П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/273/23

Номер провадження 3/184/123/23

06 червня 2023 рокум. Покров

Суддя Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області Томаш В.І., розглянувши матеріали справи, які надійшли від Відділення поліції №2 Нікопольського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області про притягнення:

? ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого, який мешкає: АДРЕСА_1 ,

до відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 315400, 03 лютого 2023 року о 20 годині 30 хвилин по вул. Європейська в м. Покров Дніпропетровської області ОСОБА_1 керував автомобілем Мерседес-Бенс н/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на вимогу працівників поліції відмовився від проходження мед огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі, чим своїми діями порушив вимоги п.2.5 «А» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП.

За даним фактом відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №315400 від 03.02.2023 року за ч. 2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, 03.02.2023р. він не керував транспортним засобом при обставинах зазначених в протоколі. З 01.03.2022 року, коли набрала законної сили постанова суду про позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік, він взагалі не сідав за кермо транспортного засобу і у разі потреби просив свого сусіда ОСОБА_2 відвезти його по справам. Працівник поліції, що склав на нього протокол, особисто не бачив, щоб він керував транспортним засобом , не зупиняв його за кермом транспортного засобу, а склав протокол тільки на припущеннях, на поясненнях третьої особи ОСОБА_3 , з яким у нього в той день виник конфлікт з приводу паркування транспортного засобу. ОСОБА_1 пояснив, що 03.02.2023 року ОСОБА_4 привіз його на належному йому автомобілі до гаражу, що знаходиться у користуванні ОСОБА_5 , який розташований по вул. Г.Тикви в м. Покров поруч з будівлею відділення поліції. ОСОБА_6 залишив його автомобіль між гаражами таким чином, щоб він не заважав руху транспортних засобів. Там він знаходився приблизно до 19 годин 30 хвилин разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .. У ОСОБА_5 був день народження. ОСОБА_2 за їх домовленістю повинен був його забрати до 20 годин. Близько 19 год. 30 хвилин до гаражів прибув ОСОБА_3 , який є сусідом ОСОБА_5 по гаражу. Між ним та ОСОБА_3 виник конфлікт з приводу автомобіля ОСОБА_1 , який нібито заважав ОСОБА_3 заїхати в його гараж. Внаслідок зазначеного конфлікту ОСОБА_3 викликав поліцейських, яки запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння. Він відмовився, оскільки не керував транспортним засобом. Зазначає, що зазначена подія відбувалася на гаражах, що розташовані по вул. Г.Тикви в м. Покров Дніпропетровської області, а не на вул. Європейська. Свідки, що зазначені в протоколі, прибули разом з поліцейськими і підтвердили тільки факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Вони не бачили і не підтверджували факт керування ним транспортним засобом.

В судовому засіданні захисник адвокат Шаврова Н.М. просить провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч. 2 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, надав з цього приводу письмове клопотання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що у нього в користуванні є гараж, який розташований по АДРЕСА_2 біля відділення поліції, яке також розташоване по вул. Г.Тикви в м. Покров. 03.02.2023 року у нього був день народження і він перебував у своєму гаражу разом з ОСОБА_7 . До гаражу прибув ОСОБА_1 на своєму автомобілі. Його привіз ОСОБА_6 , ОСОБА_1 прибув в якості пасажира. ОСОБА_6 залишив автомобіль біля гаражів таким чином, щоб він не заважав проїзду іншим транспортним засобам. ОСОБА_6 обіцяв ОСОБА_1 забрати його до початку комендантської години. Біля 19 годин 30 хв. до гаражів прибув його сусід по гаражу ОСОБА_3 , у якого з ОСОБА_1 виник конфлікт з приводу паркування автомобіля ОСОБА_1 .. Він запропонував ОСОБА_1 залишити автомобіль біля гаражів та разом піти додому, але ОСОБА_1 залишився біля гаражу чекати ОСОБА_6 , який повинен був там його забрати.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що 03.02.2023 року він перебував разом з ОСОБА_5 в його гаражі, що розташований в м. Покров по вул. Г.Тикви. ОСОБА_2 привіз ОСОБА_1 на автомобілі ОСОБА_1 , залишив автомобіль та пішов. Вони домовилися, що ОСОБА_2 забере ОСОБА_1 з гаражів до початку комендантської години. ОСОБА_1 приїхав в якості пасажира. Біля 19 годин ЗО хвилин вони почали розходитися, а ОСОБА_1 залишився чекати ОСОБА_2 .. До них підходив ОСОБА_8 , який запропонував ОСОБА_1 відвезти його до дому, але ОСОБА_1 заявив, що він чекає ОСОБА_2 ..

Свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що ОСОБА_1 є його сусідом по дому. Він є пенсіонером і ОСОБА_1 іноді просить відвезти його по його справах. 03.02.2023 року ОСОБА_1 попросив відвезти його на його автомобілі до гаражів, що розташовані по вул. Г.Тикви в м. Покров біля відділення поліції. Він відвіз ОСОБА_1 до гаражів та залишив автомобіль таким чином, щоб він нікому не заважав. Вони домовилися , що він, ОСОБА_2 також забере ОСОБА_1 з гаражів ще до початку комендантської години. Але він не встиг забрати ОСОБА_1 до початку комендантської години. Автомобіль ОСОБА_1 він особисто забирав на наступний день з того самого місця, на якому його залишив.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він мешкає по АДРЕСА_2 , біля гаражів, що розташовані позаду відділення поліції. Кожен день він з 19 годин до 20 годин вигулює свою собаку біля гаражів. 03.02.2023 року він також вигулював свою собаку і бачив автомобіль ОСОБА_1 , який стяв біля гаражу його покійного дядька ОСОБА_9 .. ОСОБА_1 чекав якогось чоловіка, який повинен був відвезти його додому. Свідок запропонував відвезти його, але ОСОБА_1 відмовився і залишився чекати свого водія.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені ним в рапорті, доданого до адміністративної справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідків, дослідивши матеріали справи суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.245 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Статтею 252 КУпАП, встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ст.ст.279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатись суддею у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

У відповідності до ст.130 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною другої вказаної статті передбачена відповідальність за повторне вчинення дій, передбачених ст.. 130 ч. 1 КУпАП протягом року.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Разом з тим надані до матеріалів справи докази не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом при обставинах зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення та не підтверджують його вину за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування особою транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння

Як зазначено вище, ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ігеїапсі у.11зеипіїесІКіп§(іот), п. 161, 8егіе§ А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Разом з тим, фабула протоколу відносно ОСОБА_1 , складеного за ч. 2 ст. 130 КУаАП не містить ніякого посилання на повторність вчиненого правопорушення, а саме в протоколі не зазначаються підстави для кваліфікацій правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Також в протоколі про адміністративне правопорушенням місцем події зазначена вул. Європейська в м. Покров Дніпропетровської області, по який Завінський 03.02.2023 року о 19 год. 40 хв. нібито керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Разом з тим, відповідно пояснень ОСОБА_1 та допитаних судом свідків він в зазначений час перебував на вул. Г.Тикви в м. Покров і не керував транспортним засобом. Документи, що долучені до матеріалів справи, а саме, що стосуються гаражу який належить ОСОБА_5 , підтверджують, що він знаходиться по вул. Г.Тикви в м. Покров.

Окрім того важливо зазначити про те, що працівники поліції посилаються на порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.5 А ПДР України, якого правила дорожнього руху України взагалі не містять.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи № 463/13 52/16-а У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які можуть виникнути у ході розгляду цієї справи мають бути витлумачені на користь останнього.

Як зазначено вище, статтею 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність саме за керування транспортними засобами у стані алкогольного або наркотично сп`яніння та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на зазначений стан.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони за ст. 130 КУпАП є саме керування особою транспортним засобом, при цьому не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння, керувала транспортним засобом.

Під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу. Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ним, як водієм, були вчинені дії, пов`язані з приведенням транспортного засобу в рух відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.

Згідно правової позиції викладеної ВСКАСу справі №216/5226/16-а в постанові від 18.07.2019 року вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій.

В даному випадку запису фіксування адміністративного правопорушення працівниками поліції на боді камеру та іншим методом взагалі не здійснювалося.

Що стосується направлення на огляд водія транспортного засобу, наявність в матеріалах справи направлення водія на стан алкогольне с сп`яніння свідчить про той факт, що особа, на яку був складений протокол про адміністративне правопорушення, не була згодна з результатом отриманого тесту. Зазначена правова позиція неодноразово була викладена в постанові Дніпровського апеляційного суду.

Також Дніпровський апеляційний суд в постанові у справі №215/8060/21 зазначив наступне: «Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не можна визнати належним доказом, оскільки підпису або відмітки про видачу водію цього направлення в матеріалах справи немає».

Відповідно до положень статті 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання вимог коментованої норми закону щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, незважаючи на те, що у винуватість ОСОБА_1 ставиться керування транспортним засобом і стані алкогольного сп`яніння.

Відсторонення водіїв від керування транспортним засобом полягає у примусовому припиненні руху, звільнення транспортного засобу від особи, що їм керує, в здачі у разі необхідності транспортного засобу на платну стоянку або до відповідного органу.

Оскільки матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем та передача керування іншій уповноваженій особі, викликає сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів, та його дії не узгоджуються з формулюванням правопорушення, викладеним у протоколі.

Суддя дає критичну оцінку показам свідка ОСОБА_3 , оскільки він є працівником поліції та зацікавленою особою, а тому його пояснення не мають об`єктивного підтвердження. Крім того вказаний свідок зазначив, що поліцейські, яки були ним викликані, знаходяться безпосередньо у його підпорядкуванні.

Суддя не бере до уваги пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , додані працівниками поліції до протоколу, оскільки вони не були допитані безпосередньо в судовому засіданні не дивлячись на їх неодноразовий виклик судом, що викликає сумнів взагалі до існування вказаних свідків.

За таких обставин, суд, враховуючи досліджені докази, пояснення допитаних свідків та відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування, судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилав правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи, мають бути витлумачені на користь останнього. Його вина у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, не підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series А заява №25), який застосовується при оцінці доказів.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовував при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series А заява №25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001р., «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002р., неодноразово вказує що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Слід зазначити, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суди суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130, 221, 276, 279, 283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанову суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш