"05" грудня 2023 р. Справа № 363/1237/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079690 від 02.02.2023 року вбачається, що 02 лютого 2023 року о 23 год. 20 хв. у м. Вишгород Київської області, вул. Набережна, 24, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції під відеозапис та у присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. Результат огляду позитивний, встановлено факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, стан алкогольного сп`яніння 1,31 проміле.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

У судове засідання від 24.05.2023 року ОСОБА_1 з`явився, висловив заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 надав наступні пояснення.

02.02.2023 року ОСОБА_1 разом зі своїм товаришем та колегою по роботі ОСОБА_2 , на автомобілі Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 , їхали з м. Києва до с. Міжріччя Київської області. За кермом вказаного автомобіля у той момент, як запевнював ОСОБА_1 , перебував саме ОСОБА_2 . Сам ОСОБА_1 жодних технічних функцій з керування транспортним засобом не виконував, сидів на передньому пасажирському сидінні. До того ж у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що навіть не має водійського посвідчення та відповідно права керування транспортними засобами.

Оскільки автомобіль Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить дружині ОСОБА_1 , яка протягом тривалого часу перебуває закордоном, а сам ОСОБА_1 не користується вказаним транспортним засобом, у зв`язку з відсутністю права керування транспортними засобами, то технічний стан автомобіля незадовільний, дуже часто перегрівається, що зумовлює необхідність постійного доповнення охолоджувальної рідини.

02.02.2023 року близько о 23 год. 02 хв., тобто після початку комендантської години, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , який здійснював керування зазначеним у протоколі автомобілем, рухалися у м. Вишгород по вул. Набережна у напрямку Київської ГЕС. У цей момент, через технічні несправності, вони вирішили зупинитися біля автомобільної заправки «Мотто», щоб перевірити чи не працює вона та за можливості купити охолоджувальної рідини. На іншому боці дороги стояв службовий автомобіль працівників поліції. ОСОБА_2 зупинив автомобіль Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 , вимкнув двигун, але ключі з замка заживання не витягнув, вийшов з нього та пішов у напрямку заправки.

У подальшому, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , до їх автомобіля та безпосередньо до ОСОБА_1 , з іншого боку дороги підійшов працівник поліції та попросив надати документи, що посвідчують особу. ОСОБА_1 надав необхідні документи. У процесі спілкування працівник поліції повідомив, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння та попросив пред`явити посвідчення водія. ОСОБА_1 повідомив працівнику поліції, що він не керував транспортним засобом, а також підтвердив факт відсутності у нього посвідчення водія. На додаток до цього ОСОБА_1 заперечив працівнику поліції щодо наявності в його діях ознак будь-якого правопорушення, крім порушення режиму комендантської години. Не зважаючи на це, працівник поліції попросив ОСОБА_1 підійти до службового автомобіля працівників поліції на іншому боці проїзної частини.

Коли ОСОБА_1 підійшов до службового автомобіля працівників поліції, то поруч з останнім був ОСОБА_2 . У процесі спілкування ОСОБА_1 , як він пояснив у судовому засіданні та неодноразово на цьому наголошував, зазначив, що він не керував автомобілем, не має взагалі посвідчення водія, а в його діях відсутні ознаки будь-якого правопорушення. Усупереч поясненням та запереченням ОСОБА_1 , працівники поліції запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. Оскільки ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом, то дійсно добровільно погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу.

У процесі проходження огляду, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , він неодноразово продував спеціальний технічний засіб, який не фіксував результату. Однак після цього працівники поліції повідомили про позитивний результат огляду, зазначили, що стан алкогольного сп`яніння 1,31 проміле. Працівники поліції пред`явили ОСОБА_1 до ознайомлення роздруківку проведеного тесту, однак він відмовився її підписувати, оскільки був не згоден з результатами проведеного огляду. Крім того, ОСОБА_1 звернув увагу на порушення строків проведення калібрування спеціального технічного засобу та невідповідність показників температури повітря, зазначену приладом, температурі повітря на вулиці, що могло позначитися на достовірності показників самого приладу. У зв`язку з цим ОСОБА_1 самостійно запропонував працівникам поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння повторно за допомогою іншого приладу, однак вони йому відмовили, зазначивши, що в них відсутній будь-який інший прилад для проведення огляду. З урахуванням цього ОСОБА_1 попросив відвезти його до медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння там, однак працівники поліції також відмовили йому у цьому.

За результатами вищевикладених обставин працівниками поліції відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, який він особисто не підписував, не ознайомлювався з його змістом, а також не отримував копію протоколу. Пізніше працівниками поліції о 01 год. 03.02.2023 року відносно нього було винесено також постанову за ст. 126 КУпАП за фактом здійснення керування транспортним засобом за відсутності посвідчення водія.

У кінцевому підсумку ОСОБА_1 , заперечуючи факт здійснення ним керування транспортним засобом, зазначив, що в його діях відсутні всі необхідні та обов`язкові ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого провадження у справі відносно нього підлягає закриттю.

У судове засідання від 05.12.2023 року ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. До судового розгляду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому останній підтримав раніше надані ним пояснення, просив провадження у справі закрити, а подальший розгляд справи провести за його відсутності. Також до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката А. Лебененко про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на те, що ним подане клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності, а також зважаючи на те, що дана справа відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП не відноситься до категорії справ, які розглядаються за обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності, то суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

У судове засідання викликався та з`явився свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, будучи повідомленим про його права та обов`язки, попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приведеним під присягу, надав показання наступного змісту.

Ввечері 02.02.2023 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 на автомобілі Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить дружині останнього, їхали з м. Києва у напрямку Київської області, додому до ОСОБА_2 . За кермом автомобіля весь час перебував саме ОСОБА_2 . Близько о 23 год. 02 хв., після початку комендантської години, на вул. Набережна у м. Вишгород, ОСОБА_2 зупинив автомобіль навпроти заправки, яка знаходилася на іншому боці проїзної частини. Причиною зупинки транспортного засобу була його технічна несправність та необхідність заміни охолоджувальної рідини. Поруч з заправкою у той час був службовий автомобіль працівників поліції. Після зупинки автомобіля ОСОБА_2 заглушив двигун, вийшов з автомобіля та пішов до заправки, щоб перевірити чи працює вона і чи можливо купити охолоджувальну рідину. ОСОБА_1 , як слідує з показань ОСОБА_2 , залишився в автомобілі.

У подальшому, як зазначив ОСОБА_2 , він побачив, що ОСОБА_1 спілкується та сперечається з працівниками поліції, що тривало досить довго. Він вважав, що у працівників поліції є до них питання з приводу порушення комендантської години. ОСОБА_2 весь час стояв неподалік, однак що саме ОСОБА_1 казав працівникам поліції він не знає. До нього особисто ніхто не звертався. Відповідаючи на запитання суду зазначив, що він не пам`ятає чи повідомляв працівникам поліції про те, що саме він керував автомобілем, а не ОСОБА_1 . Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є адвокатом та обізнаний у сфері права, то ОСОБА_2 вирішив не втручатися у цю ситуацію.

За результатами всіх подій ОСОБА_2 , щоб працівники поліції не забрали на штраф майданчик автомобіль, дійсно написав розписку про отримання ним для керування автомобіля дружини ОСОБА_1 , після чого вони поїхали далі.

На запитання суду після повідомлення про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання ОСОБА_2 запевнив та підтвердив, що за кермом автомобіля Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 , 02.02.2023 року перебував саме він, а не ОСОБА_1 .

У судове засідання також викликалися та з`явилися працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які здійснювали складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме: старший лейтенант поліції ОСОБА_3 та капітан поліції ОСОБА_4 , які надали наступні пояснення з приводу складених адміністративних матеріалів.

02.02.2023 року близько о 23 год. 00 хв. у складі добового наряду працівники поліції прибули на місце виконання службових обов`язків на вул. Набережна, 24, м. Вишгород Київської області. Близько о 23 год. 20 хв. ними було зупинено автомобіль Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 , всередині якого дійсно знаходилося двоє чоловіків. При цьому працівники поліції впевнені, що за кермом вказаного автомобіля був ОСОБА_1 . У зв`язку з порушенням режиму комендантської години працівники поліції попросили у ОСОБА_1 надати документи, що посвідчують його особу, однак останній надав документи іншої особи. У процесі спілкування працівниками поліції також було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а тому йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. ОСОБА_1 добровільно погодився, будь-яких заперечень та зауважень, зокрема, щодо керування ним транспортним засобом, не надав та не висловлював.

У подальшому, як пояснили працівники поліції, ОСОБА_1 під час дуття спеціального технічного засобу постійно переривав подих, внаслідок чого прилад не фіксував результат проведеного огляду. Однак коли ОСОБА_1 продув достатній обсяг повітря, то прилад зафіксував, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння 1,31 проміле. Внаслідок чого відсутні підстави вважати наявність технічних несправностей в приладі. Різниця в температурі, що зазначена у роздруківці тесту, з температурою повітря на той момент пов`язана з тим, що прилад досить тривалий час лежав всередині автомобіля, де достатньо тепло, внаслідок чого міг нагрітися. Доводи щодо порушення вимог калібрування приладу на переконання працівників поліції також не відповідають дійсності, оскільки застосування приладу без своєчасного калібрування неможливе внаслідок блокування приладу його же системою.

На додаток до цього працівники поліції пояснили, що ОСОБА_1 роз`яснювалася можливість проїхати до медичного закладу для проведення повторного огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак ОСОБА_1 відмовився.

Працівники поліції підтвердили, що під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння були присутні свідки, однак це звичайні особи, які були зупинені пізніше внаслідок порушення комендантської години, тому вони не могли спостерігати факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

На кінець, працівники поліції зазначили, що ними здійснювалася повна відеофіксація всіх обставин і подій на нагрудну камеру, однак чому не зафіксовано хто саме керував вказаним автомобілем пояснити не можуть.

У судове засідання також викликалися свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак будучи належним чином повідомленими, у судове засідання вказані свідки не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань від них не надходило.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079690 від 02.02.2023 року зазначається, що 02.02.2023 року о 23 год. 20 хв. у м. Вишгород вул. Набережна, 24 ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 . Таким чином, складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення є здійснення керування ним зазначеним мопедом.

У зв`язку з цим суд повторно звертає увагу на ту обставину, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливе тоді і лише тоді, коли у судовому засіданні після дослідження достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів «поза розумним сумнівом» можливо зробити категоричний та безумовний висновок щодо того, що конкретна особа була водієм конкретного автомобіля.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, а отже і тягар доказування, в межах справи про адміністративне правопорушення покладається на органи влади (посадових осіб), які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення. В межах даної справи про адміністративне правопорушення такий тягар покладається на органи Національної поліції.

У той же час суд не може редагувати фабулу обвинувачення, змінювати зміст чи характер інкримінованих фактичних обставин вчиненого адміністративного правопорушення, збирати докази як на підтвердження, так і на спростування винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В противному випадку це неодмінно призводить до перебирання судом на себе функцій обвинувачення, що є несумісним з правовою природою та призначенням суду в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт здійснення ним керування вказаним транспортним засобом, пояснивши при цьому, що 02.02.2023 року взагалі не сідав за кермо автомобіля, не має посвідчення водія, щоб здійснювати керування транспортними засобами. Натомість технічні функції водія вказаного у протоколі автомобіля виконував свідок ОСОБА_2 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 категорично підтвердив, що саме він, а не ОСОБА_1 здійснював 02.02.2023 року о 23 год. 20 хв. керування автомобілем Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 . У цей же час ОСОБА_1 перебував на пасажирському сидінні та в той день взагалі за кермо транспортного засобу не сідав.

Опитані у судовому засіданні працівники поліції пояснили, що дійсно в зупиненому ними автомобілі Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебувало двоє чоловіків, однак при цьому вони впевнені, що саме ОСОБА_1 був за кермом автомобіля та здійснював безпосереднє керування ним, однак підтверджуючих цю обставину доказів вони не мають. На додаток до цього працівники поліції вказали, що під час перевірки документів, констатації факту наявності ознак алкогольного сп`яніння, проведення огляду у ОСОБА_1 не було жодних заперечень та зауважень з цього приводу.

При дослідженні наявного у матеріалах справи DVD-R диску (а.с. 13) судом встановлено наявність на ньому двох файлів з відеозаписами: «E700000__0080» тривалістю 15 хв. 00 сек., «E700000__0081» тривалістю 10 хв. 13 сек. Всі відеозаписи зроблені на нагрудну камеру працівників поліції, обставини та факти, зафіксовані на них, узгоджуються та відповідають обставинам та фактами даної справи, а в своїй сукупності відеозаписи утворюють логічну, послідовну, хронологічну та безперервну картинку.

