ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2391/23 Номер провадження 33/814/1571/23Головуючий у 1-й інстанції МАХАНЬКОВ О. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Категорія: частина 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

судді Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю:

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Альошкіної Олени Ігорівни

представника потерпілої -адвоката Маслової Ольги Сергіївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2023 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статтею 173-2 КУпАП

стосовно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваної постанови

Постановою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 12 червня 2023 о 18 год 00 хв в АДРЕСА_1 вчинила відносно своєї доньки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, яке полягало в словесних образах та погрозах фізичною розправою, чим могло бути завдано шкоди психологічному здоров`ю, вище вказаними діями вчинила правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із постановою судді Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 27 липня 2023 року ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, прохала скасувати оскаржуване судове рішення, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Скаржник посилається на порушення права на захист, яке виразилося у неповідомленні її про розгляд у справі в суді першої інстанції.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності вказувала, що конфлікту між нею та потерпілою ОСОБА_2 , яка є її донькою, не було.

Щодо явки та позиції учасників провадження в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник ОСОБА_1 -адвокат Альошкіна О.І. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав в ній наведених.

Представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Маслова О.С. в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила постанову судді залишити без змін.

Мотиви суду

Згідно частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту статті 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині 1 статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Судом першої інстанції вищевказане не було враховано, а вимоги закону при винесенні постанови, не дотримано в повному обсязі.

Так, визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення від 13 червня 2023 року серії ВАВ № 788392, пояснення ОСОБА_3 , яка зазначала, що ОСОБА_1 вчиняла домашнє насильство по відношенню до своєї доньки ОСОБА_2 , що виражається в словесних образах, погрозах фізичною розправою та примушуванні до праці, пояснення ОСОБА_1 , свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 31 березня 2008 року.

Проте, посилання на докази носять узагальнений характер, без конкретного зазначення вищезазначених доказів (аркуші справи, що саме підтверджує конкретний доказ) тобто вказану постанову суду першої інстанції не можна вважати належним чином мотивованою.

При цьому, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Отже, враховуючи обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, оскільки в її діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки конфліктної ситуації між нею та ОСОБА_2 з приводу пошуку паспорту.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ 788392 від 13 червня 2023 року ОСОБА_1 , 12 червня 2023 о 18-00 год в АДРЕСА_1 вчинила відносно своєї доньки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, яке полягало в словесних образах та погрозах фізичною розправою.

Проте, апеляційний суд, вважає, що зазначені у протоколі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження.

Невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 від 13 червня 2023 року (а.с.4) зазначено, що у вище зазначені дату та час, у неї з донькою виник конфлікт, який полягав у тому, що остання не змогла знайти паспорт.

Також у справі мається пояснення ОСОБА_3 , яка є бабусею потерпілої ОСОБА_2 , яка не була очевидцем конфлікту, а надала пояснення зі слів свої онуки.

Пояснення самої потерпілої ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 такої форми домашнього насильства, як завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи, окрім цього не встановлено чи викликали дії ОСОБА_1 будь-які наслідки, передбачені пункті 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, при розгляді справи у суді апеляційної інстанції підтверджені доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо неповідомлення її про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції та порушення її права на захист, що позбавило останню можливості надати свої заперечення на протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Проте, як встановлено, матеріали справи про адміністративне правопорушення після доопрацювання були направлені до суду першої інстанції згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями 26 липня 2023 року, а постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП була винесення 27 липня 2023 року.

Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату час та місце розгляду справи судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи наведені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Суд звертає увагу, що відповідності до пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

При цьому, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Висновки суду

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 2 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

За вищевказаних обставин, апеляційний суд приходить до переконання про наявність по справі підстав для закриття провадження згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2023 року - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 цього Кодексу у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Пікуль