ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2157/23

Провадження № 33/4820/681/23

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А.

за участю секретаря судового засідання Півовара В.О.

захисника Швеця О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Швеця О.О. на постанову судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Відповідно до постанови судді, 14 червня 2023 року о 23 год. 56 хв. ОСОБА_2 в м. Старокостянтинові по вул. Острозького, 48 на порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом OPEL CORSA, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Драгер», результат огляду 2,54 проміле.

Постановою судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат Швець О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалену постанову та провадження у справі закрити на підставі пункту 4 частини 1 статті 247 КУпАП України.

Зазначає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд допустив формальне ставлення до вирішення справи, неповно та не всебічно з`ясував обставини справи, не проаналізував досліджені докази та не дав їм належної юридичної оцінки.

Не оскаржуючи факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, вказує, що ОСОБА_2 змушений був сісти за кермо власного транспортного засобу для термінового прибуття до штабу військової частини, у зв`язку з оголошеною бойовою тривогою, виконував наказ командира. Пояснює, що у той день звільнився з наряду та мав заступити на службу наступного дня, тому у поза робочий час вжив алкогольні напої. Намагався викликати службу таксі та знайти тверезого водія, чого не вдалося зробити, тому ОСОБА_2 змушений був сісти за кермо власного транспортного засобу, для прибуття до штабу військової частини та подальшого виконання завдань. Захисник вважає, що ОСОБА_2 діяв у стані крайньої необхідності, задля забезпечення інтересів військової служби, був підкорений наказу командира. Поряд з цим, заподіяна ОСОБА_2 шкода у виді порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху є менш значною, ніж відвернена шкода.

Окрім цього, захисник наголошує, що працівники поліції не мали права проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння під час оголошеної на той момент повітряної тривоги. Своїми діями вони порушили право ОСОБА_2 на безпеку його життя та здоров`я.

На думку захисника, застосовуючи аналогію закону, а саме норми Кримінального кодексу України, враховуючи визнання вини ОСОБА_2 , наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, тому є можливість призначити адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому, зазначає, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 на посаді водія-механіка та безпосередньо бере участь у виконанні бойових (службових) завдань, а також має на утриманні малолітню дитину. Тому ОСОБА_2 в силу службових обов`язків за посадою потрібна наявність права керування транспортними засобами, а також, оскільки він проживає з сім`єю у приватному будинку, де відсутнє укриття, і поряд його також немає, тому під час повітряної тривоги він перевозить автомобілем дитину у віддалене укриття.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвокат Швець О.О. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати ухвалену постанову та закрити провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення особою, яка перебувала в стані крайньої необхідності або змінити стягнення, призначивши його без позбавлення права керування транспортними засобами.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, поважних причин неявки не повідомив, що не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до вимог частини 6 статті 294 КУпАП.

Заслухавши позицію захисника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвокат Швець О.О., не оскаржуючи факту керування та перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, наголошує, що вказане правопорушення останній вчинив у стані крайньої необхідності, що є підставою для закриття цього провадження.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ході апеляційного розгляду встановлено, що зміст оскаржуваної постанови судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, відповідає вимогам, передбаченим статтями 283-284 КУпАП, справу суддею першої інстанції розглянуто повно та всебічно, відповідно до вимог статті 280 КУпАП.

Суд встановив, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В рамках провадження у справі про адміністративне правопорушення для кваліфікації діяння за частиною 1 статті 130 КУпАП необхідно встановити та довести факт керування особою транспортним засобом та факт перебування водія під час керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Свою вину за порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2 визнає, не оскаржує факт доведення наявності у його діях ознак адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, тому апеляційний суд, застосовуючи положення статті 294 КУпАП, не перевіряє ці обставини.

Щодо тверджень захисника в апеляційній скарзі про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності, вважаю наступне.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Зазначене вище корелюється з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.12.2018 у справі №686/5225/17.

З досліджуваної справи, вбачається, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, водієм-механіком та обслуговує військові літаки. 14 червня 2023 року близько 17 години звільнився з наряду та мав заступити на службу лише 15 червня 2023 року о 08 годині, а тому вжив алкогольні напої. Однак, близько 23 години у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги був викликаний до штабу, до якого мав прибути в найкоротший строк. Зі слів останнього, він намагався викликати таксі, однак у зв`язку з комендантською годиною та повітряною тривогою його виклик не прийняли, тому ОСОБА_2 був вимушений самостійно сісти за кермо.

На ОСОБА_2 як на військового в обов`язковому порядку цілодобово та беззастережно, особливо під час введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в країні воєнного стану, поширюються дії норм Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також Дисциплінарного статуту Збройних сил України, відповідно до яких кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), утримуватися шкідливих для здоров`я звичок, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Утім, достовірно знаючи та розуміючи викладені вище правила, ОСОБА_2 вжив алкогольні напої в непомірно великій кількості, що підтвердилося результатом огляду за допомогою приладу Драгер (2,54 проміле), керував у такому стані транспортним засобом, чим вже становив потенційну небезпеку для оточуючих його пішоходів та інших водіїв, і до того ж мав намір приступити до виконання своїх військових обов`язків, які полягають в обслуговуванні літаків, що використовуються задля знешкодження цілей під час ракетної небезпеки.

Враховуючи такі обставини, погоджуюся з думкою судді першої інстанції та не вважаю, що ОСОБА_2 діяв у стані крайньої необхідності та заподіяв менш значну шкоду, ніж була відвернена. Навпаки, перебуваючи б на службі та виконуючи свої обов`язки у доволі сильному стані алкогольного сп`яніння, є ймовірність, що ОСОБА_2 міг завдати ще більше непоправної шкоди державному або громадському порядку.

З приводу доводів сторони захисту про незастосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами зазначаю наступне.

Згідно зі статтею 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

За приписами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі.

Суддя за результатами розгляду цієї справи, застосовував до правопорушника стягнення в межах санкції частини 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Зауважую, що законодавець у санкції не передбачив можливість альтернативи основного та додаткового покарань, тому дискреційні повноваження суду обмежені імперативно встановленими нормами при обранні та застосуванні до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, виду адміністративного стягнення.

Таким чином, не погоджуюся з твердженням захисника, що є можливість застосувати аналогію права та, посилаючись на норми Кримінального кодексу України, призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом.

Ті обставини, що ОСОБА_2 в силу службових обов`язків за посадою потрібне право керування транспортними засобами, а також для перевезення у віддалене укриття під час повітряної тривоги, не стали стримуючими обставинами для ОСОБА_2 від вчинення адміністративного правопорушення, не спростовують його вини, і так само не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності та закриття провадження у справі.

Оскарження в апеляційній скарзі захисником дій поліцейських, які проводили огляд водія ОСОБА_2 під час повітряної тривоги, чим, на його думку, порушили право ОСОБА_2 на безпеку його життя та здоров`я не береться до уваги апеляційним судом, оскільки вказане не є предметом розгляду у провадженнях про адміністративні правопорушення. У разі незгоди водія з діями працівників поліції, відповідно до вимог статті 267 КУпАП, ОСОБА_2 міг оскаржити такі дії у порядку, передбаченому КАС України до суду або до вищестоящого органу (вищестоящій посадовій особі). Підтвердження такого звернення на момент розгляду цієї апеляційної скарги не було.

ОСОБА_2 , як особа, що має спеціальний статус водій, реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, а значить погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені законодавством України, зокрема пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України: забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність у правовому полі держави (з рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007).

Таким чином, вважаю, що в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду. Суддя суду першої інстанції дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та правильно визначив вид стягнення і його розмір у межах, установлених частиною 1 статті 130 КУпАП, відповідно до вимог статті 33 КУпАП, у межах строку, передбаченого статтею 38 КУпАП.

З урахуванням наведеного, доходжу висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Швеця О.О., оскільки відсутні підстави для скасування постанови судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Швеця О.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя