Справа № 474/1492/23
Провадження № 3/474/854/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.12.23р. смт. Врадіївка

Суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області Сокол Ф.Г., за участю особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 розглянув справу про адміністративне правопорушення, матеріали по якій надійшли від СРПП Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, безробітного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП,

встановив:

13.11.2023р. до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 481989, згідно з яким 08.11.2023р., близько 11 год. 15 хв., на 161 км +950 м, а/д Т-1506 Миколаїв-Доманівка-Берізки, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем SKODA5Е, д/н НОМЕР_1 , будучи обмеженим в праві керування транспортними засобами на підставі постанови старшого державного виконавця Врадіївського РВ ДВС Південного МРУ МЮ (м. Одеса) Діцуленко Н.І. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 06.09.2022р., ВП № 5007567. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. а п. 2.1 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.

11.12.2023р. ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просить закрити провадження у справі, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, та як йому не було відомо про обмеження у керуванні транспортними засобами, відповідну постанову відділу ДВС він не отримував.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , якому роз`яснено приписи ст. 268 КУпАП, вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, за обставин зазначених у протоколі не визнав та пояснив, що не знав про існування постанови відділу ДВС про обмеження його у праві керуванні транспортним засобом, влітку 2023 року отримав листа від ДВС, який стосувався заборгованості по аліментах, однак жодної постанови не отримував.

Розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухав пояснення ОСОБА_1 вважаю встановленим таке.

Частиною 3 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, склад якого полягає у керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, за що передбачена відповідальність у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

При цьому, слід зазначити, що альтернативи застосування іншого адміністративного стягнення санкції ч. 3 ст. 126 КУпАП не передбачають.

Згідно п.п. а п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, який зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 481989 від 08.11.2023р., який останній підписав без будь-яких зауважень щодо його змісту надано: постанову старшого державного виконавця Врадіївського РВ ДВС Південного МРУ МЮ (м. Одеса) Діцуленко Н.І. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 06.09.2022р. ВП № 5007567; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 389; відеозаписом подій, наданим працівниками поліції.

Згідно довідки начальника СРПП Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області Тоніци Є. від 28.10.2023р. вбачається, що згідно бази даних ІТС ІПНП України гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане Доманівським ВРЕР від 25.05.2013р. категорії А,В,С та протягом 2022-2023р. до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП не притягувався.

Водночас оцінюючи докази надані по протоколу про адміністративне правопорушення щодо їх достовірності та достатності, слід зазначити що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами постановлена 06.09.2022р. та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 389 вручена ОСОБА_1 була нібито 20.06.2023р.

Однак з вказаного поштового повідомлення не можливо встановити що саме направлялося ОСОБА_1 та чи взагалі він отримав вказане відправлення оскільки підпис останнього у графі про отримання відсутній.

Тобто судом не встановлено, що ОСОБА_1 був повідомлений про тимчасове обмеження у праві керуванні транспортними засобами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010р. адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У справах Малофєєва проти Росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013р.) та Карелін проти Росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016р.) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

На підставі вищевикладеного вважаю, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад і подія адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення, а відтак вказане є підставою для закриття провадження по справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 126, 221, 245, 247, 252, 280, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутню складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Врадіївський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ф.Г. Сокол