Справа № 299/5818/22
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25.05.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Попович Ш. О.,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2022 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.
Згідно з постановою, 19.10.2022, приблизно о 21 год 20 хв, по вул. Петефі у с. Неветленфорлу, Берегівського району, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - мопедом моделі «Ровер» б/н, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, нечітка мова, від проходження медичного огляду в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив передбачені п. 2.5 ПДР України приписи.
В апеляційній скарзі адвокат Попович Ш. О. просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки такий пропущено через поважні причини. Посилається на те, що про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізнався випадково, при перевірці документів працівниками поліції. Про розгляд справи сторону захисту повідомлено не було, жодних доказів того, що ОСОБА_1 умисно затягує розгляд справи немає. Апелянт вказує на незаконність та необґрунтованість постанови суду, вважає, що така підлягає скасуванню. Стверджує, що його підзахисний керував електричним скутером марки «Rover Ampera» з потужністю двигуна 1 кВт, що не належить до механічних транспортних засобів, а тому особа, яка ним керує не може бути суб`єктом передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП адміністративного правопорушення, оскільки адміністративну відповідальність за порушення приписів передбачених п. 2. 1 а ПДР може нести виключно водій механічного транспортного засобу. Враховуючи вищезазначене, апелянт вважає, що його підзахисний не був учасником дорожнього руху, тому вимоги працівників поліції щодо проходження медичного огляду є протиправними. Звертає увагу на наявні суперечності у формулюванні адміністративного правопорушення. Так, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а у постанові суд констатував, що водій перебував у стані алкогольного сп`яніння. Стверджує, що водію не було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, направлення на освідування йому не надали. Крім того, у протоколі відсутнє інформація про те, що водій відмовився проходити освідування у присутності двох свідків. На підставі вищевикладеного просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Поповича Ш. О., неявка яких, з огляду на приписи ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів справи убачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і захисник Попович Ш. О. подав заяву про розгляду справи без їхньої участі.
При оцінці доводів апелянта про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення апеляційний суд вважає їх слушними з огляду на таке.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 судом першої інстанції надсилалися повідомлення про час та місце розгляду справи та копія оскаржуваної постанови в установлений КУпАП строк, з метою забезпечення права особи на захист та доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне визнати причини пропущеного на оскарження судового рішення строку поважними та поновити адвокату Поповичу Ш. О. строк на апеляційне оскарження в інтересах ОСОБА_1 постанови суду першої інстанції.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної постанови та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Так, зі змісту мотивувальної частини постанови вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, однак у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом (а. с. 1, 6).
Вищевказане свідчить про те, що суд визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, які не узгоджуються з обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, залишивши поза увагою те, що відповідно до чинного законодавства про адміністративні правопорушення суд розглядає справу в межах складеного щодо особи протоколу та приймає вмотивовану постанову тільки в межах, обставин викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення, та обсягу доказів, наявних у матеріалах справи.
Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що, посилаючись на дані з боді-камери поліцейського як на докази винуватості ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що на відеозаписі відображено факт керування ОСОБА_1 мопедом у стані алкогольного сп`яніння.
Однак, із указаного відеозапису не вбачається, що на такому зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Вказане свідчить про те, що висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, не підтверджені доказами, на які суд посилається у постанові.
При цьому, матеріали справи не містять достовірних відомостей про те, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення час та місці перебував у стані алкогольного сп`яніння, у тому числі будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 керував мопедом у стані алкогольного сп`яніння.
Вищенаведене свідчить про те, що суд першої інстанції, посилаючись на відеозапис з боді-камер поліцейських, встановив обставини, яких вказаний відеозапис та інші матеріали справи не містять.
Разом із тим, із вищезгаданого відеозапису не вбачається як факт керування ОСОБА_1 мопедом, так і факт чіткої відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, з відеозапису також не убачається, що працівники поліції роз`яснювали ОСОБА_1 можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Вказане свідчить про те, що висновок суду першої інстанції у цій частині, викладений у судовому рішенні, також не підтверджений будь-якими доказами.
При цьому апеляційний суд бере до уваги те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять інших доказів у підтвердження факту керування ОСОБА_1 у зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення час та місці мопедом.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові зазначено, що суд першої інстанції визнав за необхідне розглянути справу без участі ОСОБА_2 , залишивши поза увагою те, що у даній справі протокол про адміністративне правопорушення складено щодо ОСОБА_1 (а. с. 6).
Також матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 викликався у судове засідання, а тому твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 неодноразово викликався у судове засідання визнається необґрунтованим і таким, що не підтверджено будь-якими доказами.
Вказане також свідчить про те, що висновки суду першої інстанції у цій частині, викладені у судовому рішенні, не підтверджені будь-якими доказами.
Поряд із цим, не спростованими є і доводи апеляційної скарги про те, що електричниий скутер марки «Rover Ampera» з потужністю двигуна 1 кВт, не належить до механічних транспортних засобів, а тому особа, яка ним керує не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення приписів передбачених п. 2. 1 а ПДР може нести виключно водій механічного транспортного засобу, що в свою чергу також свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи мопедом, у розумінні приписів цієї норми права, не міг бути учасником дорожнього руху, а тому вимоги працівників поліції щодо проходження медичного огляду є протиправними.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції у порушення вимог передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не уповноважений за власною ініціативою збирати докази, на підтвердження обставин, викладених у протоколі.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України та про наявність у його діях події та складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб, що у свою чергу, з огляду на вищенаведені норми та обставини, свідчить про відсутність події та складу вказаного адміністративного правопорушення.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений щодо ОСОБА_1 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.
Вищенаведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення приймає їх до уваги.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб патрульної поліції покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Поновити адвокату Поповичу Ш. О. строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Попович Ш. О. в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван СТАН