"04" грудня 2023 р. Справа № 363/3972/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079560 від 14.07.2023 року вбачається, що 14 липня 2023 року о 19 год. 13 хв. у м. Вишгород Київської області на вул. Шолуденка, буд. 6, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з ротової порожнини.

З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції під відеозапис та у присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. Однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку ОСОБА_1 відмовився під відеозапис та у присутності двох свідків.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У судове засідання від 07.09.2023 року ОСОБА_1 та його захисник адвокат Філін Е.В. з`явилися, висловили заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 надав пояснення наступного змісту.

14 липня 2023 року близько о 17 годині вечора він - ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхав до АДРЕСА_2 , де проживає його дружина. Під час відпочинку вдома, як пояснив ОСОБА_1 , він дійсно вживав алкогольні напої алкогольне пиво, а тому у судовому засіданні не заперечував факт перебування у стані алкогольного сп`яніння ввечері 14.07.2023 року. У подальшому близько о 19 годині цього ж дня ОСОБА_1 вийшов з будинку на парковку, де весь цей час стояв припаркований його автомобіль Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 . У судовому засіданні ОСОБА_1 уточнив, що за кермо автомобіля він не сідав, їхати нікуди не збирався, жодних функцій водія на той момент не виконував. При цьому до автомобіля він підійшов, щоб забрати особисті речі.

Після цього, як слідує з пояснень самого ОСОБА_1 , до нього підійшли працівники поліції, попросили надати документи. ОСОБА_1 надав всі необхідні документи, після чого працівники поліції зазначили про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та необхідність пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Як зазначив ОСОБА_1 , він сильно розхвилювався, однак відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, так і в спеціальному медичному закладі, оскільки він не здійснював жодних функцій з керування автомобілем, навіть не перебував всередині останнього. При цьому у судовому засіданні ОСОБА_1 уточнив, що він заперечував працівникам поліції проти того, що він здійснював керування автомобілем, на що працівники поліції не відреагували. Однак при цьому, як потім зазначив у судовому засіданні сам же ОСОБА_1 , жодних претензій до працівників поліції у нього немає.

Таким чином, ОСОБА_1 , не заперечуючи факту відмови від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, не заперечуючи факту перебування у стані алкогольного сп`яніння, заперечив факт керування автомобілем, зазначивши при цьому, що на момент, коли працівники поліції підійшли до нього, то автомобіль стояв припаркований біля будинку декілька годин, а сам ОСОБА_1 не збирався нікуди їхати, а хотів лише забрати особисті речі з транспортного засобу.

У судове засідання від 04.12.2023 року ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Захисник ОСОБА_1 адвокат Філін Е.В. підтвердив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про судове засідання, однак через особисті причини немає можливості взяти участь у ньому. На додаток до цього захисник Філін Е.В. повідомив, що ОСОБА_1 не заперечував проти проведення подальшого судового розгляду за його відсутності, а правова позиція між захисником та особою, яка притягається до відповідальності, повністю узгоджена.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення, зважаючи на те, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП дана категорія справ не відноситься до справ, що розглядаються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до відповідальності, а також враховуючи, що права, свободи та законні інтереси ОСОБА_1 у судовому засіданні представлені захисником Філіним Е.В., правова позиція з яким повністю узгоджена, то суд вважає за можливим проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 , але у присутності його захисника.

У свою чергу захисник Філін Е.В. як в судовому засіданні, так і в письмовому клопотанні (а.с. 15-21, 31-33) вказав на наступні обставини.

Матеріали даної справи про адміністративне правопорушення не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що саме ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з чим він не є суб`єктом даного правопорушення, а відповідно не може бути притягнутий до відповідальності.

Сам протокол про адміністративне правопорушення складений з грубим порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки при його складанні з самого початку не було заповнено графу «чим порушив (ла) вимоги пункту ПДР України», а вже пізніше, після підписання протоколу ОСОБА_1 , вказана графа протоколу була протиправно доповнена відомостями щодо того, що ним було порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України. Вказані обставини, на переконання сторони захисту, свідчать про те, що до спірного протоколу, після його підписання ОСОБА_1 , були внесені додаткові відомості, що свідчить про суттєве порушення вимог чинного законодавства.

На додаток до цього, у протоколі зазначається, що до нього додається відеозапис з бодікамери, однак при цьому відсутні відомості щодо спеціального технічного засобу, що був застосований працівниками поліції при здійсненні відеофіксації. У свою чергу самі відеозаписи, які долучені до матеріалів даної справи, є вибірковими, фрагментарними, не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім цього, файли, в яких містяться відеозаписи, не підписані електронним підписом відповідного суб`єкта владних повноважень, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 99 КАС України, а відповідно такі відеозаписи не можуть враховуватися судом в якості допустимих, достатніх електронних доказів. В аспекті цього стороною захисту було також вказано, що відповідно до протоколу датою та часом події є 19 год. 13 хв., однак на долучених до матеріалів справи відеозаписах міститься зовсім інше позначення часу 18 год. 15 хв., внаслідок чого виникає сумнів у належності таких відеозаписах.

На кінець, захисник Філін Е.В. звернув увагу, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які містяться у матеріалах справи, є недопустими доказами, оскільки були написані власноруч інспектором поліції.

З урахуванням вищевикладеного, сторона захисту просила провадження у справі відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях всіх необхідних ознак складу адміністративного правопорушення.

У судове засідання викликалися та з`явилися також працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які здійснювали складання відносно ОСОБА_1 матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме: капітан поліції ОСОБА_4 та старший сержант поліції Дядик Євген Миколайович, які надали наступні пояснення з приводу складених матеріалів.

14.07.2023 року працівники поліції близько о 18 год. 40 хв. їхали на службовому автомобілі на виклик по вул. Мазепи у м. Вишгород Київської області. На вул. Шолуденка до них підбігла жінка, яка повідомила, що у дворі будинку водій транспортного засобу з явними ознаками алкогольного сп`яніння, не може виїхати з парковки. По приїзду на місце подій працівники поліції побачили автомобіль Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , що рухався по парковці біля будинку вперед-назад та намагався виїхати, однак не міг цього зробити через відсутність ключа від шлагбауму, що встановлений на виїзді з подвір`я. Всередині вказаного автомобіля, як запевнили працівники поліції, знаходився лише один ОСОБА_1 , який і перебував за кермом транспортного засобу, здійснював керування останнім та остаточно зупинився на вимогу працівників поліції. Як слідує з пояснень поліцейських, в ОСОБА_1 на той момент були явні ознаки сильного алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота. У зв`язку з цим на місці події були залучені двоє свідків, у присутності яких ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціальному медичному закладі, а також роз`яснено правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Не зважаючи на це, ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим відносно нього і було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На додаток до цього працівники поліції зазначили, що жодного внесення додаткової інформації до протоколу після його підписання ОСОБА_1 не було, відсутність у копії протоколу відомостей щодо порушеного пункту ПДР України пов`язано з тим, що вказані відомості могли не відбитися належним чином на копії протоколу при заповненні оригіналу. Крім того, працівники поліції підтвердили, що ними здійснювалася повна відеофіксація всіх обставин та подій вчинення ОСОБА_1 правопорушення з моменту виявлення його у подвір`ї будинку. У свою чергу письмові пояснення свідків дійсно були написані працівниками поліції, однак зі слів самих свідків, які у свою чергу особисто прочитали написані пояснення, зазначили про факт їх написання з їх слів та поставили свій підпис.

У судове засідання також викликалися свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та свідок ОСОБА_3 . Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце, вказані свідки у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань від них не надходило. Учасники справи не заперечували проти проведення судового розгляду за їх відсутності.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у відмові від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння має бути зроблена особою, яка керує транспортним засобом.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, відмовляється від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079560 від 14.07.2023 року слідує, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 14.07.2023 року о 19 год. 13 хв. у м. Вишгород Київської області на вул. Шолуденка, 6 керування автомобілем Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт здійснення керування вищезазначеним транспортним засобом, зазначивши при цьому, що 14.07.2023 року близько о 17 годині вечора він приїхав до дружини у АДРЕСА_2 , де у подвір`ї будинку припаркував свій автомобіль. Близько 19 години того ж дня, ОСОБА_1 повернувся до свого автомобіля, який весь цей час стояв припаркований біля будинку, щоб забрати з транспортного засобу особисті речі. При цьому за кермо автомобіля ОСОБА_1 не сідав, їхати нікуди не збирався, жодних технічних функцій щодо приведення автомобіль у рух не виконував. Саме у цей момент, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , до нього підійшли працівники поліції. Тобто ОСОБА_1 у судовому засіданні акцентував увагу на тому, що працівники поліції підійшли до нього у момент, коли він не здійснював керування автомобілем.

Опитані у судовому засіданні працівники поліції категорично підтвердили, що в момент прибуття ними на парковку біля будинку № 6 по вул. Шолуденка у м. Вишгород Київської області вони побачили автомобіль Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався вперед-назад та намагався виїхати з парковки, однак не міг цього зробити. За кермом вказаного автомобіля, як і в цілому в самому транспортному засобі, знаходився лише громадянин ОСОБА_1 , який і здійснював керування ним. Жодних сумнівів у тому, що саме ОСОБА_1 здійснював керування вказаним транспортним засобом, у працівників поліції немає. Також працівники поліції зазначили, що фіксація обставин і подій вчинення ОСОБА_1 правопорушення здійснювалося ними не тільки на портативний відеореєстратор, але і за допомогою мобільних телефонів.

У матеріалах справи наявний DVD-R диск (а.с. 8), поміщений у паперовий конверт, що скріплений печатками Вишгородського РУП ГУНП в Київській області та підписом начальника САП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області. Сам диск містить на собі позначення синього кольору «Катеренчук ст. 130 ч. 1». При дослідженні вказаного диску судом встановлено наявність на ньому 6 (шість) файлів з відеозаписами: «0000000__0028B» тривалістю 15 хв. 00 сек., «0000000__0029B» тривалістю 15 хв. 00 сек., «0000000__0030B» тривалістю 15 хв. 00 сек., «0000000__0031B» тривалістю 15 хв. 00 сек., «0000000__0032B» тривалістю 15 хв. 00 сек., «0000000__0033B» тривалістю 05 хв. 26 сек. У свою чергу вищезазначені відеозаписи зроблені на нагрудну камеру працівника поліції і в своїй сукупності утворюють логічну, послідовну, хронологічну та безперервну картину обставин і подій вчинення ОСОБА_1 діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перший відеозапис («0000000__0028B»), як встановлено судом, розпочинається на парковці біля будинку № 6 на вул. Шолуденка у м. Вишгород Київської області, де працівники поліції поруч з автомобілем Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , який з відчиненими дверима, багажним відділенням стоїть посередині проїзної частини парковки, встановлюють особу ОСОБА_1 на основі його документів, які останній добровільно надає на їх вимогу. З цього ж відеозапису безпосередньо вбачається, що відеофіксація здійснюється працівниками поліції не тільки на нагрудну камеру, але і на мобільний телефон.

Після встановлення особи ОСОБА_1 , як встановлено при дослідженні першого відеозапису, працівниками поліції повідомляється останньому про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, на що сам ОСОБА_1 не надає жодних заперечень. У зв`язку з виявленням ознак сп`яніння працівники поліції неодноразово роз`яснили ОСОБА_1 його права відповідно до вимог ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 зазначив, що він перебував на парковці. Однак на уточнення працівників поліції щодо наявності відеофіксації факту руху автомобіля вперед-назад, наявності свідків факту керування автомобілем ОСОБА_1 , останній не висловлює жодних заперечень з приводу того, що він не здійснював керування вказаним транспортним засобом. З відеозапису вбачається, що працівниками поліції також пропонувалось ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння і в медичному закладі.

У подальшому, як безпосередньо чутно з відеозапису, ОСОБА_1 починає благати працівників поліції не складати відносно нього протокол за ст. 130 КУпАП, та не забирати в нього посвідчення водія, пропонує домовитися, на що йому працівниками поліції роз`яснюється про відповідальність за пропозицію, надання неправомірної вигоди. На додаток до цього ОСОБА_1 намагається переконати працівників поліції, що він не виїжджав на загальну дорогу, а пересувався лише на парковці, внаслідок чого не вчинив ніякого небезпечного діяння.

Як видно з першого відеозапису (починаючи з 05 хв. 30 сек.), ОСОБА_1 разом з працівником поліції сідає до поліцейського автомобіля, де продовжує благати працівників поліції поставитися до нього з розумінням, пробачити, «не карати», «не позбавляти прав» та іншим чином умовляти працівників поліції не здійснювати подальших процесуальних дій щодо складання адміністративних матеріалів. При цьому жодних заперечень ОСОБА_1 з приводу того, що він насправді не керував автомобілем, чи не перебував за його кермом, не висловлює.

На додаток до цього з 08 хв. 00 сек. першого відеозапису зафіксовано факт надання ОСОБА_1 працівникам поліції грошових коштів, що останніми було розцінено як факт надання неправомірної вигоди, у зв`язку з чим одразу здійснено виклик слідчої оперативної групи на місце зупинки транспортного засобу.

У подальшому протягом всього періоду часу, що зафіксований з першого по третій відеозаписи («0000000__0028B» «0000000__0029B», «0000000__0030B») до прибуття на місце події слідчої оперативної групи, ОСОБА_1 , не зважаючи на неодноразові зауваження працівників поліції та роз`яснення наслідків надання неправомірної вигоди, продовжував благати поставитися до нього з розумінням, не карати, відпустити тощо. При цьому на роз`яснення працівників поліції щодо неможливості керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не тільки підтверджує недопустимість такої поведінки, але і знову зазначає, що він перебував лише на парковці і не збирався виїжджати на дороги загального користування, тим самим обґрунтовуючи відсутність в його діях суттєвої небезпечності. Разом з тим жодних заперечень щодо того, що він не здійснював керування автомобілем протягом всього вищезазначеного часу ОСОБА_1 жодного разу так і не висловив.

Працівниками поліції залучаються два свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у присутності яких неодноразово пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу так і в медичній установі, на що останній відмовляється.

Також слід зазначити, що навіть після приїзду слідчої оперативної групи (відеозаписи «0000000__0032B», «0000000__0033B») та початку проведення невідкладних слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій ОСОБА_1 не тільки не заперечує факт керування автомобілем, але і підтверджує його як в особистих письмових поясненнях, так і в спілкуванні з працівниками поліції.

На всіх наявних відеозаписах працівниками поліції неодноразово було фактично обвинувачено ОСОБА_1 у здійсненні керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння: після безпосередньої зупинки автомобіля та встановлення особи, під час повідомлення про наявність ознак сп`яніння, всередині службового автомобіля працівників поліції, у присутності двох свідків, при яких пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у лікарні, при проведенні процесуальних дій слідчою оперативною групою, однак в жоден з цих моментів ОСОБА_1 не висловив заперечень щодо факту керування транспортним засобом.

У контексті вищезазначених обставин, які випливають з досліджених відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції, суд звертає увагу, що у судовому засіданні, що відбулося 04.12.2023 року захисник Філін Е.В. на питання суду безпосередньо, однозначно, чітко та категорично підтвердив, що за фактом надання ОСОБА_1 неправомірної вигоди працівникам поліції при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол серії ААБ № 079560 від 14.07.2023 року, який розглядається в межах даної справи) було розпочато кримінальне провадження. За результатами вказаного кримінального провадження вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.10.2023 року було затверджено угоду про визнання винуватості укладену між прокурором Вишгородської окружної прокуратури Київської області та обвинуваченим ОСОБА_1 , за його участі, як захисника та засуджено ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у вигляді штрафу. На додаток до цього, захисник Філін Е.В. зазначив, що ОСОБА_1 вже сплатив призначений вироком суду штраф у повному обсязі.

Таким чином, у судовому засіданні сторона захисту самостійно та добровільно підтвердила факт надання ОСОБА_1 неправомірної вигоди працівникам поліції у процесі складання останніми матеріалів даної справи про адміністративне правопорушення, а також факт засудження ОСОБА_1 за фактом вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Співставлення відомостей, наданих стороною захисту, з обставинами та фактами, зафіксованими на вищезазначених відеозаписах, дає можливість зробити висновок, що позиція ОСОБА_1 щодо того, що він не здійснював керування транспортним засобом є нелогічною, непослідовною, не узгоджується ані з його поведінкою на місці подій, ані з обставинами та фактами, що випливають з матеріалів справи, ані з обставинами та фактами засудження самого ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 369 КК України, що стосувалося обставин даного адміністративного правопорушення. За таких умов посилання ОСОБА_1 на те, що він не керував автомобілем Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , суд розцінює критично, оскільки така позиція є нічим іншим, як спробою уникнути відповідальності за скоєне.

Позиція суду щодо критичної оцінки пояснень ОСОБА_1 та встановлення факту керування транспортним засобом ґрунтується на підставі дослідження долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції, що були описані вище. При оцінці вказаних відеозаписів суд не сприймає доводи сторони захисту щодо їх недопустимості та неналежності як доказів з огляду на наступне.

Вище досліджені відеозаписи безпосередньо не розкривають та не відображають обставин і подій здійснення ОСОБА_1 технічній функцій водія зазначеного у протоколі транспортного засобу. Однак при цьому, керуючись стандартом доведення «поза розумним сумнівом», суд з категоричною впевненістю може зробити висновок, що зафіксовані на відеозаписах працівників поліції положення автомобіля посеред проїзної частини парковки біля будинку, поведінка самого ОСОБА_1 , відсутність в останнього жодних заперечень та зауважень, фактичне підтвердження ним факту керування автомобілем, надання відповідних пояснень не дають жодного іншого розумного пояснення зафіксованих обставин і подій як здійснення ОСОБА_1 керування зазначеним у протоколі транспортним засобом. Обставини і події, відображені на відеозаписах, логічно та розумно не узгоджуються з позицією сторони захисту, відповідно до якої ОСОБА_1 стояв біля автомобіля, коли до нього підійшли працівники поліції.

Доводи сторони захисту щодо того, що вказані відеозаписи з нагрудної камери працівників поліції є вибірковими, фрагментарними спростовуються дослідженням самих же відеозаписів у судовому засіданні, в якому встановлено, що фактично кожен з відеозаписів є логічним та хронологічним продовженням попереднього, а в своїй сукупності вони утворюють безперервну картину обставин і подій.

При оцінці доводів сторони захисту, що долучені відеозаписи не підписані електронним підписом відповідного суб`єкта владних повноважень, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Положення КАС України дійсно в окремих та чітко визначених випадках застосовується в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, при визначенні порядку оскарження постанов за результатами розгляду таких справ. Однак в аспекті доказів, їх видів, властивостей, порядку подання положення КУпАП у ст. 251, 252 не містять чіткої вказівки щодо можливості використання положень КАС України для врегулювання цих питань. У той же час стороною захисту не надано належного переконливого обґрунтування необхідності застосування положень КАС України в аспекті дослідження та оцінки електронних доказів.

Не зважаючи на те, що положення КУпАП взагалі не вирізняють види доказів, зокрема, залежно від їх характеру, процесуального джерела, форми тощо, суд звертає увагу, що у Постанові ККС ВС від 19.08.2021 року у справі № 756/8124/19 зроблено висновок, що: «Долучені до матеріалів провадження як речові докази CD-диски з відеозаписами обставин подій були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

Така позиція узгоджується із судовою практикою, де аналогічна правова позиції викладена в постанові Касаційного кримінального суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 677/2040/16-к (провадження № 51-5738км19)».

З наведених висновків вбачається не тільки можливість використання відеозаписів на дисках в процесі доказування в межах кримінального провадження, що безсумнівно має більш суворі стандарти доказування, ніж в межах справах про адміністративні правопорушення, але і про відсутність необхідності засвідчення таких відеозаписів електронним цифровим підписом.

Суд зазначає щодо доводів сторони захисту щодо розбіжності часу, який зазначається на відеозаписі нагрудною камерою працівника поліції, та часом, який міститься у протоколі. При дослідженні відеозапису «0000000__0032B» з нагрудної камери працівника поліції (08 хв. 06 сек. відеозапису) безпосередньо чутно, що слідчим перед проведенням слідчої (розшукової) дії оголошується дата та час її проведення, що становить 14.07.2023 року 20 год. 26 хв. У цей же момент на нагрудній камері працівника поліції зазначається 14.07.2023 року 19 год. 23 хв. Тобто, внаслідок невідомих технічних причин час, зазначений на відеозаписах нагрудною камерою, відстає від дійсного плину часу майже рівно на одну годину.

