П О С Т А Н О В А

іменем України

06 червня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/736/23

Провадження №3/152/368/23

Суддя Шаргородського

районного суду

Вінницької області Славінська Н. Л.,

з участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 25.10.2022 року органом 0540, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зі слів: з середньою освітою, одруженої, не працевлаштованої, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером,

- за ст.173 КпАП України,

встановив:

ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КпАП України, дрібне хуліганство, а саме: 02.05.2023 року о 11 годині, перебуваючи на вул. Миру, в с. Михайлівка Жмеринського району Вінницької області, нецензурно висловлювалася на адресу ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок і спокій громадян.

Частиною 1 ст.276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено с. Михайлівка тепер Жмеринського району Вінницької області.

Означена справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі ст.276 КУпАП.

Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Шаргородський район Вінницької області та утворено Жмеринський район (з адміністративним центром у м. Жмеринка) та Тульчинський район (з адміністративним центром у м. Тульчин) у складі територій територіальних громад, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX.

ОСОБА_3 входить до територіальної юрисдикції Шаргородського районного суду, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року.

Відтак, справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнала себе винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення при обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та пояснила, що пропав безвісти її брат, який був військовослужбовцем та проходив службу у складі Збройних сил України. Їй стало відомо, що ОСОБА_2 , у сільському магазині гадала на картах про майбутнє її брата, та повідомила про те, що він живий, перебуває в полоні, однак він не повернеться додому живим. 26 квітня 2023 року відбувся обмін військовополоненими, в ході якого вона дізналася, що її брат живий та повернувся в Україну, проходить лікування. 02.05.2023 року вона автобусом приїхала з м. Шаргород у с. Михайлівка, де побачила, що з цього ж автобуса вийшла ОСОБА_2 . Оскільки вона була ображена на ОСОБА_2 через висловлювання останньої про майбутнє її брата, то, не втримавши власних емоцій, підійшла до ОСОБА_2 на вулиці та почала висловлюватися на адресу останньої нецензурними словами, а також плюнула в обличчя ОСОБА_2 , після чого пішла додому. При цьому, під час цих її дій на вулиці Миру в с. Михайлівка знаходилися місцеві мешканці, котрі цим же автобусом, що і вона, приїхали з м. Шаргород. На виклику свідків, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, вона не наполягає. Також, вона жалкує, що вчинила адміністративне правопорушення та не стримала власних емоцій.

Потерпіла ОСОБА_2 в суді пояснила, що 02.05.2023 року приблизно о 11 годині вона прибула на автобусі з м. Шаргород додому у с. Михайлівка. Вийшовши з автобуса, вона направилася за своїм велосипедом, який залишила на подвір`ї у знайомої ОСОБА_4 . До неї раптово підійшла ОСОБА_1 та почала висловлюватися на її адресу та на адресу її дітей нецензурною лайкою, після чого плюнула в обличчя. Свідками зазначеної події було 8 осіб, які разом з нею вийшли з автобуса, а також ОСОБА_4 , котра вийшла з подвір`я власного домоволодіння та прямувала до неї з її велосипедом. При цьому, вона не наполягає, щоб вказані свідки були допитані в судовому засіданні.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілу, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).

Крім признання вини ОСОБА_1 , винуватість останньої підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №424204 від 08.05.2023 року, оскільки протокол містить відомості, передбачені ст.256 КУпАП, підписаний особою, яка склала протокол та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, повідомлено про розгляд справи у Шаргородському районному суді, надано право подати пояснення до протоколу, яким остання скористалася та надала пояснення на окремому аркуші (а.с.3); поясненнями потерпілої ОСОБА_2 в судовому засіданні; письмовим поясненням свідка ОСОБА_5 , з якого вбачається, що 02.05.2023 року приблизно о 11 годині вона поверталася автобусом з м. Шаргорода в с. Михайлівка. Вийшовши з автобуса у с. Михайлівка, вона побачила як ОСОБА_1 висловлювалася нецензурними словами на адресу ОСОБА_2 , після чого плюнула в обличчя останньої (а.с.4); письмовим поясненням свідка ОСОБА_4 з якого вбачається, що вона, перебуваючи у себе на подвір`ї, помітила як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом вийшли з автобусу, після чого ОСОБА_1 із невідомих причин почала висловлюватися на адресу ОСОБА_6 нецензурною лайкою. Конфлікт між ними тривав близько 5 хвилин (а.с.5).

Стаття 173 КпАП України передбачає дрібне хуліганство, яке полягає або у нецензурній лайці в громадських місцях, або в образливому чіплянні до громадян, або в інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Виходячи з аналізу ст.173 КпАП України, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ, організацій.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, є місце його скоєння: громадське місце.

Нормами КпАП України не передбачено визначення поняття «громадське місце».

Статтею 1 ЗУ «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» передбачено, що громадське місце це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Опосередковано поняття громадського місця визначено у статті 178 Кодексу України про адмінправопорушення це вулиці, закриті спортивні споруди, сквери, парки, всі види громадського транспорту, включно з транспортом міжнародного сполучення.

Стаття 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та

епідемічного благополуччя населення» до захищених місць зараховує: 1) житлові будинки і прибудинкові території; 2) лікувальні, санаторно-курортні заклади, будинки-інтернати, заклади освіти, культури; 3) готелі й гуртожитки; 4) розташовані в межах населених пунктів заклади громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу; 5) інші будівлі й споруди, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди; 6) парки, сквери, зони відпочинку, розташовані на території мікрорайонів, і групи житлових будинків.

Перелік громадських місць наводиться також в п.п.20 п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, зокрема, до громадських місць належать місця, що використовуються громадянами для спільної роботи, відпочинку, пересування, проведення масових заходів та інших потреб (вулиці, площі, вокзали, аеропорти, магазини, кафе, бари, ресторани, музеї, клуби, пляжі в період їх роботи, а також громадський транспорт під час перебування в ньому громадян, ділянки лісу, поля під час проведення на їх території організованих масових зібрань), приміщення вокзалів, пасажирські (приміські) потяги, літаки, катери, пароплави, перони, платформи, пристані та інші місця під час очікування посадки та висадки пасажирів.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та обумовлені мотивом неповаги до суспільства з метою задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою.

Отже, суб`єктивна сторона такого правопорушення (дрібне хуліганство) полягає в неповазі до суспільства, у демонстрації свої зневаги до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, бажанні самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству. Саме умисний прояв порушником явної неповаги до оточуючих це головний момент, що визначає зміст і сенс поведінки «дрібного хулігана». За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства.

Тобто, одним з елементів суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

Виходячи з аналізу законодавства та досліджених доказів, вважаю, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 08.05.2023 року доведено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, дрібного хуліганства, яке полягало у нецензурній лайці в громадському місці, зокрема, на вул. Миру, у с. Михайлівка та, як наслідок, порушенні громадського порядку та спокою громадян.

З довідки-характеристики виконавчого комітету Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області щодо ОСОБА_1 за №372 від 09.05.2023 року вбачається, що за час проживання в селі ОСОБА_1 громадського порядку не порушувала, до виконкому скарги на її поведінку не надходили (а.с.7).

При застосуванні адміністративного стягнення суд враховує обставини справи, а також те, що ОСОБА_1 щиро розкаялася, що є обставиною, пом`якшуючою відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.34 КУпАП, та вважає, що достатнім для запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень ОСОБА_1 є застосування стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України, у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.173, 283, 284, 287, 294, 307 КпАП України,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватою за ст.173 КпАП України і призначити їй адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 51 (п`ятдесяти однієї) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а вразі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя: