Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

6 червня 2023 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю захисника Лазаревича В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Лазаревича В.Ю. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 4 травня 2023 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.05.2023 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, 10 лютого 2023 року о 00 годин 03 хвилини ОСОБА_1 , який на вул. Ризькій, 73-Г в м. Києві керував автомобілем "BMW" д/н НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі захисник Лазаревич В.Ю. зазначає про неправильне застосування суддею місцевого суду норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків, які викладені в постанові, обставинам справи. Так, суд визнав доведеним, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Однак в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували цю обставину, а також зупинення ОСОБА_1 працівниками поліції під час керування транспортним засобом у встановленому законом порядку, відсторонення його від керування транспортним засобом. Запис портативного відеореєстратора таких даних не містить, а висновки у постанові, що ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні, що керував автомобілем, не відповідає дійсності. Такий висновок випливає з пояснень у протоколі, в яких ОСОБА_1 зазначив, що поспішав додому, тому порушив ПДР. Між тим, в поясненнях не вказано, які саме вимоги ПДР порушив його підзахисний, точний час такого порушення, що давало б суду підстави встановити, що той був водієм. Також не погоджується з висновком суду, що поясненнями у протоколі ОСОБА_1 визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що поліцейські зупинили ОСОБА_1 не під час керування транспортним засобом, що підтверджується записом портативного відеореєстратора, відсутність доказів відсторонення останнього від керування транспортним засобом, як це передбачено ст.266 КУпАП, захисник вважає, що відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення. Також вказує, що чинним законодавством не передбачено право поліцейських проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння осіб, яке не керують транспортним засобом. Через це і оскільки діяла комендантська година, що перешкодило б дістатись до місця проживання, ОСОБА_1 відмовився виконувати незаконну вимогу.

Крім того, суд викликав у судове засідання працівника патрульної поліції ОСОБА_2., який був у складі екіпажу, що затримав ОСОБА_1 . Однак ОСОБА_2 не вказаний як свідок у протоколі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст.256 КУпАП. В протоколі лише міститься посилання на бодікамеру 467221. Отже, пояснення цього свідка є недопустимим доказом і не могли бути використані судом. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 161/5372/17, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставин справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися, для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Виходячи з цього, Верховний Суд дійшов висновку, що інспектор не може бути об`єктивним свідком і визнав його свідчення недопустимим доказом.

З огляду на викладене захисник, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" та положення ст.62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, і усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, просить постанову судді скасувати і закрити провадження у справі.

До апеляційного суду ОСОБА_1 , який повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився і не повідомив про поважні причини неявки. Враховуючи думку захисника, який не заперечував проти здійснення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_1 , і положення ч.6 ст.294 КУпАП, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення захисника Лазаревича В.Ю., який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що суддя місцевого суду згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення, дав належну оцінку доказам і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.

Такими доказами є дані, зафіксовані в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено раніше, і містяться його власноручні пояснення, що він поспішав додому і порушив вимоги ПДР; поясненнях свідка ОСОБА_2 - поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві, відповідно до яких ОСОБА_1 керував автомобілем "BMW", припаркував його у дворі та почав бігти у напрямку будинку № 73-Г на вул. Ризькій, де його наздогнали і запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого той відмовився; записі портативного відеореєстратора поліцейського.

Оскільки вказані докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду.

Також, як вбачається зі змісту постанови судді, ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував факт керування транспортним засобом.

Стверджуючи про відсутність у справі доказів керування ОСОБА_3 транспортним засобом, захисник вказує, що це не зафіксовано відеозаписом.

Разом з тим, з відеозапису тривалістю 1 година 15 хвилин вбачається, що ОСОБА_3 тікає від працівників патрульної поліції, які наздогнали його біля під`їзду. Надалі під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_3 повідомляє, що коли побачив поліцейських, збільшив швидкість руху, що їхав з вул. Підвисоцького і його зупинили на блокпосту на б-рі Дружби Народів, проте відпустили, і ніяким чином не заперечує, що керував автомобілем. На неодноразові пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, ознаки якого у нього були виявлені, як із застосуванням газоаналізатора, так і в закладі охорони здоров`я ОСОБА_3 намагається ухилитись від цього, нарешті погоджується пройти огляд у лікаря нарколога, а в подальшому, знаходячись у патрульному автомобілі, вже під час слідування до закладу охорони здоров`я відмовляється від огляду.

Цим записом, який підтверджує достовірність пояснень свідка ОСОБА_2 , а так само поясненнями свідка та письмовими поясненнями порушника в протоколі безсумнівно доведено, що ОСОБА_3 керував автомобілем. І та обставина, що поліцейські не зупинили ОСОБА_3 саме під час керування транспортним засобом, не дає жодних підстав для висновку, що вимога поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була незаконною.

Не давала порушнику законних підстав для відмови від огляду і та обставина, що вже розпочалася комендантська година, у зв`язку з чим він нібито не зміг би дістатись до місця проживання. Перед тим, як їхати до закладу охорони здоров`я, поліцейські зачекали дружину і товариша ОСОБА_3 , і ті слідували за патрульним автомобілем в іншому автомобілі.

Щодо відсутності доказів відсторонення від керування транспортним засобом слід зауважити, що автомобіль був припаркований у дворі будинку за місцем проживання ОСОБА_3 і вже діяла комендантська година. А тому підстав для застосування такого заходу забезпечення провадження в справі про адміністративне правопорушення не було.

Згідно з ч.1 ст.272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають встановленню по даній справі.

Отже, твердження захисника, що ОСОБА_2 не може бути свідком лише тому, що він не вказаний як свідок у протоколі про адміністративне правопорушення, а його пояснення є недопустимим доказом, не ґрунтуються на вимогах закону. Не є підставою для визнання цих пояснень недопустимим доказом і те, що свідок є працівником патрульної поліції. Недопустимим доказом є доказ, отриманий не в порядку, передбаченому законом, або з порушенням вимог закону. Проте про жодні порушення під час надання свідком пояснень у судовому засіданні захисник в апеляційній скарзі не вказує.

З приводу посилань на висновок у постанові Верховного Суду належить зауважити, що він стосується конкретної справи і не є висновком про застосування норми права. Підстав піддавати сумніву правдивість пояснень та вважати свідка необ`єктивним лише з огляду на його рід занять немає. І на користь цього свідчить те, що сторона захисту конкретно не зазначає, в якій частині пояснення свідка не відповідають обставинам справи.

Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті.

Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Лазаревича Владислава Юрійовича залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 4 травня 2023 року, якою на якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн