КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/5282/2023 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536,80 грн.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023року скасувати, провадження у даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги, зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи, не перевірив належним чином обставин, які мають значення у справі, та безпідставно притягнув ОСОБА_1 до відповідальності.

Впротоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 147154 від 24 вересня 2023 року вказано, що апелянт вчинив правопорушення, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в той час як постанова Святошинського районного суду м. Києва винесена за ч. 2 ст 130 КУпАП, що є підставою для її скасування, так як суд не може вийти за межі змісту протоколу, чи зміни його.

ОСОБА_1 вказує на те, що був зупинений працівником поліції за порушення комендантської години, що не є підставою зупинки згідно ст. 35 ЗУ «Про національно поліції».Інших причин зупинки працівником поліції не вказувалось та жодних ознак алкогольного сп`яніння під час зупинки апелянтуне називалось, що підтверджується відеозаписом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки, останній погодився пройти відповідний огляд в присутності адвоката.

Крім того, зазначає, що в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не знаходився, що підтверджується тим, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, та від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, оскільки на відео з боді-камери поліцейського не зафіксовано відмову від проходження такого огляду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином.

Від захисника ОСОБА_1 - адвоката Осадька О.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості адвоката в інших процесуальних діях. Оскільки заявником до клопотання не додано доказів поважності причин неявки у судове засідання, документи, підтверджуючі участь адвоката Осадька О.О. у інших процесуальних діях в матеріалах справи відсутні, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції статті 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.

Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з положеннями частин 2 - 6 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху України (див. постанову КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності, у тому числі відеозаписом.

В рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння підтверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- протоколом серії ААД №147154 від 24 вересня 2023 року;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з якого встановлено, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів;

- рапортом командира роти №5 батальйону №1 полку №1 УПП у м. Києві ДПП від 24 вересня 2023 року;

- розпискою ОСОБА_1 від 24 вересня 2023 року;

- відеозаписом з бодікамери №470176 зі змісту якого суд встановив, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом повністю підтверджено із вказаного відеозапису; ОСОБА_1 чітко під запис повідомив працівникам поліції, що їде додому, тобто фактично самостійно визнав факт керування; крім того, на відеозаписі чітко зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона якого проявляється у керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та необхідності накладення на нього адміністративного стягнення.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що порушено процедуру огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, оскільки вони є надуманими та спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 на неодноразову пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичній установі відмовився.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими було порушено процедуру огляду водіїв, не знайшли свого підтвердження, оскільки поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої спільним наказом МВС, МОЗ від 09 листопада 2015 № 1452/735.

Доказів порушення працівниками поліції вказаної інструкції матеріали справи про адміністративне правопорушення в собі не містять та скаржником не подані ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Необґрунтованим є і доводи апеляційної скарги про те, що в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не знаходився, оскільки відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту 2.5 Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 дотримано не було.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині недоведеності факту керування скаржником транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та необхідність закриття справи у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

У зв`язку із цим суд апеляційної інстанції в цій частині залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Поряд із цим апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині неправильної кваліфікації дій останнього та необґрунтоване, у зв`язку із цим, накладення стягнення за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 та ч.2 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що ці правопорушення відповідають критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону в тому і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 поставлено у вину керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до правопорушника адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, останній раніше притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, керував автомобілем будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Однак, такий висновок є суперечливим, не ґрунтується на матеріалах справи і повністю погодитись із ним не можливо.

Відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП настає у випадку повторного протягом року керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Між тим, викладаючи сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення, поліцейськими не указано про повторність керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є єдиною кваліфікуючою ознакою за наявності якої дії ОСОБА_1 можуть кваліфікуватись за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення при кваліфікації дій ОСОБА_1 були внесені виправлення у графу, яка передбачає кваліфікацію дій останнього, які не були засвідчені в установленому порядку.

Аналіз указаного виправлення у поєднанні із формулюванням сутності вчиненого адміністративного правопорушення дає підстави стверджувати про першочергову кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП та про те, що виправлення було здійснене після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Не дивлячись на наявні обставини, суд першої інстанції, сформулювавши у мотивувальні частині постанови сутність правопорушення, яке підпадає під ознаки ч.1 ст. 130 КУпАП, визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та наклав на нього стягнення у межах санкції передбаченої ч.2 ст.130 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності вийшов за межі сутності правопорушення, поставленого у вину останнього, яке відповідно до наведеної вище практики ЄСПЛ є обвинуваченням, що призвело до порушення процесуальних прав останнього, в тому числі і права на захист.

Не дивлячись на те, що матеріали справи містять дані про повторне протягом року керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, він не може бути притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки обвинувачення у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення йому не висувалось і воно є більш тяжким від того, яке фактично йому висунуте.

Наведене вказує на те, що постанова Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 підлягає зміні шляхом перекваліфікації його дій із ч. 2 на ч. 1 ст. 130 КУпАП, визнання його винним у вчиненні цього адміністративного правопорушення та пом`якшення накладеного на нього стягнення до стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає зміні в частині кваліфікації дій ОСОБА_1 та накладеного на нього стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року змінити.

Дії ОСОБА_1 перекваліфікувати із ч.2 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП, визнавши його винним у вчиненні указаного адміністративного правопорушення та пом`якшити накладене на нього стягнення до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік

В решті постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Д.О. Таргоній