Номер провадження 3/523/6895/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Мурманова І.М., розглянувши матеріали, які надійшли з полку Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на АТ «Укрзалізниця», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №534039 від 03.08.2023 року, ОСОБА_1 , 03.08.2023 року о 17:02год., в м. Одесі, по вул. Паустовського 10А, керував автомобілем марки «Daewoo Matiz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтяння пальців рук, Від проходження медичного огляду визначення стану сп`яніння у КНП «ООМЦПЗ» ООР, відмовився, що зафіксовано на відео реєстратор.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 22.03.2017 р. встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Положення ст. 280 КУпАП України, передбачають, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 33, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з диспозиції вищеназваної статті, вина особи є обов`язковою ознакою правопорушення, її відсутність вказує на відсутність суб`єктивної сторони правопорушення і як наслідок виключає склад правопорушення в цілому.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

На адресу суду від представника ОСОБА_1 , адвоката Фоміна Андрія Ігоровича, надійшли заперечення, в яких він зазначає, що ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає в повному обсязі, пояснюючи, що на підтвердження викладених у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення вини до матеріалів справи органом поліції долучено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, однак на останньому зафіксовано, що поліцейські не зупиняли ОСОБА_1 , фактично поліцейські підійшли до автомобіля ОСОБА_1 вже після його зупинки, зазначивши, що ОСОБА_1 має занадто червоне забарвлення обличчя. ОСОБА_1 пояснив, що працює на залізниці та робить обхід колій, через що в літній період часу через вплив сонячного проміння має червоний колір обличчя (що є нормальною реакцією шкіри на ультрафіолетове випромінювання). Крім іншого в поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що перед поїздкою приймав гарячий душ. Червоне обличчя не може бути підставою для зупинки автомобіля, оскільки не передбачено законом.

В обґрунтування позиції адвокат зазначив, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Такі висновки повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17.

Порушення працівниками поліції вимог «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису» під час складання Протоколу про адміністративне правопорушення

В самому Протоколі про адміністративне правопорушення ААД №506882 від 03.08.2023 не зазначено на який саме технічний пристрій здійснювалася фіксація адміністративного правопорушення, запис з якого долучено до матеріалів справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до нього додається ЛИШЕ два відео 474258, 474485, але не вказується модель і серійний номер пристрою, який застосовувався для відео зйомки.

Таке явне і очевидне порушення з огляду на правові позиції Верховного Суду в справах №295/3099/17, №524/9716/16-а дає підстави для визнання диска з відео-зйомкою недопустимим доказом, що виключає його дослідження в судовому засіданні.

Аналогічно позицію до вищезазначеного висловив Одеський апеляційний суд по справі № 522/19976/21 від 07.11.2022 року.

Також докази мають бути засвідчені електронним цифровим підписом (ЕЦП) особи, яка здійснювала запис (фото), чи особи, яка робила їх копію.

Таку ж позицію висловив Другий апеляційний адміністративний суд в постанові від 5 квітня 2021 року у справі№591/6739/20 «відео докази порушення водіями правил дорожнього руху (ПДР),має бути засвідчено електронним цифровим підписом (ЕЦП)».

Аналогічно позицію до вищезазначеного висловив Верховний суд КАС по справі № 428/2769/17 від 24.01.2019 року, в якій суд зазначив, що жодної інформації про фіксацію правопорушення із застосуванням технічних засобів та про технічний засіб не містить, а тому це є грубим порушенням законодавства.

Щодо не роз`яснення ОСОБА_1 його прав та порядку проходження огляду:

Відповідно до п.2 розділу II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 №1395: під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Тобто не ПІСЛЯ складання протоколу, а саме ПІД ЧАС його складання мають бути роз`яснені права особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Підтверджується відеозаписом події той факт, що ОСОБА_1 при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння та при складанні протоколу, не було належно роз`яснено і забезпечено реальне право на допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його права на правовий захист і ставить під сумнів висновок про доведеність вини правопорушника, що свідчить про істотне порушення прав ОСОБА_1 на захист при складанні протоколу.

Поліцейським ОСОБА_1 своєчасно не роз`яснюються його права, передбачені ст.268 КУпАП, ст. 63 Конституції України або порядок проходження огляду, що явно випливає із долученого до матеріалів справи відео, яке знято на пристрій не зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення ААД №534039 від 03.08.2023.

Щодо не роз`яснення права на правову допомогу зазначив, що Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду України висловив свою позицію у Постанові від 18.02.2020 року по справі №524/9827/16-а у адміністративному провадженні № К/9901/20742/18, ненадання інспектором поліції можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 мало б бути роз`яснено його право на отримання правової допомоги з моменту початку процедури огляду, тобто під час складання протоколу.

В той же час в протоколі серії ААД №534039 від 03.08.2023 вказується, що ОСОБА_1 ознайомили з правами, але таке ознайомлення було несвоєчасним, фактично після завершення всіх процедур, що об`єктивно позбавило ОСОБА_1 належним чином бути повідомленим про свої права та скористатися ними від самого початку спілкування з поліцейськими.

Але при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння та при складанні протоколу, не було належно роз`яснено і забезпечено реальне право на допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його права на правовий захист і ставить під сумнів висновок суду про доведеність вини правопорушника, що свідчить про істотне порушення прав ОСОБА_1 на захист при складанні протоколу.

Вказане порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу.

На відео з 38 хв.53 сек. поліцейським зачитується зміст УЖЕ СКЛАДЕНОГО протоколу та зачитуються права ОСОБА_1 , які він має, але фактично може користуватися ними при судовому розгляді.

Поліцейськими не було роз`яснено прав ОСОБА_1 під час складання протоколу.

Всі перераховані порушення є істотним процесуальним порушенням прав ОСОБА_1 на захист і є безумовною підставою для закриття справи в частині ст. 130 ч.1 КУпАП.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази дотримання процедури направлення ОСОБА_1 на медичний огляд до мед. закладу.

Згідно з п.6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № ПОЗ, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п.12 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Слід зазначити, що проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я.

У даному випадку з відеозапису не вбачається, щоб поліцейський вручав ОСОБА_1 письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, відсутні відомості про таке вручення (або відмову від отримання направлення) і в матеріалах справи.

До матеріалів справи долучено лише направлення на медогляд в медичний заклад, але про такий медогляд ОСОБА_1 не повідомлявся, що підтверджується долученими до матеріалів справи відео. Таким чином порушення з боку ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху не відбулось, оскільки встановлено, що поліцейським було порушено порядок направлення водія для проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. До справи не додано будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 , тобто не зафіксовано вчинення правопорушення належними доказами. Будь-які докази про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відсутні.

На відео, долученому до матеріалів справи (з 2 хв. 42 сек., з 45 хв. 06 сек.), поліцейський пропонує пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу - Драгера, при цьому поліцейський роз`яснює, що при відмові від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки щодо водія складається протокол за вчинення правопорушення відповідно до ст.130 КУпАП, та про можливість в подальшому пояснювати суду про причини відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Також на відео з 6 хв 55 сек. з 48 хв 42 сек. поліцейський знову ж таки роз`яснює, що відмова від огляду є підставою для складання протоколу, проте не вказує відмова від якого огляду є беззаперечною підставою для висновку про порушення п.2.5 ПДР України. Поліцейський веде мову взагалі про огляд на стан сп`яніння не вдаючись до деталей, що суттєво впливають на розуміння ОСОБА_1 правильності процедури, чим користуються поліцейські для швидшого складання протоколу без обов`язкового направлення особи на огляд до медичного закладу.

Крім цього, на відео, починаючи з 8 хв 24 секунд, з 49 хв. 36 сек. останній раз пропонує пройти огляд за допомогою Драгера, при цьому поліцейським знову зазначено, що у разі відмови від проходження огляду на місці, на ОСОБА_1 буде складено протокол за ст.130 КУпАП з подальшим направленням до суду. Без зазначення необхідності проходження огляду на стан сп`яніння в мед закладі.

Проте, таке роз`яснення свідомо направлене на створення у ОСОБА_1 хибного розуміння послідовності процедури проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки йому в подальшому не повідомляється про необхідність пройти огляд в мед закладі.

З 8 хв.54 сек відео, з 51 хв 31 сек поліцейський запитує ОСОБА_1 чи він відмовляється від проходження огляду, але не зазначає від якого саме огляду, що створює для ОСОБА_1 неправильне розуміння процедури, через зловживання поліцейським своїми правами та неправильним застосуванням процедури, грубим її порушенням.