Перший відеозапис розпочинається біля службового автомобіля працівників поліції з розмови ОСОБА_1 з працівниками поліції, у ході якої останні з`ясовували особу, яка здійснювала керування транспортним засобом. Як чутно з зафіксованої на відеозаписі розмови, ОСОБА_1 дійсно заперечує факт керування особисто ним транспортним засобом, повідомляючи про те, що він не перебував за кермом автомобіля. Подальші обставини і події стосуються проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, разом з тим в ході даного огляду ОСОБА_1 також неодноразово повідомляв працівникам поліції, що він не був за кермом автомобіля.

На додаток до цього, суд звертає увагу, що наданий відеозапис здійснювався пізно ввечері, при поганому вуличному освітленні, внаслідок чого на ньому не видно навіть самого автомобіля Citroen, державний номерний знак НОМЕР_1 , файли не містять фіксації зупинки працівниками поліції даного автомобіля, чи будь якого іншого відображення факту його безпосереднього руху.

Таким чином, з наданої працівниками поліції відеофіксації, що здійснювалася на нагрудну камеру, не вбачається не тільки безпосереднього факту виконання ОСОБА_1 технічних функцій водія, але навпаки зафіксована обстановка з відсутністю автомобіля, зазначеного у протоколі. Заперечення ОСОБА_1 , наявні допитаного в судовому засіданні пояснення свідка, не дають можливості «поза розумним сумнівом» зробити висновок щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом знаходить своє відображення у письмових поясненнях свідків (а.с. 7-8) та протоколі про адміністративне правопорушення. Однак при цьому за умови наявності заперечень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розумного сумніву щодо доведеності обставин справи, що випливає з матеріалів самої справи, суд не може врахувати письмові пояснення свідків, оскільки їх достовірність не вдалося перевірити безпосередньо у судовому засіданні шляхом допиту відповідних осіб, крім того, самі поліцейські в судовому засіданні безпосередньо суду повідомили, що свідками були такі ж саме порушники комендантської години, як ОСОБА_1 та були залучені працівниками поліції вже після зупинки автомобіля ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладеного суд також приходить до висновку, що надані матеріали справи про адміністративне правопорушення у переважної більшості стосуються перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. На наданих працівниками поліції відеозаписах не вбачається факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак чітко зафіксовано його заперечення з приводу цього. У свою чергу допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердив, що за кермом автомобіля перебував особисто він, а не ОСОБА_1 .

У той же час протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Протокол не може бути єдиним, однозначним та беззаперечним доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, матеріали справи не містять жодного належного, допустимого, достовірного доказу, у тому числі аудіо- та відеозапису, пояснень свідків, на основі яких суд мав би можливість встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення; суд також не має права самостійно відшукувати/збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд в аспекті вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності робить висновки на основі тих матеріалів справи, що були надані уповноваженими на це посадовими особами. Однак за наявних матеріалів справи зробити категоричний, ствердний, розумний та обґрунтований висновок щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом неможливо. У зв`язку з чим суд вважає факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом недоведеним.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У свою чергу відповідно до п. 1.10 ПДР України - водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством заборона керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також обов`язок на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння покладається лише на осіб, які відповідно до чинного законодавства визнаються водієм транспортного засобу. Внаслідок цього до адміністративної відповідальності, що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, можуть бути притягнуті лише ті особи, які є водіями у розумінні чинного законодавства та здійснюють керування транспортними засобами.

Одночасно з цим суд доходить до висновку, що матеріали справи не містять жодного доказу, на основі якого суд міг би встановити, що ОСОБА_1 є водієм у розумінні чинного законодавства, а також встановити, що він керував транспортним засобом. Отже, ані факт того, що ОСОБА_1 є водієм, ані факт того, що він керував автомобілем, не доведені особами, уповноваженими на збирання доказів в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 не є водієм у розумінні чинного законодавства та не здійснював керування транспортним засобом, то відповідно до вищевикладених нормативних приписів на нього не поширюється обов`язок на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Внаслідок цього ОСОБА_1 не може нести відповідальність за порушення заборони, яка відповідно до чинного законодавства на нього не покладається.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас