонюк