Єдиний унікальний номер 341/2560/23
Номер провадження 3/341/647/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянув справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124, частиною першою статті 130, КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

встановив:

ОСОБА_1 вчинив порушення ПДР України, що спричинило пошкодження майна, та вчинив відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та, за наступних встановлених суддею обставин.

15.11.2023 о 14 год 45 хв у м. Галичі по вул. Об`їзній ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ford», н. з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на залізну огорожу та дорожній знак. Під час ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями порушив вимоги п. 12.1 ПДР та допустив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, 15.11.2023 о 14 год 45 хв у м. Галичі по вул. Об`їзній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ford», н. з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» 6810, тест № 6502, результат 1,25 % проміле, з результатом не згідний. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі КНП «Галицька лікарня» у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні 01.12.2023 ОСОБА_1 свою вину у вказаних порушеннях не визнав. Пояснив, що дійсно 15.11.2023 перебував у стані алкогольного сп`яніння вдома, коли йому зателефонував потенційний покупець його автомобіля Форд. Невідома ОСОБА_1 особа приїхала до нього додому, щоб оглянути автомобіль. З метою більш ретельного огляду автомобіля, його можливостей чоловіки поїхали в місто. ОСОБА_1 перебував на пасажирському місці, керував автомобілем покупець. Під час руху по вул. Об`їзній водій повідомив ОСОБА_1 , що в автомобілі відмовили гальма. ОСОБА_1 , знаючи, що попереду автобусна зупинка і пішохідний перехід, з метою не допустити зіткнення з пішоходами, різко викрутив кермо ліворуч, у результаті чого відбулось зіткнення із металевою огорожею, знаком та подальша зупинка автомобіля. Після ДТП невідомий йому чоловік пішов у невідомому напрямку. ОСОБА_2 запевнив, що номер телефону вказаної особи у нього не зберігся і він не пам`ятає імені особи, яка керувала його автомобілем.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає себе не винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених статтями 124, 130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом. Підтвердив, що відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не керував ТЗ.

З метою всебічного встановлення обставин справи, за згодою ОСОБА_1 судове засідання відкладено на 05.12.2023 з метою виклику і допиту свідка ОСОБА_3 . Час і дату наступного судового засідання з ОСОБА_1 було погоджено, доведено до його відома під особистий підпис.

05.12.2023 у судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подавав.

Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП справу може бути розглянуто за відсутності особи лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП не входить до переліку справ, передбачених частиною 2 статті 268 КУпАП, розгляд яких необхідно проводити з обов`язковою присутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому, враховуючи неявку ОСОБА_1 без поважних причин у судове засідання, від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, суддя вважає за можливе продовжити розгляд справи без його участі.

Надаючи правову оцінку наявним у справі доказам, оцінивши пояснення ОСОБА_1 , пояснення свідка ОСОБА_4 , суддя виходить з наступного.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, полягає в порушені учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вказана норма закону є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті адміністративного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретної норми нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Таким чином, для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення має бути чітко зазначено, які конкретно дії вчинила особа, чим допустила адміністративне правопорушення.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 15.11.2023 серії ААД № 587575 дії ОСОБА_1 кваліфіковано, зокрема, як порушення пункту 2.3 ПДР України.

Пункт 2.3 Правил дорожнього руху містить значний перелік зобов`язальних і заборонних норм. Конкретно, які з них порушив ОСОБА_1 , у протоколі не зазначено.

Відсутність конкретної вказівки на відповідний підпункт пункту 2.3 ПДР України не дозволяє точно встановити об`єктивну сторону правопорушення та притягнути особу до адміністративної відповідальності, що, в свою чергу, свідчить про неконкретність пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

У рішенні в справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

У цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед інших питань вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Суддя на виконання вимог ст. 278 КУпАП констатує недоліки протоколу про адміністративне правопорушення в частині здійснення кваліфікації діяння особи за п. 2.3 ПДР України без конкретизації підпункту.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

ЄСПЛ наголошує, що у разі самостійного визначення кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладену практику ЄСПЛ суддя під час розгляду справ про адміністративні правопорушення позбавлений можливості самостійно уточнювати (здійснювати) кваліфікацію діяння особи, стосовно якої розглядається справа.

Так само, надсилання протоколу про адміністративне правопорушення до органу (посадової особи), який його склав, для забезпечення дооформлення цього джерела доказів, усунення виявлених недоліків, які перешкоджають притягнути особу до адміністративної відповідальності, однозначно становитиме порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у цьому випадку суддя буде діяти не як безсторонній і незалежний суб`єкт розгляду справи, а неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Таким чином, кваліфікація дій особи щодо порушення пункту 2.3 ПДР України працівником поліції здійснена неправильно. Суд позбавлений можливості здійснювати уточнення кваліфікації чи надсилати протокол органу поліції для усунення недоліків.

Отже, в цій частині протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є неналежним доказом щодо вчинення особою дій, кваліфікованих як порушення саме пункту 2.3 ПДР України.

Своєю чергою, дослідивши матеріали справ і надавши їм правову оцінку, суддя вважає доведеним порушення з боку ОСОБА_1 зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення від 15.11.2023 серії ААД № 587575 пункту 12.1 ПДР України та доведеним, що дії ОСОБА_1 містять склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме: відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з огляду на таке.

Згідно з положеннями пункту 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена, зокрема, за відмову особою, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності й застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками тощо.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинених за вище викладених обставинах повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені суддею з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення цього рішення, а саме даними, які містяться у:

- протоколах про адміністративне правопорушення від 15.11.2023 серії ААД № 587575 та серії ААД № 191288, де зазначено особу, час, місце, наслідки і суть адміністративних правопорушень;

- схемі місця ДТП, яка відбулась 15.11.2023, на якій відображено місце ДТП, пошкоджену металеву огорожу, дорожній знак;

- копії посвідчення водія ОСОБА_1 ;

- рапорті працівника поліції;

- роздруківці з приладу Драгер, показник 1,25 %;

- копії свідоцтва про повірку;

- направленні на огляд водія, у якому міститься відмітка лікаря про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду;

- фотографіями з місця ДТП, на яких зображено пошкоджені дорожні елементи (металеву огорожу, дорожній знак), пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 ;

- поясненням ОСОБА_1 у судовому засіданні, який визнав факт події, наїзд його автомобіля на металеву огорожу, своє перебування у стані алкогольного сп`яніння;

- поясненнями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , який повідомив, що 15.11.2023 близько 15:00 перебував на АЗС ОККО (поруч з місцем ДТП). Почув гучний звук, а коли обернувся, то побачив, що з центральної дороги у напрямку до АЗС з`їхав легковий автомобіль білого кольору Форд, який зупинився через кілька десятків метрів після зіткнення з металевою огорожею. Бачив, як з водійського сидіння вийшов чоловік близько 50 років з явними ознаками алкогольного сп`яніння і пішов до магазину. На зауваження людей водій реагував агресивно, поводив себе неадекватно. Сам свідок викликав поліцію. Упевнено зазначив, що інших осіб в автомобілі не було, окрім ОСОБА_1 , ім`я якого свідок дізнався уже після приїзду поліції. На пред`явленому відео впізнав особу, яка керувала транспортним засобом Форд під час ДТП.

- відеозаписах працівників поліції, на яких відображено спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , у якого наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Особі пропонують пройти огляд на місці зупинки ТЗ. ОСОБА_1 спершу відмовляється, бо стверджує, що не керував ТЗ. Будь-які інші особи на відео відсутні. Пізніше особа погодилась пройти огляд, за результатами якого показник становив 1,25 %. З таким показником ОСОБА_1 не погодився. Надав згоду на проходження огляду в лікарні. Наступний відео файл містить дані, які свідчать про те, що у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки неодноразово стверджував, що не керував ТЗ. При цьому на відео підтверджує, що вживав алкогольні напої.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справах про адміністративні правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають. Підтверджують дотримання працівниками поліції визначеної у статті 266 КУпАП процедури проведення огляду особи, яка керувала транспортним засобом.

Відповідно до статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення не є виключенням і також повинен здійснюватись із застосуванням вказаних засад.

Водночас ОСОБА_1 не надав жодного доказу того, що він не вчиняв інкримінованих йому правопорушень, та жодним чином не спростував їх вчинення, не надав доказів, які б підтверджували керування ТЗ іншою особою, не клопотав про витребування таких.

На підставі оцінки усіх встановлених обставин у комплексі та взаємозв`язку доведено поза всяким розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ураховуючи викладене та те, що відповідно до ст. 36 КУпАП при одночасному розгляді декількох правопорушень, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне порушення з числа вчинених, суддя вважає, що застосування заходу у вигляді накладення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування ТЗ на строк один рік є достатнім та необхідним для виховання ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, враховую суспільну небезпеку здійснення особою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Керуючись внутрішнім переконанням та об`єктивним аналізом обставин справи, доходжу висновку про те, що особа дійсно керувала транспортним засобом, здійснила ДТП та відмовилась пройти в установленому законодавством порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння. Водночас, вважаю неприпустимим, щоб окремі, ймовірно існуючі незначні процедурні порушення під час оформлення матеріалів адміністративного порушення, призводили до уникнення відповідальності окремими громадянами, які нехтують вимогами чинного законодавства України і наражають на реальну небезпеку інших громадян.

У статті 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року 2684,0 грн.

Керуючись статтями 36, 124, 130, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення:

- за частиною першою статті 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

- за статтею 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

На підставі статті 36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 0 коп з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до змісту статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