Справа № 450/943/23 Провадження № 3/450/787/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвського В.Є., розглянувши клопотання захисника Кузьміна Євгена Олександровича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке подано в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває на розгляді справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

01 травня 2023 року від захисника Кузьміна Є.О. надійшло клопотання, у якому він просив провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції. Мотивував клопотання тим, що його місце роботи його знаходиться у м. Київ, що унеможливлює його особисту явку до суду, а договором про надання правової допомоги не передбачено компенсації витрат на проїзд.

Постановою від 02 травня 2023 року у задоволенні клопотання захисника Кузьміна Є.О. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

12 червня 2023 року від захисника Кузьміна Є.О. надійшло клопотання, у якому він просив провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції. Мотивував клопотання тим, що його місце роботи його знаходиться у м. Київ, що унеможливлює його особисту явку до суду, а договором про надання правової допомоги не передбачено компенсації витрат на проїзд

Дослідивши клопотання, а також матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Так, зміст вказаного клопотання є аналогічним змісту поданого до суду 01 травня 2023 року клопотання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року по справі № 2-591/11 (14-31цс21) вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Враховуючи викладене, Верховний Суд прийшов до висновку, що відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Враховуючи наведені обставини, суд визнає дії захисника Кузьміна Є.О. щодо повторного подання клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Тобто особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, подання захисником Кузьміним Є.О. вдруге клопотання, зміст якого зводиться до розгляду справи в режимі відеоконференції, після відмови суду в задоволенні попереднього клопотання, є зловживанням процесуальним правом, з огляду на що таке слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Кузьміна Євгена Олександровича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Мусієвський В.Є.