Справа № 442/8224/23
Провадження №3/442/2926/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2023 року місто Дрогобич

Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Курус Р.І. розглянувши матеріали, які надійшли з Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого на АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 , 11.11.2023 о 22.50 год. на вул. Нова, 2 в смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області керував транспортним засобом мопедом марки «SРАRК SP125», б.н. в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в установленому законом порядку із використанням технічного приладу Драгер 6820, результат якого становить 1,13 проміле.

У судовому засіданні ОСОБА_1 провину визнав та пояснив, що дійсно 11.11.2023 у вечірній час йог отвоарив попросив його відвезти додому в сусіднє сел.. Близько 22.50 год., він, рухаючись вулицею Нова, що в смт. Меденичі, яка знаходиться між вулицями смт Меденичі, мопедом марки «SРАRК SP125», був зупинений поліцейськими. Погодився на їхню пропозицію і пройшов огляд на стан сп`яніння. Не заперечив, щоперед цим вжив спиртне, однак не міг відмовити товаришу.

Просить зменшити суму стягнення у виді штрафу, оскільки він вперше вчинив адміністративне правопорушення, на даний час продав мопед, а тому більше не зможе керувати ним. Крім цього, він ніде не працює, виховувався і проживає разом з бабусею і молодшим братом, яка повністю їх утримує. Його батько позбавлений батьківських прав щодо нього, а мати виїхала за кордон, а тому призначення стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн., поставить його та його сім`ю в скрутне матеріальне становище.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши наявні докази, доходжу наступного висновку.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже об`єктивна сторона зазначеного правопорушення, полягає, зокрема, у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, передбачає умисну форму вини.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №474860 від 11.11.2023, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням №7 на огляд водія, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №779306 від 11.11.2023, відеозаписом події, який розміщений на СD-R диску, висновком технічного приладу Драгер 6820 із зафіксованим результатом 1.13 проміле.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 11.11.2023 о 22.50 год. на вул. Нова, 2 в смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області транспортним засобом мопедом марки «SРАRК SP125», б.н. в стані алкогольного сп`яніння не викликає сумнівів, оскільки підтверджується вищезазначеними доказами, та визнанням особою своєї провини.

Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені в суді. При цьому достатні та допустимі дані, які б спростовували чи ставили під сумнів наведені досліджені докази, вказували про порушення вимог ст. 266 КУпАП України, під час їх отримання у справі відсутні і не встановлені.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, приходжу до висновку, що своїми неправомірними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, при визначенні міри адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 суддею враховується характер правопорушення, обставини справи щодо місця, часу вчинення, і їх наслідків, ступінь вини правопорушника, вчинення ним адміністративного правопорушення вперше, його майновий стан (не працевлаштований), виховувався бабусею, з якою і молодшим братом проживає, батько позбавлений батьківських прав згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.05.2012, а мати виїхала за кордон, а відтак скрутне матеріальне становище, а також обставини, що пом`якшують відповідальність - визнання своєї провини та щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Вказані обставини свідчать про те, що вочевидь в силу свого матеріального становища ОСОБА_1 не матиме змоги сплати штраф, визначений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 27 КУпАП передбачено, що штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до приписів п.1 ч. 1 ст. 34 КУпАП, однією з обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнається щире розкаяння винного.

Аналіз вказаних статей Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить про те, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Однак, при розгляді справ про адміністративні правопорушення відсутній визначений Законом механізм, який би дозволяв накладати стягнення за вчинені адміністративні правопорушення нижче визначеної санкцією відповідної статті Кодексу або замінювати стягнення на інше.

Таким чином, з метою забезпечення виконання положень вказаного Кодексу, при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права, тобто кримінального права та, при вирішенні цього питання, суду необхідно керуватися положеннями ст. 69 КК України.

Тобто, враховуючи норми ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тобто, законодавець надав суду можливість призначати менше покарання навіть за вчинене кримінальне правопорушення за наявності окремих обставин, а за вчинення адміністративного правопорушення такого механізму не перебачив.

Разом з тим вважаю за необхідне зазначити, що розмір штрафу, який визначено ч. 1 ст. 130 КУпАП, як безальтернативне покарання фактично є близьким до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, і за відсутності норми, яка дозволяла б призначати стягнення менше ніж передбачено санкцією відповідної статті або замінити його на інше, неможливо у повній мірі реалізувати положення ст. ст. 23, 33 КУпАП.

Тому накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.) на особу, яка визнала свою вину та щиро розкаялась у вчиненому, вперше притягується до відповідальності за вчинення вказаного адміністративного правопорушення, не працевлаштований, перебуває в скрутному матеріальному становищі, вочевидь не сприятиме її вихованню та виправленню, а призведе до того, що несплачений вчасно штраф буде звернутий до примусового виконання у подвійному розмірі.

Таке покарання виглядає не просто надмірним, а явно несправедливо тяжким у відношенні ОСОБА_2 з огляду на його майновий стан та умови в яких він проживає.

Згідно приписів статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Так, згідно з положеннями ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Чинна редакція ч.1 ст.130 КУпАП, встановлює безальтернативний штраф у розмірі 17000 грн., що значно перевищує мінімальний розмір штрафу, який сьогодні може бути призначений за вчинення кримінального правопорушення - від 510 грн. (ст. 53 КК України). У зв`язку з цим не дивно, що Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч.1 ст.69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Отже, враховуючи викладене, вважаю, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану ОСОБА_1 наявних обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, необхідно і достатньо накласти більш м`яке адміністративне стягнення, ніж передбачено ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн., що буде посильним для правопорушника, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом, а відтак з правопорушника необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 33, 40-1, 252, 280, 283, 284, 285 КУпАП, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суддя,

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн. в дохід держави (Отримувач коштів ГУК Львiв/Дрогобицька тг /22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38008294; Банк отримувача казначейство України(ел. адм. подат.); Код банку отримувача МФО - 899998; Рахунок отримувача UA0013931; Код класифікації доходів бюджету 22030101).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду.

Постанова вступає в законну силу після закінчення строку на її оскарження та підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Курус Р.І.