П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.11.2023 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Величко О.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1

за ст. 124 та ст.122-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

31.08.2023 року о 21 год. 32 хв. у м. Львові по вул. Городоцька, 167 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Kia Sportage, д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме «металеві ворота». При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Окрім того, 31.08.2023 року о 21 год. 32 хв. у м. Львові по вул. Городоцька, 167 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Kia Sportage, д.н.з. НОМЕР_2 , скоїв ДТП, а саме здійснив наїзд на перешкоду, після чого не повідомив про ДТП відповідний підрозділ поліції, не зупинив автомобіль та залишив місце пригоди. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.10.А, Д, Е ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечив. Суду пояснив, що в ніч на 01.09.2023 року за участю застрахованого транспортного засобу, володільцем та користувачем якого він є, відбулось пошкодження автоматичних воріт у подвір`ї будинку по АДРЕСА_2 та залишення ним, як це вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, місця ДТП. ПРи цьому, зазначив, що його переслідували люди у військовій формі, що він сприймав як загрозу для свого життя і здоров`я, тому вживав усіх заходів для втечі від переслідувачів. А тому, вважає, що діяв в стані крайньої необхідності.

Дослідивши протоколи про адміністративні правопорушення серії ААД № 569866 від 01.09.2023 рокута серії ААД № 569840 від 01.09.2023 року; схему місця ДТП від 31.08.2023 року, на якій зафіксовано місце наїзду транспортного засобу на перешкоду, а також описано характер механічних ушкоджень, що їх внаслідок такого наїзду зазнав транспортний засіб KIA Sportage, д.н.з. НОМЕР_2 ; рапорт інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 УПП у Львівській області Б. Грицаїшина від 31.08.2023 року, згідно якого екіпажем патрульної поліції було отримано виклик на ДТП у м. Львові по вул. Городоцька, 167, де по приїзду було виявлено заявника ОСОБА_2 , який повідомив, що водій автомобіля KIA Sportage, д.н.з. НОМЕР_2 , грубо порушував ПДР, виражався до військових нецензурною лайкою та при заїзді до двору будинку не дотримався безпечного бокового інтервалу і здійснив наїзд на ліву секцію в`їзних воріт; письмові пояснення ОСОБА_1 від 01.09.2023 року, в яких останній зазначив, що 31.08.2023 року близько 22.00 год. він побачив невідомих осіб у військовій формі, які спілкувались з хлопцем, та зробив їм зауваження, в результаті ці невідомі люди почали його переслідувати і він, боячись за своє життя і здоров`я, втікав; відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження, наданий стороною захисту, з на якому зафіксовано, що при заїзді у браму двору автомобіль KIA Sportage, д.н.з. НОМЕР_2 , своєю передньою лівою частиною здійснив наїзд на ліву секцію автоматичної брами, похиливши таку, - суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні склади адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративним правопорушенням є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно диспозиції ст. 122-4 КУпАП адміністративним правопорушенням є залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

За змістом п. 13.3 Правил дорожнього руху України під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 2.10.А, Д, Е Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди та повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, а також вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди.

Оцінюючи вищевказані документи і відеоматеріали, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які відповідають критеріям належності і допустимості, та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП. В своїй сукупності дані докази є достатніми. Доказів, які б спростовували наведені в протоколі обставини, суду не надано.

Окрім того, суд звертає увагу на письмові пояснення ОСОБА_3 , відповідно до яких остання, як власник пошкодженого майна, не має претензій до ОСОБА_1 , оскільки останнім відшкодовано вартість пошкодження. За таких осбтавин, факт здійснення відшкодування шкоди підтверджує скоєння ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Щодо твердження ОСОБА_1 про вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують посилання в статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

На переконання суду, в матеріалах справи відсутні докази реальності загрози інтересам ОСОБА_1 . Більше того, не доведено неможливості усунення дій, які ОСОБА_1 трактував як небезпеку для його життя та здоров`я, іншим способом, аніж порушення ПДР України, та, як наслідок, пошкодження майна, вартість якого ОСОБА_1 відшкодовано. Так, підлягає врахуванню, зокрема, те, що ОСОБА_1 жодних заходів для виклику працівників поліції для захисту від ймовірного переслідування не вживав, згідно його ж письмових пояснень від 01.09.2023 року після заїзду у двір будинку він переховувався від невідомих осіб певний час, а потім на своєму авто продовжив рух та був зупинений працівниками поліції на вул. Кульпарківська у м. Львові. За таких обставин у ОСОБА_1 не було перешкод для звернення по допомогу до правоохоронних органів та інших осіб. Невжиття ним таких заходів вказує на те, що його версія про сприйняття загрози для свого життя і здоров`я та зумовленість його дій перебуванням в такому стані є обраною тактикою захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд враховує: особу порушника, характер вчинених ним правопорушень, ступінь його вини у вчинених правопорушеннях, передбачених ст.124 та ст.122-4 КУпАП, яка доведена повністю, а також зважаючи на те, що ОСОБА_1 вчинив кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же суддею, тому, відповідно до вимог ст. 36 КУпАП, відносно ОСОБА_1 слід обрати адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу. Застосоване судом до ОСОБА_1 адміністративне стягнення є необхідним для досягнення мети, визначеної ст. 23 КУпАП.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 23, 33,36, 40-1, 283, 284 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, і накласти на нього стягнення, з врахуванням ч.2 ст.36 КУпАП, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд міста Львова.

Суддя Величко О.В.