Оскільки перший відеозапис на долученому до матеріалів справи диску датується 14.07.2023 року 18 год. 15 хв., то з урахуванням вищевстановлених обставин можна припускати, що дійсний час на той момент становив 19 год. 12 хв., що цілком узгоджується з часом, зазначеним у протоколі. Слід зазначити, що виявлені розбіжності не створюють суттєві перешкоди у встановленні належності обставин і подій, зафіксованих на відеозаписах.

Крім того, як було встановлено, працівниками поліції здійснювалася відеофіксація не тільки на нагрудну камеру, але на мобільний телефон. У судовому засіданні від 07.09.2023 року працівниками поліції на власному мобільному телефоні було продемонстровано відеозапис, на якому зафіксовано ОСОБА_1 , який, сидячи за кермом автомобіля Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , їздить вперед-назад по парковці біля будинку № 6 на вул. Шолуденка, м. Вишгород Київської області. У цьому ж судовому засіданні стороною захисту було заявлено усне клопотання про витребування вказаного відеозапису з метою його дослідження та подальшої категоричної оцінки. Дане клопотання сторони захисту було задоволено, та листом від 08.09.2023 року (а.с. 50) вказаний відеозапис було витребувано з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

На зазначений лист надійшла відповідь з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 12.09.2023 року № 4655вх, до якої долучено CD-R диск (а.с. 55-56). При дослідженні вказаного диску судом встановлено наявність на ньому одного файлу з відеозаписом «IMG_3638» тривалістю 08 хв. 50 сек. На вказаному відеозаписі відображено як працівники поліції підходять до автомобіля Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 , який з ввімкненим двигуном, котиться назад. За кермом вказаного автомобіля, як і в цілому всередині транспортного засобу, знаходиться лише один ОСОБА_1 , який, ігноруючи вимоги працівників поліції зупинити автомобіль, починає потім їхати вперед, після чого лише остаточно зупиняє транспортний засіб. Таким чином, на вказаному відеозаписі зафіксовано безспірний факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Стороною захисту як у судовому засіданні, так і письмово (а.с. 61-64) висловлено заперечення щодо допустимості та належності вказаного відеозапису. Заперечення були мотивовані тим, що даний відеозапис зроблений на невідомий технічний засіб, що є грубим порушенням Інструкції № 1026.

В аспекті належності вказаного відеозапису суд звертає увагу, що такий самий відеозапис досліджувався судом безпосередньо у судовому засіданні від 07.09.2023 року безпосередньо з мобільного телефону працівника поліції. Останнім до того ж було підтверджено, що саме на цей мобільний телефон здійснювалася також відеофіксація. На момент дослідження відеозапису безпосередньо з технічного пристрою, за допомогою якого здійснювалася відеозйомка, у сторони захисту не було жодних сумнівів чи заперечень щодо належності такого відеозапису, а також щодо технічного пристрою, за допомогою якого цей відеозапис зроблений.

Натомість при дослідженні відеозаписів з нагрудної камери, що були описані вище, встановлено факт застосування працівниками поліції мобільного телефону паралельно з нагрудною камерою. При дослідженні ж самого відеозапису з мобільного телефону судом встановлено, що на 04 хв. 47 сек. відеозапису («IMG_3638») за допомогою функцій стоп-кадру зафіксовано наручний годинник ОСОБА_1 положення великої та маленьких стрілок на якому вказують на час 19 год. 20 хв., що узгоджується з часом, зазначеним у протоколі. А вже починаючи з 05 хв. 18 сек., вказаний відеозапис фактично хронологічно, логічно, змістовно узгоджується та переплітається з першим відеозаписом, що записаний був на нагрудну камеру працівника поліції («0000000__0028B»). Це підтверджується шляхом порівняння відповідних проміжків цих двох відеозаписів, з яких вбачається наявність однакових за змістом розмов між ОСОБА_1 та працівниками поліції, однакове положення автомобіля Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Таким чином, жодного сумніву у тому, що обставини та події, зафіксовані на відеозаписі, зробленому на мобільний телефон працівника поліції, відносяться до обставин даної справи у суду немає.

Оцінюючи допустимість вказаного відеозапису як доказу, суд критично ставиться до позиції сторони захисту щодо неможливості використання працівниками поліції інших технічних пристроїв, крім нагрудної камери.

Зі змісту ст. 251 КУпАП вбачається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, чинне законодавство, що визначає порядок провадження у справах про адміністративне правопорушення, не забороняє та не обмежує працівників поліції, як суб`єктів, уповноважених на збирання доказів, в процесуальних засобах та джерелах отримання і збирання таких доказів. Тобто, чинне законодавство не забороняє працівникам поліції для фіксації правопорушення використовувати будь-які інші засоби, відмінні від нагрудної камери.

Вказаний висновок узгоджується з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», в якій прямо передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Всупереч переконанню сторони захисту Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026 відповідно до п. 1 Розділу І - регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Таким чином, Інструкція № 1026 визначає не вичерпний перелік технічних засобів, які можуть застосовувати працівники поліції для фіксації правопорушень, а регламентує порядок застосування визначених в інструкції технічних засобів. Положення вказаної інструкції не містять жодного припису ані про заборону використання інших засобів, ані про необхідність використання лише тих пристроїв, що в ній перелічені. Це узгоджується з положеннями ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки саме цей припис за своїм змістом і стосується правової можливості працівників поліції використовувати різні технічні засоби для фіксації правопорушень, а не тільки нагрудну камеру.

Відсутність відомостей щодо технічного пристрою, за допомогою якого здійснювалася відеофіксація, може мати суттєве значення при оцінці відеозапису, коли є сумніви в його належності, допустимості в аспекті оригінальності походження, можливості підробки тощо. Але сама по собі лише відсутність цих відомостей без прив`язки до того, на що це може впливати в аспекті властивостей відповідного доказу, не є абсолютною підставою для недопустимості відеозапису.

З огляду на вищевикладене суд не вбачає жодних ознак недопустимості долученого до матеріалів справи відеозапису з мобільного телефону працівників поліції.

На основі вищевикладеного суд приходить до висновку доведеності факту керування ОСОБА_1 14.07.2023 року о 19 год. 13 хв. у м. Вишгород, вул. Шолуденка, 6 автомобілем Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.

Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак алкогольного сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів такого огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

У судовому засіданні ані ОСОБА_1 , ані його захисник Філін Е.В. не заперечували факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичній установі. Сам ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні, що відмовився від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, оскільки не керував автомобілем.

Опитані працівники поліції також категорично та безумовно підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За результатами дослідження всіх наявних у матеріалах справи відеозаписів безпосередньо вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на те, що учасниками судового провадження не заперечувався факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки автомобіля, так і в закладі охорони здоров`я, враховуючи, що даний факт підтверджується наявними матеріалами справи, то суд приходить до висновку щодо доведеності факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення обґрунтованим, розумним, послідовним, таким, що логічно узгоджується зі встановленими обставинами та фактами, а також таким, що безумовно та беззаперечно підтверджується наданою сукупністю належних, достовірних, допустимих доказів, які виключають будь-який обґрунтований сумнів та інші версії розвитку подій, логічно пояснюють висунуте обвинувачення.

У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079560 від 14.07.2023 року (а.с. 1), складений у присутності ОСОБА_1 та особисто ним підписаний; зауважень та заперечень щодо протоколу та відомостей, викладених у ньому, не виявлено; містить пояснення ОСОБА_1 , в яких він підтверджує факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки автомобіля, так і в медичному закладі;

- наявними у матеріалах справи відеозаписами, що записані у файли на диски (а.с. 8, 56), в яких судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку;

- поясненнями ОСОБА_1 , в яких він підтвердив факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичній установі;

- Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 14.07.2023 року (а.с. 3), в яких зафіксовано підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також його відмова від проходження огляду як на місці зупинки автомобіля, так і в спеціальному медичному закладі;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 14.07.2023 року, в яких зазначено, що останні були залучені працівниками поліції у якості свідків того, що 14.07.2023 року за адресою м. Вишгород вул. Шолуденко б.6, у їх присутності працівники поліції запропонували водієві транспортного засобу марки Renault, державний номерний знак НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_1 , пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер на місці зупинки, або проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовився; з ротової порожнини водія ОСОБА_1 чути запах алкоголю;

- водійським посвідченням ОСОБА_1 , з якого вбачається наявність у нього права керування транспортними засобами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова ОСОБА_1 , як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Внаслідок цього з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас