Справа № 464/4357/22
ПОСТАНОВА

01 червня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши матеріали заяви про самовідвід судді Галайко Н.М. від розгляду справи 464/4357/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

На розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Постановою Львівського апеляційного суду у справі № 464/4357/22 від 19.05.2023 апеляційну скаргу адвоката Конюшка Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2023, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП скасовано. Матеріали справи відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП скеровано на новий розгляд до Залізничного районного суду м. Львова раніше визначеному судді.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.05.2023 зазначену справу передано на розгляд судді Галайко Н.М.

01.06.2023 суддею Галайко Н.М. заявлено самовідвід, мотивований тим, що суддя вже вирішувала питання, пов`язані з розглядом справи, у тому числі клопотання про призначення по справі автотехнічної експертизи, а також винесла постанову у даній справі про адміністративне правопорушення. Вважає, що вказані факти можуть викликати, як у осіб, які брали участь в провадженні, так і у безсторонньої особи сумнів щодо її об`єктивності та неупередженості при розгляді справи.

Дослідивши матеріали справи 464/4357/22, заяву про самовідвід, доходжу наступного висновку.

Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП України, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Слід зазначити, що КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід. Разом з тим, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а Рішенням Ради суддів № 34 від 08.06.2017 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону і розгляд заяви про відвід необхідно провести за правилами встановленими КПК України.

Статтею 75 КПК України визначено вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Зокрема слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово зазначав, що безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (рішення у справі "Білуха проти України", "Бочан проти України", "Газета "Україна-центр" проти України" та ін.)

Консультативна рада європейських суддів у п. 12 Висновку № 1 (2001) наголошує, що судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади може бути підірвано.

Сумніви в незалежності відсутні, коли у "об`єктивного спостерігача" не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається (рішення ЄСПЛ у справі "Кларк проти Сполученого Королівства"). Навіть самі лише сумніви "розсудливого спостерігача" в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд ("Ферантелі та Сантанджело проти Італії", "Хаусчілдт проти Данії", "Веттстейн проти Швейцарії"). Кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві (справи "Микаллеф проти Мальти", "Мезнарич проти Хорватії").

У пункті. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі у справі в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підпорядковується лише закону. Таким чином, в руслі суб`єктивної складової поняття безсторонності ЄСПЛ притримується позиції, що не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Така позиція викладена у рішеннях Суду по справам «Хаушильд проти Данії» та «Ветштайн проти Швеції». Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу.

Припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.

Сумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.

Беручи до уваги вищенаведене, виходячи із презумпції неупередженості судді, доходжу висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви судді Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н.М. про самовідвід, оскільки на даному етапі не встановлено жодних об`єктивних та/або безумовних підстав для самовідводу судді, які б могли свідчити про ймовірність виникнення у майбутньому в учасників справи чи будь-якого безстороннього спостерігача сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді справи.

Саме постановою Львівського апеляційного суду у справі № 464/4357/22 від 19.05.2023 апеляційну скаргу адвоката Конюшка Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково та матеріали справи відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП скеровано на новий розгляд до Залізничного районного суду м. Львова раніше визначеному судді. Зазначено, що постанова не містить ні викладу обставин вчиненого адміністративного правопорушення, ані дослідження доказів, які підтверджують або спростовують вину ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, що призводить до того, що сторона позбавлена можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження постанови, а суд вищої інстанції - переглянути таку.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" ст. ст. 268, 271 КУпАП України, суддя -

постановила:

У задоволенні заяви судді Залізничного районного суду м. Львова Галайко Наталії Миронівни про самовідвід у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - відмовити.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Д. Іванюк