Номер провадження: 33/813/2256/23
Номер справи місцевого суду: 509/4562/23
Головуючий у 1-й інстанції Панасенко Є. М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Богорела Сергія Володимировича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Богорела Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 серпня 2023 року

встановив:

Постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 серпня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 17 липня 2023 року

о 20:20 год., в Одеській області, Одеському районі, а/д Н-33 5 км +600 м керував транспортним засобом «Ямаха» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода. Від проходження огляду в медичному закладі та від продуття алкотестеру «Драгер» на місці зупинки водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за

ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Богорел С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 серпня 2023 року та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а саме об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. 17 липня 2023 року у вечірній час ОСОБА_1 знаходився поруч з припарковим поблизу узбіччя дороги мотоциклом і до нього підійшли правоохоронці і повідомили, що вони вважають, що ОСОБА_1 щойно керував вказаним транспортним засобом та у поліцейських наявна підозра, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим запропонували йому пройти освідування на місці або ж проїхати до закладу охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 пояснив, що мотоциклом не керував і саме тому від будь-якого проходження огляду відмовляється, після чого правоохоронці повідомили, що за відмову від проходження огляду буде складено протокол про адміністративне правопорушення, після чого зупинили проїжджаючий автомобіль із двома людьми, яким пояснили, що нібито зупинили ОСОБА_1 , який керував автомобілем і відмовляється від проходження огляду. Захисник звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що перед тим, як до ОСОБА_1 звернулися поліцейські, він керував мотоциклом. На думку захисника, суддею першої інстанції грубо порушено норми процесуального права, зокрема, вимоги ст. 277-2 КУпАП,ст. 268 КУпАП, оскільки справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , який не був своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, при цьому зазначає, що під час апеляційного перегляду справи суд не може надати особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, можливість надати пояснення в суді апеляційної інстанції по суті інкримінованого правопорушення і тим самим відновити правосуддя.

Також в апеляційній скарзі захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 18 вересня 2023 року, цього ж дня він ознайомився з матеріалами справи, та вже 20 вересня 2023 року вперше подана апеляційна скарга, яка постановою Одеського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року повернута апелянту з підстав відмови у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки апелянтом не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що 17 серпня 2023 року, тобто у день судового засідання, ОСОБА_1 звертався до інформаційного центру суду першої інстанції, де отримав інформацію про те, що відносно нього справа в суді не розглядається. Звертаючись повторно з апеляційною скаргою захисником долучено документальні відомості, отримані на адвокатський запит, в яких зазначено, що 17 серпня 2023 року о 09:57 год. ОСОБА_1 відвідував Овідіопольський районний суд Одеської області.

В судовому засіданні захисник Богорел С.В. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, заяву (клопотання) про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 17 серпня 2023 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 18 серпня 2023 року і закінчився 28 серпня 2023 року.

Як убачається з матеріалів справи, судом справу розглянуто без участі

ОСОБА_1 , відомості щодо належного повідомлення останнього про дату, час і місце розгляду справи відсутні, копію оскаржуваної постанови суду ОСОБА_1 у межах строку на апеляційне оскарження не отримував, з матеріалами справи захисник Богорел С.В. ознайомився 18 вересня 2023 року, а з апеляційною скаргою вперше звернувся 20 вересня 2023 року.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає наведені апелянтом доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що захисником не заперечується наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння установлених та зафіксованих поліцейськими у протоколі про адміністративне правопорушення, як і не заперечується та обставина, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестеру), так і у закладі охорони здоров`я. Не оспорюється апелянтом і те, що обставини складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на приписи ч.7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не переглядаються.

Як на підставу для задоволення апеляційних вимог, скасування постанови суду та закриття провадження у справі, захисник посилається на відсутність у справі доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, у місці і час зазначених у протоколі складеного відносно останнього, 17 липня 2023 року, а також розгляд судом справи без його участі, і належного повідомлення про судове засідання, яке відбулось 17 серпня 2023 року.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них,тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства"("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч.2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч.3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис, інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд в основу оскаржуваного рішення поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД

№ 193161, письмових поясненнях свідків, відеозаписі, наданому правоохоронцями.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД

№ 193161, правоохоронцями зафіксовано, що: «17 липня 2023 року о 20.20 год. в Одеській області, Одеському районі, автодорога Н-33 5 км+600м ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ямаха» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме (різкий запах з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода), від проходження огляду в медичному закладі у лікарні та від продуття газоаналізатора «Драгер» відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП.

У графі вказаного протоколу «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» міститься лише підпис ОСОБА_1 , будь-яких заперечень чи б то зауважень щодо змісту протоколу ОСОБА_1 не зазначав. Факт підписання цього протоколу особисто ОСОБА_1 , захисник не оспорює та під сумнів не ставить.

У графі «до протоколу додаються» зазначено: «пояснення двох свідків, відеозапис з телефона та бодікамери».

З відеозапису, наданого правоохоронцями з місця події, належність та допустимість якого, як джерела доказу захисник не оспорює, убачається, що поліцейським за допомогою засобів відеозапису зафіксовано, що на блокпосту зупинено транспортний засіб (мотоцикл) під керуванням ОСОБА_1 , у присутності двох свідків, поліцейський повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння у той час коли він керував транспортним засобом, у зв`язку з чим поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» на що ОСОБА_1 відповів дослівно: «я щось з`їв не те, не згоден», після чого правоохоронець запропонував ОСОБА_1 пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я на що ОСОБА_1 відповів, що він не згоден. Після чого поліцейський повідомив ОСОБА_1 що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП за порушення ним вимог п.2.5. ПДР, ОСОБА_1 відповів що йому все зрозуміло.

Так, дійсно матеріали відеозапису, які долучені до справи, не містять фіксації обставин, за яких транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено поліцейськими, однак як свідчить відеозапис та сукупність письмових доказів у справі, протягом усього часу відеофіксації обставин спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими, ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, як і не вказував, що мотоциклом керувала інша особа, свою відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння мотивував тим, що «з`їв щось не те», а не у зв`язку з тим, що він не керував мотоциклом за обставин, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, на місці події транспортним засіб передано ОСОБА_2 .

Апеляційний суд враховує також і те, що місцем події, є блокпост, про що зазначено поліцейським під час фіксації обставин справи.

Відтак, за вказаних вище обставин, доводи апеляційної скарги щодо відсутності у діях ОСОБА_1 такої ознаки об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, як керування транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє, як такі, що спростовуються доказами, що містяться у матеріалах справи.

Згідно з ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За висновком ЄСПЛ з огляду на принцип, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними, право на справедливий суд не може вважатися ефективним, якщо клопотання та зауваження сторін не будуть справді "заслухані", тобто належним чином розглянуті судом. У рішеннях судів і трибуналів мають бути належним чином наведені підстави, на яких вони ґрунтуються. Цей обов`язок обґрунтовувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, висунутий скаржником, а передбачає, що сторони судового провадження можуть розраховувати на отримання конкретної та чіткої відповіді на аргументи, які є вирішальними для результату цього провадження. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися з огляду на обставини справи (див. рішення у справі "Мазахір Джафаров проти Азербайджану" (Mazahir Jafarov v. Azerbaijan), заява N 39331/09, пункти 34 і 35, від 02 квітня 2020 року з подальшими посиланнями).

Переглядаючи цю справу апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі справі "Серявін та інші проти України", де ЄСПЛ зазначав: "ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті".

Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості захищати власні інтереси у суді, шляхом подання апеляційної скарги з наведенням мотивів і доводів в обґрунтування власної правової позиції захисту, і це право ОСОБА_1 було забезпечено апеляційним судом, шляхом поновлення строку на апеляційне оскарження та проведення судового засідання за участі його захисника.

Окрім того, апеляційним судом було поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження також з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 особисто надати пояснення в судовому засіданні апеляційного суду, однак ОСОБА_1 на власний розсуд нівелював можливість реалізації цього права, оскільки не з`явився в судове засідання під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Таким чином, апеляційним судом забезпечено реалізацію права ОСОБА_1 бути "почутим", тим самим дотримано гарантії справедливого розгляду справи.

Іншими доводами апеляційну скаргу захисник не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Богорела Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 серпня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Богорела Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко