ПОСТАНОВА

Іменем України

№ 610/506/23 № 3/610/238/2023
м. Балаклія04 грудня 2023 року

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко Володимир Миколайович, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклія Харківської області, проживаючого: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 328966 від 27.07.2023 убачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що: « 27.07.2023 року о 05.50 годині за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Центральна, буд. 21 ОСОБА_1 керував авто Toyota Highlander д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, огляд проводився в мед. закладі за допомогою AIKONT 8200, тест склав 1,270‰ проміле, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, його захисник просив розглянути справу за його та ОСОБА_1 відсутності.

Захисник Керімов А.З. надіслав свої письмові заперечення, в яких просив провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вказує про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення свідки не вказані, натомість долучені протоколи допиту свідків у кримінальному провадженні, хоча відсутній письмовий дозвіл слідчого або прокурора на розголошення відомостей досудового розслідування. Посилався на те, що всі «письмові докази», надані в копіях та які містяться у справі, не відповідають нормативним вимогам в частині засвідчення. Зазначає, що відсутні отримані у передбаченому порядку за процедурою докази знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази відсторонення саме водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та які б свідчили про наявність у поліцейського правових підстав вважати, що водій перебуває в стані сп`яніння. Вважав наданий рапорт неналежним та недопустимим доказом, а також наданий поліцейським відеозапис з власних технічних пристроїв. Зауважив, що склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , зазначений в протоколі, не відповідає диспозиції норми ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

В розумінні Європейського суду з прав людини справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст. 6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст. 7, 245, 279, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, після його складання особа вважається притягнутою до адміністративної відповідальності. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст. 256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд не може перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд також й не може змінювати суть «обвинувачення», викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

Порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення встановлений Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р. за № 1496/27941. Відповідно до п. 12 розділу II Інструкції «За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами».

Аналогічна вимога до змісту протоколу про адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 256 КУпАП «у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: прізвища, адреси свідків, якщо вони є».

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено прізвища, адреси свідків, хоча до протоколу додані 2 протоколи допиту свідків.

Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

До протоколу про адміністративне правопорушення додається відеозапис та носій у виді CD диска. Протокол та матеріали справи не містять відомостей про технічний засіб, яким здійснено доданий відеозапис.

Згідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Відповідно такі відомості повинні міститися у протоколі про адміністративне правопорушення або в інших матеріалах справи, але вони відсутні.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду, зокрема, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок поліцейських щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристроїв, за допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними мобільними пристроями.

Таким чином, наданий поліцейськими відеозапис з власних технічних пристроїв не може бути допустимим доказом у справі. Поліцейські не були позбавлені можливості зафіксувати правопорушення за допомогою портативного відеореєстратора згідно до порядку встановленого Інструкцією.

Відсутні свідки проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а матеріали відеозапису визнані недопустимим доказом.

До того ж, протокол про адміністративне правопорушення складений раніше висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, яким було встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, що вже викликає обґрунтовані сумніви в його достовірності.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП та інкриміновано порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з вимогами ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов'язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції).

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

На підставі пункту 9 розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

У розумінні вимог статті 266 КУпАП, пункту 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Тобто, згідно до встановленої процедури, поліцейський, за наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння, повинен був запропонувати провести огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у присутності двох свідків, і тільки у разі незгоди водія на проведення такого огляду або незгоди з його результатами, провести його в найближчому закладі охорони здоров`я.

Проте, не зрозуміло, чи була дотримана вищевказана процедура, тобто чи було запропоновано водію ОСОБА_1 перед проведенням огляду в лікарні провести огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів із застосуванням технічних засобів відеозапису або у присутності двох свідків.

З пояснень свідка ОСОБА_2 , наданих в суді, також не вдалося встановити дотримання вищевказаної процедури, а відтак не підтверджено її дотримання.

Згідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Тому, проведений з порушенням процедури та вищенаведеного законодавства огляд на стан алкогольного сп`яніння, є недійсним.

Іншим чином перебування водія у стані алкогольного сп`яніння не може бути встановлено.

Крім того, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 «керував авто Toyota Highlander д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, огляд проводився в мед. закладі за допомогою AIKONT 8200, тест склав 1,270‰ проміле».

При цьому у протоколі не зазначено, з якими саме ознаками алкогольного сп`яніння водій керував транспортним засобом, як підставу для проведення огляду.

Також, згідно протоколу ОСОБА_1 інкримінується керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, чого не передбачено диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Натомість ч. 1 ст. 130 передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп'яніння.

Тобто ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні дій, які не є адміністративним правопорушенням у розумінні інкримінованої йому ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На відміну від порядку встановлення факту перебування особи в момент вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, де це можливо шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, у справах про адміністративні правопорушення передбачено необхідність доведення факту перебування особи у стані сп`яніння певним видом доказів за встановленою процедурою, що викладена вище, якої, очевидно що дотримано не було.

З вже вказаних причин прогалини у доказуванні не можуть виправити додані до протоколу протоколи допиту свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (одна з них за викликом до суду не з`явилась). Вони були допитані слідчим при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000673. Більш того, слід вказати про те, що нормою ч. 1 ст. 222 КПК України заборонено розголошено відомості досудового розслідування без письмового дозволу слідчого або прокурора. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом (ч. 2 ст. 222 КПК України). Однак, матеріали справи не містять письмового дозволу слідчого або прокурора на розголошення відомостей досудового розслідування, що вказує про їх незаконне походження та неможливість використання у якості засобу доказування.

Отже обвинувачення є недоведеним, а недоведена вина дорівнює доведеній невинуватості.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Відтак відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з цього суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження в справі за п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33-35, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя В.М. Стригуненко