З 9 хв 20 сек відео поліцейським знову задано питання про відмову від проходження огляду без уточнення якого саме огляду.

На 20 хв 14 сек відео поліцейським вголос зазначається, що огляд не проводився, без конкретизації який саме огляд.

На 20 хв 23 сек відео поліцейський зазначає: результатами огляду є те, що водій відмовився від проходження огляду. Але якого саме огляду не зазначає, хоча є два види огляду: на місці за допомогою спецтехзасобів та в медичному закладі.

З огляду на викладене, адвокат зазначив, що поліцейськими не пропонувалось пройти медичний огляд в медичному закладі та не було вручено повідомлення, що безпосередньо підтверджується відеоматеріалами.

Викладені обставини виключають наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Тобто проведення огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння повинен містити відповідний алгоритм дій працівника поліції який проводить такий огляд зі складанням відповідних документів, зокрема видає особі, яка підлягає огляду, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в якому зазначає підстави такого огляду, якими, в свою чергу, є одна чи кілька ознак сп`яніння, (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці).

Однак у порушення вищенаведених норм ОСОБА_1 не видавалося направлення до медичного закладу, від якого він відмовився, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано наявність направлення на медогляд, проте він не пропонувався ОСОБА_1 . На підтвердження пропозиції щодо направлення на медогляд до медичної установи будь-яких доказів не надано. З відеозапису так само не вбачається, що ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.

Працівник поліції зобов`язаний був вказати про відмову водія пройти тест за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки у відповідному акті, а далі забезпечити його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше, ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду, для встановлення стану сп`яніння, а у разі відмови водія пройти медичний огляд у мед закладі, - скласти відповідний протокол. Докази, які б вказували на дотримання працівниками поліції порядку направлення на такий огляд до медичного закладу, у справі відсутні.

Поліцейськими було порушено п.10 розділу 2 Інструкції, оскільки ними не було складено акт огляду на стан сп`яніння, який мав бути складений у двох примірниках, один з яких мав бути вручений водію.

З урахуванням того, що на відеозаписі, доданому до матеріалів справи, у розмові з поліцейським ОСОБА_1 послідовно та зрозуміло відповідав на усі питання. Відеокамера запаху спиртного не передає, а описаний поліцейськими запах не відповідає фізичному стану водія транспортного засобу та його поведінці, що ставить під сумнів наявність такої ознаки як різкий запах алкоголю з порожнини рота.

Таким чином, через неповноту вчинення органом поліції процесуальних дій суд першої інстанції фактично був позбавлений можливості перевірити обставини викладені в протоколі, а також твердження особи, що притягується до адміністративної відповідальності, і встановити істину у справі.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Адвокат зазначив, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавлявшись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. ч. 1,2 ст. 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення/ поза розумним сумнівом будь-який обгрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року N 23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Також необхідно врахувати правову позицію, висловлену ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 15 травня 2019 року № 537/2088/17 про те, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Однак, долучені до Протоколу відеозаписи з невідомого пристрою, які додані, як доказ вчинення адміністративного правопорушення, не містять фіксації порушення п.2.5 ПДР України та складу ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не направлявся для проведення огляду в мед закладі, а відповідно не міг відмовитися від нього. Наявність в матеріалах справи направлення на медогляд не означає, що його примірник вручався ОСОБА_1 , що підтверджується долученим до матеріалів справи відео.

З урахуванням викладеного адвокат зазначив, що в матеріалах справи не мітиться будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували ці ствердження, суду не надано і про їх наявність невідомо.

Згідно приписів Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, (ст. 61) Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви відносно доведеності вини особи тлумачиться на його користь, (стаття 62).

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 частина 1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

На підставі вищевикладеного, дослідивши відеозапис суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення не надано беззаперечних доказів, які б указували на те, що ОСОБА_1 вчинив зазначене правопорушення.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, відсутність події і складу адміністративного правопорушення є підставою для закриття провадження.

Керуючись ст.ст. 7, 9 ,33, 62, 130, 245, 247, 252, 280 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,-закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Суворовський районний суд міста Одеси протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: