Справа № 308/5235/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , документ, щ посвідчує особу - паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Кіровським РВ УМВС України у Донецькій області від 30.08.1998, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, -

за ч. 3 ст. 173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Як випливає з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №823931 від 13.03.2023, з 07.09.2022 по 20.02.2023 під час проведення уроків, будучи учасником освітнього процесу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в ЗОШ №20 - ліцеї «Лідер» по вулиці Сільвая, 3 в м. Ужгород вчинив відносно однокласниці ОСОБА_3 , 2012 року народження, булінг (цькування), що могло завдати шкоди психологічного характеру, однак не досяг 14-ти річного віку, тому до відповідальності притягується мати. Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст. 173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

26.04.2023 через канцелярію суду представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальної ОСОБА_1 адвокат Божина Я.В. подала заперечення на протокол, які зводяться до того, що з наданого протоколу неможливо встановити дату вчинення правопорушення, в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують ким є ОСОБА_4 дитині ОСОБА_3 , чи мала вона повноваження надавати пояснення зі слів дитини. Окрім того, з наданого протоколу не зазначено, що дії ОСОБА_5 є системними та не зазначено які конкретні дії слід вважати булінгом, чи може ОСОБА_6 розуміти, що його дії можуть кривдити дитину, якщо вони взагалі мали місце, з урахуванням того, що клас, де навчаються діти є інклюзивним і ОСОБА_6 потребує особливих умов комунікації та розуміння батьків. Також в протоколі вказано, що шкоди правопорушник не завдав, що не відповідає диспозиції ст.173-4 КУпАП. Додала, що пояснення батьків не містить конкретних доказів, крім оціночних суджень.

В судове засідання з`явились представники особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокати Божина Я.В. та Скрипченко Д.В., зазначили, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого їй правопорушення, просили закрити провадження з цих підстав.

Заслухавши пояснення представників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Виходячи зі змісту ст. ст. 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Статтею 256 КУпАП визначено вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у протоколі зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Диспозиція частини третьої вищевказаної статті визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у вчиненні діяння, передбаченого частиною першою цієї статті, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років та тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до сорока годин.

При цьому, булінг може проявлятись у вигляді психологічного тиску (образи, приниження, погрози, ігнорування тощо) та фізичних знущань (удари, поштовхи, принизливий фізичний контакт, побиття та інше).

Психологічне цькування - насильство, пов`язане з дією на психіку, що наносить психологічну травму шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість. До цієї форми цькування можна віднести: - вербальне цькування, де знаряддям слугує голос (образливе ім`я, з яким постійно звертаються до жертви, обзивання, дражніння, зведення наклепів, поширення образливих чуток та ін.); - образливі жести або дії (наприклад, плювки в жертву або в її напрямку); - залякування (використання агресивної мови тіла й інтонації голосу для змушення дитини робити чи не робити щось), та інше.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про освіту» типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Як випливає з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №823931 від 13.03.2023 ОСОБА_1 ставиться у вину, що з 07.09.2022 по 20.02.2023 під час проведення уроків, будучи учасником освітнього процесу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в ЗОШ №20 - ліцеї «Лідер» по вулиці Сільвая, 3 в м. Ужгород вчинив відносно однокласниці ОСОБА_3 , 2012 року народження, булінг (цькування), що могло завдати шкоди психологічного характеру, однак не досяг 14-ти річного віку, тому до відповідальності притягується мати.

В той же час, всупереч вимогам ст.256 КУпАП з вказаного протоколу неможливо встановити час вчинення правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , також з протоколу неможливо встановити, які саме дії ОСОБА_6 вчинив у відношенні до потерпілої особи. Відтак, з наданого протоколу неможливо встановити суть адміністративного правопорушення, яка, відповідно до вимог статті 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Окрім того, з наявних у справі доказів не надається можливим встановити, що мав місце булінг, вчинений ОСОБА_6 відносно потерпілої особи., оскільки з матеріалів справи не видається можливим встановити свідків даної події, які б могли підтвердити чи спростувати відомості зазначені в протоколі, не надано інших доказів, які б підтвердили відомості, викладені в протоколі. Крім цього, у матеріалах справи відсутні пояснення самої потерпілої особи.

Суд погоджується з доводами представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо доводів про те, що пояснення та заява батьків потерпілого не мають конкретних доказів, окрім оціночних суджень.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

В силу положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що діяння, яке ставиться у вину гр. ОСОБА_1 матеріалами справи не доведене, її вина не підтверджена.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 173-4, 221, 245, 280, 283-284, 289, 291 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 3 ст. 173-4 КУпАП закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя І.О. Шепетко