Справа № 333/2617/23
Провадження № 3/333/1427/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Михайлова А.В., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

За даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 388806 від 19.03.2023 року, згідно якого ОСОБА_1 19.03.2023 року, о 03 годині 34 хвилини, у м. Запоріжжя по вул. 40-річчя Перемоги, біля буд. 47, керував транспортним засобом «PEUGEOT TRAVELLER», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою технічного засобу ALCOTEST «Drager» на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні, після роз`яснення головуючим прав, передбачених ст. ст. 55, 56, 59,63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що він є волонтером та допомагає жителям с. Новоданилівка та інших сіл, які знаходяться в нульовій зоні бойових дій, у перевезенні гуманітарної допомоги та евакуації населення, а також допомога потребам армії. 19.03.2023 року приблизно о 03 години 30 хвилин у м. Запоріжжя вул. 40-річчя Перемоги, біля буд. 47, він дійсно знаходився в автомобілі «PEUGEOT TRAVELLER» разом із другом, але автомобілем не керував. Автомобіль був припаркований біля буд. 47 по вул. 40-річчя Перемоги звечора, оскільки ОСОБА_1 ночував у друга за вищевказаною адресою. ОСОБА_1 в автомобілі розмовляв по телефону зі своїм колегою по роботі, оскільки жителю с. Новоданилівки терміново необхідна була медична допомога, документи, необхідні для розмови, знаходилися в автомобілі, коли до нього під`їхали працівники поліції і запідозрили його у керуванні автомобілем у стані сп`яніння. ОСОБА_1 зазначив, що не керував транспортним засобом, при цьому поліцейські йому повідомили, що він припаркував автомобіль неправильно та дали йому вказівку, щоб він здав назад та припаркував автомобіль на декілька метрів назад, на що він погодився, оскільки не хотів конфлікту. Зазначив, що поліцейські не зважали на його пояснення та наполягали на проходженні медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 необхідно було завершити розмову з колегою, оскільки людина, яка потребувала допомоги у с. Новоданилівка, знаходилася у критичному стані. Поліцейські вели себе неадекватно, стукали йому у скло автомобіля та світили ліхтарями в обличчя. ОСОБА_1 наголосив, що він повідомив поліцейським, що не керував транспортним засобом, тому проходити освідування на стан алкогольного сп`яніння не вважав необхідним, оскільки не керував транспортним засобом, а відтак, на підставі вищенаведеного вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому просив провадження у справі щодо нього закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Богач А.О. в судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що в діях ОСОБА_1 відсутні будь-які ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зазначив, що його підзахисний не керував транспортним засобом у зазначені у протоколі час та місце. Також зазначила, що ОСОБА_1 працівниками поліції не були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що є грубим порушенням ч. 4 ст. 256 КУпАП. Захисник наголосила на тому, що працівники поліції на місці зупинки транспортного засобу не надали можливість ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а лише запропонували, але коли останній погодився, повідомили, що драгер ще потрібно привезти. Також адвокат зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 388806 від 19.03.2023 року відносно ОСОБА_1 складений з помилками, оскільки у графі номерний знак зазначені серія та номер паспорта її підзахисного, які взяті у лапки, а потім зверху зазначений номерний знак автомобіля, що є грубим порушенням Інструкції зскладання протоколів про адміністративне правопорушення. Просить провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 19.03.2023 року біля 03 години 30 хвилин у м. Запоріжжя вул. 40-річчя Перемоги, біля буд. 47, він знаходився в автомобілі «PEUGEOT TRAVELLER» разом із ОСОБА_1 , але ОСОБА_1 автомобілем не керував, оскільки автомобіль був припаркований. ОСОБА_1 дійсно в автомобілі розмовляв по телефону, під`їхали працівники поліції і запідозрили його у керуванні автомобілем у стані сп`яніння. ОСОБА_1 зазначив, що не керував транспортним засобом, при цьому поліцейські йому сказали, щоб він здав назад, бо їм не сподобалося, як автомобіль стоїть, на що ОСОБА_1 погодився. Свідок зазначив, що ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що не керував транспортним засобом.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом викликалася в судове засідання для надання пояснень щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення поліцейський взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 УПП в Запорізькій області ДПП Євко О.Ю., який складав адміністративний матеріал, який до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв на адресу суду від останнього не надходило.

Окрім того, судом зроблено запит до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про направлення на адресу суду відеозапису до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 388806 від 19.03.2023 рокувідносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із тим, що у відеозаписі не відтворюється звук. Відповіді від Управління патрульної поліції в Запорізькій області до суду не надійшло.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення її захисника, свідка, дослідивши матеріали справи, відеозаписи, встановивши обставини події, суд приходить до наступних висновків.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02 листопада 2004 року, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому п. 2.5.Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 в редакції, чинній на час складання протоколу, встановлює, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 012727 від 08.05.2021 року відносно ОСОБА_1 зазначено про порушення ним вимог частини 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, доказуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом та факт відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для застосування відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, потрібно доказати обидва факти у їх одночасній сукупності.

Процедура проведення, проходження та направлення водіїв транспортних засобів на огляд, зокрема щодо стану алкогольного сп`яніння визначена інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. №1103.

Згідно з п.2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п.7 Розділу І Інструкції).

Також, згідно з п.6 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 388806 від 19.03.2023 року зазначено, що ОСОБА_1 19.03.2023 року, о 03 годині 34 хвилини, у м. Запоріжжя по вул. 40-річчя Перемоги, біля буд. 47, керував транспортним засобом «PEUGEOT TRAVELLER», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою технічного засобу ALCOTEST «Drager» на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, однак суть вказаного адміністративного правопорушення не відповідає встановленим судом обставинам. При цьому, твердження ОСОБА_1 стосовно того, що він не керував транспортним засобом, знаходять своє підтвердження матеріалами справи. На оглянутому у судовому засіданні відеозаписі, зробленому під час складання 19.03.2023 року адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 відсутній факт керування ним транспортним засобом 19.03.2023 року, о 03 годині 34 хвилини в м. Запоріжжі по вул. 40-річчя Перемоги, біля буд. 47.

Працівниками поліції не представлено будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом при зазначених в протоколі обставинах. Матеріалами справи про адміністративне правопорушення жодним чином не спростовуються пояснення ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом при зазначених вище обставинах.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до пункту 27 Постанови ПВССУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З огляду на положення п. 1.10 ПДР України та диспозицію ст. 130 КУпАП, в даній ситуації ОСОБА_1 неможливо визнати водієм, оскільки матеріали справи та відеозапис не містять відомостей, які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що засвідчує факт вчинення правопорушення, та є одним з основних джерел доказів, тому, він повинен бути складений з дотриманням норм чинного законодавства.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам по даній справі, в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відповідно до статті 251 КУпАП можуть бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, ОСОБА_1 на відеозаписах та в судовому засіданні неодноразово пояснював, що не керував транспортним засобом «PEUGEOT TRAVELLER», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , 19.03.2023 року, о 03 годині 34 хвилини в м. Запоріжжі по вул. 40-річчя Перемоги, біля буд. 47.

В п.2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті», міститься роз`яснення що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису та з пояснень ОСОБА_1 не випливає, що останній керував транспортним засобом у вказаних в протоколі час і місці у стані алкогольного сп`яніння.

Судом було використано всі можливості для встановлення всіх обставин по справі, для надання пояснень судом викликався поліцейський, який склав зазначений протокол для з`ясування всіх обставин по справі, але з невідомих суду причин, останній до суду не з`явився.

Відтак відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не збігаються з доказами, які містяться у матеріалах справи. В цьому контексті пояснення ОСОБА_1 є слушними і переконливими. Доказів з боку поліцейських щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом «PEUGEOT TRAVELLER», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , 19.03.2023 року, о 03 годині 34 хвилини в м. Запоріжжі по вул. 40-річчя Перемоги, біля буд. 47, з ознаками алкогольного сп`яніння, не надано.

Суд критично ставиться до рапорту працівника поліції, в якому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «PEUGEOT TRAVELLER», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , 19.03.2023 року, о 03 годині 34 хвилини в м. Запоріжжі по вул. 40-річчя Перемоги, біля буд. 47, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності) та від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою технічного засобу ALCOTEST «Drager» на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, оскільки оглянутими відеозаписами (містяться в матеріалах справи), які додані працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «PEUGEOT TRAVELLER», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , у зазначений у час та у зазначеному місці.

Окрім того, в розумінні правової позиції висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року №489/4827/16а вбачається, що свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, тому і вищевказаний рапорт працівника поліції не можна вважати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, слушними є доводи ОСОБА_1 та його захисника Богач А.О. про те, що поліцейськими йому не були роз`ясненні його права.

Так, за приписами ч.4 ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Зокрема особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

На відеозаписі відсутній запис про роз`яснення поліцейським Онищенку С.М. прав, передбачених ст. 268 КУпАП, також в протоколі серії ААД № 388806 від 19.03.2023 року не має підпису ОСОБА_1 про те, що йому роз`яснювались його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

З огляду на викладене, суд вважає, що посадові особи, зокрема працівники поліції не дотримали вимог Закону щодо поінформованості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо її прав при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а також щодо суті вчиненого правопорушення та наслідків.

Отже, зміст викладених обставин адміністративних правопорушень у протоколі не узгоджується із сукупністю інших доказів по справі, які були предметом перевірки під час судового засідання.

Окрім того, відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року №1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

В порушення вищезазначених вимог, поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 388806 від 19.03.2023 року відносно ОСОБА_1 допущено виправлення відомостей, оскільки у графі номерний знак зазначені серія та номер паспорта ОСОБА_1 , які взяті у лапки, а потім зверху зазначений номерний знак автомобіля.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Також, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015року у праві №5-рп/2015 визначено, що у наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскільки докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, справа про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в діях останнього події і складу вищевказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 245, 266, п. 3 ч.1 ст. 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП в матеріалах справи відсутній, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку із відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя А.В.Михайлова