КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/5066/2023 Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Вишняк М.В.
Головуючий в апеляційній інстанції: Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Цимейко Ганни Олегівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 536,80грн.

Як встановив суд, 30.07.2023 р., приблизно о 15 год. 40 хв., ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив насильство фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: штовхав та хапав за руки, внаслідок чого завдав шкоди фізичному здоров`ю потерпілої, чим вчинив домашнє насильство, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Цимейко Г.О. в інтересах ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій не погодилась з постановою суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначивши при цьому, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим, тому провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Зокрема, суд першої інстанції, врахував тільки пояснення потерпілої ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_3 , безпідставно відкинувши та не надавши оцінку поясненням ОСОБА_1 та дійшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , які наявні в матеріалах справи та додані до апеляційної скарги, 30.07.2023 року останній приїхав до будинку, де мешкає його колишня дружина ОСОБА_2 разом з трьома дітьми, щоб зустрітись з ними. Вказане підтверджується у клопотанні про долучення доказів адвоката потерпілої та самою потерпілою.

Попередньо ОСОБА_1 домовився по телефону з дочкою, ОСОБА_4 , що вони разом поїдуть на декілька днів до бабусі.

Донька, ОСОБА_4 , після приїзду батька, який чекав в автомобілі, вийшла з особистими речами та готувалася сідати в автомобіль. За нею вийшли колишня дружина ОСОБА_2 зі своєю матір`ю ОСОБА_3 . Силою вони завели дочку назад в будинок та почали вимагати пояснень від ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та намагався просто рухатися вулицею в сторону будинку. При цьому, він жодного разу не торкнувся ані ОСОБА_2 , ані її матері. Навпаки вказані особи хапали ОСОБА_1 за руки, обіймали руками та відштовхували, не даючи можливості рухатися.

Коли дитина вийшла з будинку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не давали доступу до дитини, додатково вдаривши її по голові.

Як вбачається з відео, що додане до скарги та було знято в той день, колишня дружина та її мати почали агресивно поводитись та забороняли дитині навіть підійти до батька.

Після нетривалої словесної суперечки, ОСОБА_1 змушений був викликати поліцію.

Таким чином, потерпіла та її мати ввели суд в оману, зазначивши, що поліцію викликала ОСОБА_2 .

Так у клопотанні про долучення доказів (аркуш справи 31) адвокат потерпілої підтверджує факт того, що поліцію викликав саме ОСОБА_1 .

Після приїзду поліції та проведеної з ОСОБА_2 розмови, остання відпустила дитину - ОСОБА_4 з батьком.

Працівники поліції врешті вирішили скласти два протоколи: один на ОСОБА_2 , а другий на ОСОБА_1 .

Скаржник зазначає, що жоден з доказів, що міститься в матеріалах справи, не підтверджує вказаного в протоколі, а саме того, що ОСОБА_1 хапав ОСОБА_2 за руки та штовхав. Відсутні і записи з нагрудних камер працівників поліції.

При цьому, з рапорту вбачається, що поліцейські лише дублювали слова ОСОБА_2 , яка звернулася до них після їхнього приїзду, а не була ініціатором такого виклику.

Таким чином, 30.07.2023 року між сторонами виник конфлікт, суперечка, оскільки батько ОСОБА_1 хотів забрати доньку до себе на декілька днів, а мати ОСОБА_2 не дозволяла.Вказаний конфлікт не мав жодних ознак домашнього насильства.

Разом з тим, єдиний свідок подій, мати потерпілої ОСОБА_3 , яка є зацікавленою особою, свої пояснення працівникам поліції не надавала. Однак, в суді надала свідчення на користь доньки.

На думку скаржника, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення фізичного чи психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Цимейко Г.О. апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Цимейко Г.О., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, формально послався на протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 272617 від 30.07.2023 року, пояснення ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_6 , наявні в справі протилежні письмові пояснення сторін, не з`ясувавши, чи винний ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. При цьому, суд в постанові не навів об`єктивних даних, на яких ґрунтується висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 272617 від 30.07.2023 року, складеного щодо ОСОБА_1 , згідно якого 30.07.2023року, приблизно о 15 год. 40 хв., ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив насильство фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: штовхав та хапав за руки, внаслідок чого завдав шкоди фізичному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.1). При цьому, пояснень ОСОБА_1 протокол не містить (в графі міститься запис: надасть в суді).

Згідно з поясненнями ОСОБА_2 (а.с.3), вона 30 липня 2023 року побачила, що до дому, де вона проживає із дітьми та батьками по АДРЕСА_2 , приїхав її колишній чоловік ОСОБА_1 . Він хотів увезти дітей, не повідомляючи їй ні куди їде, ні на скільки, ні коли їх поверне. Почав штовхати її і її матір, хапати за руки, хапати дітей, погрожувати їм. Це відбувається регулярно і негативно впливає на дітей кожного разу.

З пояснень ОСОБА_1 (а.с. 2) вбачається, що 30.07.2023 рокуостанній приїхав до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , щоб взяти до себе додому доньку ОСОБА_4 . Донька, після приїзду батька, який чекав в автомобілі, вийшла з особистими речами та готувалася сідати в автомобіль. За нею вийшли колишня дружина ОСОБА_2 зі своєю матір`ю ОСОБА_3 Силою вони завели дочку назад в будинок та почали вимагати пояснень від ОСОБА_1 . ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та намагався просто рухатися вулицею в сторону будинку. ОСОБА_1 жодного разу не торкнувся ані ОСОБА_2 , ані її матері. Навпаки вказані особи хапали ОСОБА_1 за руки, обіймали руками та відштовхували, не даючи можливості рухатися. Дитину силоміць повернули до будинку. Для пришвидшення процесу, який міг перерости в неконтрольований, був викликаний наряд поліції.

Враховуючи суперечність відомостей, зазначених у вказаних документах, суд першої інстанції повинен був в обов`язковому порядку допитати ОСОБА_1 , а за необхідності й працівника поліції, для встановлення дійсних обставин події. Проте, суд, всупереч вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу за відсутності як особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення, так і без виклику працівника поліції.

Інших належних та беззаперечних доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вищевказаних протиріч між наявними у справі письмовими доказами не усунув, поклавши в основу постанови протокол та письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не врахувавши, що протокол сам по собі не являється достатнім доказом на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а пояснення, надані сторонами, на думку апеляційного суду, мали бути перевірені іншими належними та допустимими доказами (показаннями свідків, які б на переконання суду не мали б особистої зацікавленості при встановленні обставин справи, показами працівника поліції, який склав протокол, відеозаписом та ін.), зважаючи на наявність між ОСОБА_1 та його бувшою дружиною ОСОБА_2 конфлікту з приводу виховання їхніх спільних дітей.

Крім цього, під час розгляду справи достеменно встановлено, що поліцію викликав саме ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд зауважує, що відповідно до змісту клопотання, поданого представником ОСОБА_2 - адвокатом Журвльовою Є.Г. до Київського апеляційного суду (надійшло на електронну адресу Київського апеляційного суду 20.11.2013 року), остання повідомила суд, що подія 30.07.2023 року мала ознаки сімейного конфлікту. Жодної фізичної та матеріальної шкоди ОСОБА_1 . ОСОБА_2 заподіяно не було.

Вищенаведені обставини відповідають наданим ОСОБА_1 письмовим поясненням, що в свою чергу дає підстави вважати про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за вказаних обставин.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає вчинення насильства в сім`ї, тобто, умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Отже, об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що фізичним насильством є така форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно статті 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

З встановлених під час апеляційного розгляду обставин вбачається, що будь - якого домашнього насильства ОСОБА_1 не вчиняв, фізичної сили не застосовував, зважаючи, зокрема, на те, що достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи немає, а протокол за відсутності інших доказів сам по собі не являється достатнім доказом для висновку про наявність у діях ОСОБА_8 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі Коробов проти України ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення поза розумним сумнівом .

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Частиною третьою ст. 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У відповідності до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом, в зв`язку із чим постанова судді суду першої інстанції від 12 жовтня 2023 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника адвоката Цимейко Ганни Олегівни в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О. Матвієнко