ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/7935/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2023 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Просалова О.М., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу, 27.10.2023 року о 15 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме ображала нецензурною лайкою та принижувала, чим завдала психологічного болю, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що з протоколом категорично незгодна. Наразі вони з чоловіком перебувають у процесі розлучення, тому він зводить на неї наклеп. 27.10.2023 року о 15 годині вона перебувала на роботі, у дитячому садочку, де працює кожного дня до 20-00 години. Чому її чоловік звернувся до Дарницького УП з заявою ОСОБА_1 невідомо.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Вимогами ст. 251 КУпАП передбачено поняття доказів та порядок їх збирання у справі про адміністративне правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Перекладання такого обов`язку на суд не передбачено.

Відповідно до вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої Наказом МВС № 1376 від 06.11.2015 р. до протоколу додається - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Крім цього, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.09.2016 року «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство визначено як форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні заява та пояснення ОСОБА_2 , в яких вказано про вчинення відносно нього домашнього насильства дружиною, та пояснення ОСОБА_1 в яких вказано, що вона, на час вказаних у заяві ОСОБА_2 , перебуувала на роботі та жодного насильства не вчиняла.

За таких обставин, суд не вважає одні лише пояснення потерпілого достатнім доказом вчинення ОСОБА_1 діянь, які утворюють об`єктивну сторону домашнього насильства.

Слід також зазначити, що самі по собі нецензурна лайка та образи під час конфлікту не утворюють склад домашнього насильства, якщо лише вони не призвели до настання вказаних у законі наслідків (ймовірності завдання або завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого).

При цьому, матеріали справи не містять пояснень сторонніх осіб, неупереджених свідків події, або інших доказів, що могли б підтвердити викладені у протоколі обставини. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження настання наслідків, передбачених диспозицією ст. 173-2 КУпАП.

Згідно положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, а сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та враховуючи положення ч.1 ст. 247 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, а тому з цих підстав провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ч. 1 ст. 173-2, п.1 ст.247, ст. 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

За відсутності скарги постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку встановленого на оскарження.

Суддя: