ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6960/23 Головуючий в 1 інст. Варнавська Л.О.
Провадження № 33/807/809/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Молоткової В.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Молоткової В.В. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 15 серпня 2023 року о 01 годин 12 хвилин у м. Запоріжжя по вул. Космічна, 79А керував транспортним засобом - автомобілем Renault Kangoo держномер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком медичного закладу № 6946, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

Своїми умисними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Молоткова В.В. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що під час огляду в лікарні лікарем було порушено вимоги Інструкції №1452/735, оскільки лікарем запропоновано пройти огляд за допомогою «Драгер».

Вказане є протиправним, оскільки суперечить вимогам п. 12, п. 13, п. 15 вищевказаної відомчої інструкції.

Під час огляду лікарем було запропоновано пройти огляд за допомогою здачі сечі. Однак ОСОБА_1 не зміг здати вказаний матеріал через відсутність фізіологічної потреби.

Надати інший біологічний матеріал для лабораторного дослідження лікарем не було запропоновано, хоча ОСОБА_1 мав змогу здати інший вид біологічного матеріалу.

ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду, а лише не погоджувався з результатами огляду за допомогою «Драгер», а також не заперечував щодо інших варіантів відібрання будь-якого іншого матеріалу, з огляду на відсутність фізіологічної можливості здати сечу.

Лікар не з`ясував причину відмови здати сечу у ОСОБА_1 .

У висновку є істотні недоліки, а саме лікарем зазначена не вірна дата народження ОСОБА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_2 », хоча ОСОБА_1 народився « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Апелянт вважає, що результати огляду є недійсними, оскільки під час події лікарем істотно порушено вимоги відомчої інструкції.

Інші докази, які долучені працівниками поліції, є такими, що складені зацікавленими особами, а тому винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні не підтверджують.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Заслухавши захисника адвоката Молоткову В.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду дійшов до таких висновків.

Постановою Комунарського районного суду від 13.10.2023 року до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним суд першої інстанції послався на письмові докази, які містяться в матеріалах справи, надавши їм належну правову оцінку.

Так, відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №511753 (а.с.3) ОСОБА_1 15 серпня 2023 року о 01 годин 12 хвилин у м. Запоріжжя по вул. Космічна, 79А керував транспортним засобом - автомобілем Renault Kangoo держномер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком медичного закладу №6946, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, суддя апеляційного суду вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ПДР України підтверджується наступними доказами:

- актом огляду (а.с.5) та направленням на огляд (а.с.6), якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на місці зупинки не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 . Результат огляду в закладі охорони здоров`я позитивний. З результатами такого огляду ОСОБА_1 погодився, що свідчить його особистий підпис в акті огляду;

- висновком КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 15.08.2023 року за №6946 (а.с.8), яким встановлено, що ОСОБА_1 був доставлений до закладу в присутності працівників поліції. Результат огляду на стан сп`яніння у ОСОБА_1 позитивний, останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.11), який містить відеозаписи з місця події та якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події порушив вимоги п.2.9а ПДР України4

- актом огляду №6946 (а.с.22), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав клінічні ознаки алкогольного сп`яніння;

- копіями документів про прилад «Драгер 6820» (а.с.23-25), якими встановлено, що вказаний прилад пройшов повірку та те, що останній відповідає вимогам національного закону.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.9а ПДР України спростовані, зокрема дослідженим судом змістом відеозапису, доданого до протоколу, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції. Під час спілкування в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема стійкий запах алкоголю з порожнини рота. Працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, останній відмовився від огляду на місці зупинки та погодився пройти огляд в спеціалізованому медичному закладі.

У вказаному закладі ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою приладу «Драгер», результат такого огляду склав 1,68 проміле. ОСОБА_1 вказав, що він дійсно вжив 4-5 годин тому декілька пляшок пива.

Після вказаного ОСОБА_1 у формі запитання вказав, що буде, якщо він не згодний з результатами огляду за допомогою приладу «Драгер». На це запитання лікар-нарколог запропонував йому здати біологічний матеріал у вигляді його сечі. Однак, ОСОБА_1 не погодився з такою пропозицією лікаря.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 під час події порушив вимоги п.2.9а ПДР України, що слідує з вказаного відеозапису та документів справи, де зокрема ОСОБА_1 в акті огляду поставив свій підпис, що з результатами огляду згоден.

Суд також відхиляє доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 мав змогу здати інший вид біологічного матеріалу, однак лікар не запропонував останньому таку можливість.

Так, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року 3 1452/735, предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Також може використовуватись і кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти інші біологічні зразки.

Тобто, тільки в силу певних обставин, коли водій без свідомості чи перебуває в важкому стані і у нього неможливо відібрати біологічне середовище (сечу), предметом дослідження можуть бути інші біологічні середовища, в тому числі і кров.

ОСОБА_1 перебував в свідомості і впродовж перебування у медичному закладі свідомо не здав сечу.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 має захворювання або інші обставини, які йому перешкоджають здати сечу не було надано в судовому засіданні, як суду першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному порядку, що свідчить про безпідставність таких доводів апелянта.

Щодо доводів апелянта про те, що кваліфікація дій ОСОБА_1 є неправильною, оскільки останній порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, то суд апеляційної інстанції вважає, що такі доводи є лише способом казуїстикою тлумачення законодавства та спотворення вже встановлених обставин ухилитися від відповідальності.

Адже, як було зазначено вище, ОСОБА_1 пройшов огляд в закладі охорони здоров`я та в акті огляду поставив свій підпис про згоду з результатами огляду.

ОСОБА_1 не відмовлявся від здачі сечі, а лише у формі запитання вказав, що буде, якщо він не погодиться із результатом, а тому апеляційний суд, надаючи оцінку словесним виразам ОСОБА_1 , не вбачає того, що він відмовився від огляду в цілому, що свідчить про те, що останнім порушено вимоги саме п. 2.9а ПДР України, а не п.2.5 ПДР України, як про це наголошує захисник в скарзі.

Крім того, суддя апеляційного суду вважає, що описка в даті народження у висновку лікаря за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи не свідчить, що вказана обставина перешкодила або могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За наслідками апеляційного розгляду не встановлено істотних процесуальних порушень, як з боку працівників поліції під час складання адміністративного матеріалу, так і судом першої інстанції під час судового розгляду, які були б підставою для скасування постанови суду та звільнення особи від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

За результатами апеляційного розгляду підстав для скасування постанови суду та закриття справи щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП не встановлено, а відтак апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення.

При призначенні адміністративного стягнення, судом першої інстанції було в повній мірі дотримано вимоги ст. 33 КУпАП та призначено справедливе стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, яке за своєю суттю та розміром в повному обсязі буде сприяти вихованню ОСОБА_1 та запобігти в подальшому вчинення останнім нових правопорушень.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Молоткової В.В., залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/6960/23