Провадження № 33/824/1617/2023 Доповідач Дрига А.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі стягненням судового збору на користь держави, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 06 листопада 2022 року о 22 год. 55 хв. в м. Києві по вул. Мінська (Пуща водиця), керував транспортним засобом «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук,. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на бодікамеру, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2022 року скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на незаконність та необґрунтованість постанови, оскільки в порушення ч.1 ст. 268 КУпАП справу розглянуто за його відсутності та за відсутності даних про його сповіщення про розгляд справи, що позбавило його можливості реалізувати будь-які свої процесуальні права та надати докази, зокрема свої пояснення, які згідно ст. 251 КУпАП є доказом, а також заявити клопотання про виклик свідків.

Також апелянт вказує, що суд розглянув справу без всебічного та повного дослідження обставин справи і безпідставно визнав його винним, жодного правопорушення він не вчиняв, а протокол щодо нього є завідомо неправдивим та недопустимим доказом.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що у вказаний в протоколі час він не керував транспортним засобом, тому не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та не підлягав жодному огляду. Натомість зазначає, що автомобіль, в якому він знаходився, був припаркований на місці, і після того як він покурив певний препарат, він заснув в автомобілі, та наголошує, що поліцейські його не зупиняли на дорозі, а розбудили в автомобілі, що давно стояв. Також апелянт зазначає, що на відео не виглядає таким, що перебуває у стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння, та не має тих ознак, про які стверджується у протоколі, а тому реальний тест міг показати відсутність в його організмі наркотичних речовин. Крім того, зазначає, що поліцейський фактично переконував його відмовитись від огляду на стан сп`яніння.

ОСОБА_1 та його захисник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення від них не надходило, у зв`язку з чим вважаю за можливе провести апеляційний розгляд справи у їх відсутність.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що при розгляді матеріалів справи щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №369050від 06 листопада 2022 року, в якому викладена суть адміністративного правопорушення, та який ОСОБА_1 підписав без жодних зауважень (а.с.1); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.2); відеозаписі з нагрудної камери поліцейського (а.с.3).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні, а отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього є завідомо неправдивим та недопустимим доказом, є необґрунтованими.

Як вбачається з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису з камери поліцейського, ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти огляд у лікаря-нарколога відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була доволі чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, що не ставила під сумнів факт відмови. При цьому, ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що курив марихуану того ж дня. На питання працівника поліції: «Чого ж сів за руль?» - ОСОБА_1 відповів, що не знає, що сказати. В подальшому ОСОБА_1 повідомив, що везе матеріал для роботи в місто Бориспіль. Після відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, який йому було оголошено та проти якого ОСОБА_1 не заперечував. В ході спілкування з працівниками поліції та складання протоколу ОСОБА_1 жодного разу не заявляв про те, що він не керував транспортним засобом. Отже, апеляційний суд вважає твердження апелянта про те, що автомобіль, в якому він знаходився, був припаркований на місці, і після того як він покурив певний препарат, він заснув в автомобілі, та поліцейські його не зупиняли на дорозі, а розбудили в автомобілі, надуманими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що на відео він не виглядає таким, що перебуває у стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння, та не має тих ознак, про які стверджується у протоколі, то вони є безпідставними з огляду на те, що сам ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що вживав марихуану того ж дня, та після оголошення йому протоколу про адміністративне правопорушення, у якому зазначено ознаки наркотичного сп`яніння, пояснень і зауважень щодо змісту протоколу не висловлював.

Твердження апелянта про те, що поліцейський фактично переконував його відмовитись від огляду на стан сп`яніння є неспроможними, оскільки на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги працівника поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2022 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо її скасування - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову суддіОболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2022 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига