Справа № 946/3022/23
Провадження № 3/946/1374/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 червня 2023 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамов А.С., розглянувши адміністративні матеріалами, які надійшли з відділу з організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

03.05.2023 року до суду надійшов з відділу з організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №227948 від 28.04.2023, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно якого 28.04.2023 о 08:00 год. в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Чернігівська, №18, ОСОБА_1 керував транспортним засобом - мопедом марки «SOUL TXNI 50QT-A» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестору «Драгер» відмовився, від проїзду у спеціалізований мед. закзап відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

01.06.2023 ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, згідно яких вважає, що провадження відносно нього підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейським у суті правопорушення зазначено про відмову особи від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою Drager, в той же час поліцейським не інкримінується відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння лікарем закладу охорони здоров`я. Сам по собі факт відмови особи від проїзду у спеціалізований заклад мед. заклад - не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Більш того, проходження медичного огляду у спеціалізованих закладах охорони здоров`я не передбачено, але поліцейський вказане проігнорував. Викладена у протоколі про адміністративне правопорушення фабула не утворює складу і події адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження по справі. Як вбачається з долученого відеозапису 01735@232010, він дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою Drager, при цьому на питання чи згоден я поїхати до медичного закладу, він зазначив, що він поспішає. Він не відмовлявся від проходження огляду, але враховуючи той факт, що після його слів поліцейський сів у патрульний автомобіль та почав складати протокол про адміністративне правопорушення, можна дійти висновку, що поліцейський сприйняв його слова як відмову від проходження огляду. Слід зазначити, що після того, як поліцейський сів у патрульний автомобіль, він звернувся до іншого поліцейського та пояснив, що він дуже поспішаю додому через те, що його шестирічна дитина вдома на самоті. Зазначив, що вони можуть поїхати до його дому, забрати дитину та після цього поїхати до лікарні для проходження огляду. Однак, поліцейський повідомив про те, що на це у них не має часу і вже почали складати протокол. В подальшому він запитав у поліцейського чи може він після того, як поїде додому та забере дитину, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в лікарні, на що поліцейський сказав «Ваше право», не заперечивши законність таких дій. Після приїзду додому, він взяв шестирічну дитину з собою та поїхав до медичного закладу, який має право на проведення медичних оглядів громадян для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, де пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, за результатами проведення якого було встановлено, що у нього відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. Враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження наявності в його діях складу і події адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, вважає, що провадження №946/3022/23 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Кобак Р.І. в судовому засіданні зазначив, що вину ОСОБА_1 не визнає повністю, в його діях відсутній склад правопорушення, який передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, відсутні кваліфікуючі ознаки, передбачені цією статтею, заперечував проти протоколу, просив закрити справу у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення з підстав, визначених у письмових поясненнях притягуваного.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника притягуваного, дослідивши відеозаписи, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожньогоруху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст.6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Таким чином, виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Відповідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи викладене, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 Розділу І «Загальні положенні» Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п.10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерства Охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція), результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другій залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Згідно п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до цього, пункту 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 110 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до цього, за диспозицією ст. 130 КУпАП, відповідальність настає, зокрема за наявності відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як поліцейським на місці зупинку транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобі, так і у закладі охорони здоров`я.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ААБ №227948 від 28.04.2023, поліцейським у суті правопорушення зазначено про відмову особи від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою Drager, в той же час поліцейським не інкримінується відмова від проходження огляду на стан сп`яніння лікарем закладу охорони здоров`я, як того вимагає Інструкція.

Сам по собі факт відмови особи від проїзду у спеціалізований медичний заклад - не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідно особа не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до цього, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення фабула не утворює складу і події адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження по справі.

Аналогічна позиція висловлена одеським апеляційним судом у постанові від 06.05.2021р. по справі №946/976/21.

Як вбачається з долученого відеозапису 01735@232010, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою Drager, при цьому на питання чи згоден він поїхати до медичного закладу, він зазначив, що поспішає, але не відмовлявся.

Таким чином, вказане у протоколі ААБ №227948 від 28.04.2023, що ОСОБА_1 діяння не відповідає диспозиції статті 130 КУпАП. Не зазначено, що притягуваний відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Тоді як лише вказане в даному випадку могло би бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 . В той час як вказана у протоколі фабула не свідчить про вчинення ОСОБА_1 дій, за які його може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, отже висунуте ОСОБА_1 обвинувачення не відповідає статті 130 КУпАП.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" від 09.06.2011 р., заява № 16347/02 та "Малофєєва проти Росії" від 30.05.2013 р., заява № 36673/04, згідно яких суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, Інструкцією проходження медичного огляду у спеціалізованих закладах охорони здоров`я не передбачено.

Так, згідно Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України28.10.2002 № 385, до спеціалізованих належать: гастроентерологічний диспансер, дерматовенерологічна лікарня (у т.ч. дитяча), дитячий кардіоревматологічний диспансер, ендокринологічний диспансер, інфекційна лікарня (у т.ч. дитяча), кардіологічний диспансер, косметологічна лікарня, лікарня відновного лікування (у т.ч. дитяча), лікарсько-фізкультурний диспансер, онкологічний диспансер, отоларингологічна лікарня, офтальмологічна лікарня, протитуберкульозний диспансер, травматологічна лікарня, трахоматозний диспансер, туберкульозна лікарня (у т.ч. дитяча), фізіотерапевтична лікарня, центр з профілактики та боротьби зі снідом, центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи, шкірно-венерологічний диспансер, центри медико-соціальної реабілітації дітей, тимчасовий спеціалізований шпиталь, центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям.

Як вбачається з інформації Департаменту охорони здоров`я та Переліку закладів охорони здоров`я області, які мають право на проведення медичних оглядів громадян для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в Ізмаїльському районі відсутні спеціалізовані заклади охорони здоров`я, які можуть проводити медичних огляд громадян для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Крім цього, судом було встановлено, що, як пояснив сам притягуваний, він залишив маленьку дитину дома, тому просив швидко з`їздити поліцейських за ним, а вже потім через 10 хвилин пройти огляд на стан сп`яніння, що також не спростовується й відео, де він каже, що він дуже поспішає до дому.

Крім того, притягуваний все ж таки після заїзду до дому пройшов огляд у медичному закладі, який має право на проведення медичних оглядів громадян для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, за результатами проведення якого було встановлено, що у нього відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком №766 від 28.04.2023р. комунального некомерційного підприємства Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська центральна лікарня».

Отже, належних доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 вимог ПДР, поліцейськими суду не надано.

Відповідно до ст. 251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Враховуючи вимоги ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», стала практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Виходячи з аналізу вказаних вище джерел права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення. передбаченого ст.130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення. передбаченого ст.286-1 КК України, вбачається, що адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можна вважати «кримінальним».

Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є обґрунтованим застосування в даному випадку положень ч.3 ст.62 Конституції України, відповідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

З урахуванням чого суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням приписів ст. 62 Конституції України, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, отже провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 130, 247, 283 - 285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Повний текст постанови складено та підписано 05.06.2023р.

Суддя: А.С. Адамов