ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4339/23 Головуючий в 1 інст. Петренко Л.В.
Провадження № 33/807/803/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Железняк Кранг І.В., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Железняк Кранг І.В. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює юрисконсультом ТВО Департаменту освіти та науки, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 , 1 травня 2023 року о 15 годині 30 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Стефанова, 44, керував автомобілем «Mitsubishi Pajero» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком № 3040 від 1 травня 2023 року лікар ОСОБА_2 КНП «ОКЗ з НПД» Запорізької обласної ради, від керування відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР, чим порушив вимоги пункту 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Железняк Кранг І.В. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд формально пославшись на перелік матеріалів справи, не досліджував фактичні обставини, не спростував в постанові факти, які викладені в поясненнях.

Не погоджується з висновками місцевого суду про те, що вина ОСОБА_1 доводиться, окрім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення.

Наголошує, що сам по собі протокол не може слугувати доказом вини ОСОБА_1 .

Вважає, що показання ОСОБА_3 не свідчити про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, оскільки він є зацікавленою особою і іншим учасником ДТП.

Працівник поліції під час події надиктовував ОСОБА_3 пояснення, що є істотним порушенням.

Інша особа замість ОСОБА_3 писала письмові пояснення.

Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_3 не допитувався, як свідок.

Захисник наголошує, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що не вживав наркотичних засобів, під їх впливом не перебуває, та вимагав проведення додаткового обстеження, лабораторних досліджень.

Під час обстеження у ОСОБА_1 були відсутні порушення мовної сфери. Відповідно до відеозапису не зафіксовано порушення опорно-рухового апарату.

Данні висновку від 01.05.2023 року та висновку експерта №13355 різняться, оскільки під час події виявлено наявність трьох наркотичних речовин, а під час експертизи лише одну.

Наголошує, що висновок № 3040 та висновок № 13355 є неналежними та недопустимими доказами в справі через істотне порушення вимог закону.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Заслухавши захисника адвоката Железняк Кранг І.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду дійшов до таких висновків.

Постановою районного суду від 16.10.2023 року до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на письмові докази, які містяться в матеріалах справи, надавши їм належну правову оцінку.

Так, відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД №407502 (а.с.1) ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 1 травня 2023 року о 15 годині 30 хвилин в м. Запоріжжя, вул. Стефанова, 44, керував автомобілем «Mitsubishi Pajero» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння. Стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком № 3040 від 1 травня 2023 року лікар ОСОБА_2 КНП «ОКЗ з НПД» Запорізької обласної ради, від керування відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР, чим порушив вимоги пункту 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ПДР України підтверджується наступними доказами:

- направленням на огляду водія транспортного засобу (а.с.3), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді: зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість, поведінка, яка не відповідає дійсності;

- медичним висновком від 01.05.2023 року за №3040 (а.с.4), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події перебував в стані наркотичного сп`яніння;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 (а.с.5), в яких він вказав, що він стояв неподалік будинку № 44 на вулиці Стефанова, побачив що його зачепив автомобіль, після цього здійснив аварійну зупинку. Через деякий час в автомобіль його під керуванням в`їхав інший автомобіль «Mitsubishi Pajero» д.н. НОМЕР_1 , після чого його автомобіль викинуло на тротуар і в подальшому він врізався в перешкоду;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.6), в яких він вказав, що він під час події рухався на транспортному засобі по вул. Стефанова, прямуючи додому. Під час руху сталося ДТП. Вказує, що рухався зі швидкістю 50-60 км/год. Перед ним їхав транспортний засіб чорного кольору і не очікувано змінив напрямок свого руху в іншу смугу для руху. Після чого ОСОБА_1 побачив, що перед ним автомобіль, який зупинився без габаритів та сигналів оповіщення зупинки. Внаслідок вказаного, ОСОБА_1 почав здійснювати екстрене гальмування, намагаючись зупинити свій автомобіль і запобігти ДТП. Однак, в подальшому він в`їхав в лівий бік автомобіля «Шевроле» білого кольору.

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.10), який містить відеозаписи з місця події та в спеціалізованому медичному закладі та яких вбачається те, що ОСОБА_1 як водій транспортного засобу став учасником ДТП, пройшов огляд в спеціалізованому медичному закладі, де було встановлено що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння;

- актом огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.05.2023 року за №3040 (а.с.60), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав клінічні ознаки наркотичного сп`яніння (блідість обличчя, збуджений стан, поведінка ейфорична, зіниці розширені, реакція на світло млява, пальце-носова проба з порушеннями, тремтіння пальців рук) та за результатами проходження огляду встановлено, що під час події ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння;

- результатом імунохроматографічного дослідження № 1665 від 01.05.2023 року (а.с.61), яким встановлено, що результат дослідження біологічного середовища ОСОБА_1 на наявність наркотичних речовин позитивний;

- декларацією про відповідність №06-а (а.с.64), якою встановлено, що застосування тесту «Wondfo» дійсне до 24.01.2026 року, що відповідає вимогам технічного регламенту щодо медичних виробів для діагностики, затвердженого постановою КМУ №754 від 02.10.2013 року;

- висновком експерта судово-медичної токсикології КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР Бала Н.В. №13355 від 31.07.2023 року (а.с.78-85), яким встановлено, що у відділ судово-медичної токсикології доставлена опечатана картонна коробка. Порушень упаковки не виявлено. На флаконі міститься запис: об`єкт дослідження: конт. зразок сечі. № проби: 3040. Дата і час відбору: 01.05. 17:20; ПІБ обстеж. Не згоден. ОСОБА_1 ПІБ мед. прац. Підпис». Експертом встановлено, що доставлена сеча від ОСОБА_1 , яка була відібрана 01.05.2023 року є придатною для судово-токсикологічного дослідження. При судово-токсикологічному дослідженні в доставленому зразку сечі від громадянина ОСОБА_1 виявлена небезпечна психотропна речовина з групи похідних фенілалкіламінів, якою є метамфетамін. Надати відповідь, що до наявності канабіноїдів не можливо, у зв`язку з недостатньою кількістю доставленого об`єкту.

Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини.

Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, доводи про те, що матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.9а ПДР України спростовані зокрема змістом відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 став учасником ДТП, його було доставлено до медичного закладу для огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння. Під час події ОСОБА_1 дійсно пройшов огляду, результат якого є позитивним - водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння. В лікарні, ОСОБА_1 виражав недовіру до проведеного огляду, зокрема до тестів на наркотики. Лікар запропонував йому в разі недовіри придбати самостійно тест в аптеці для проведення дослідження, однак ОСОБА_1 відповів, що потреби в цьому не має, оскільки згоден та довіряє результату. Зафіксовано, що під час події медичний працівник запаковував біологічне середовище, яке було відібрано у ОСОБА_1 .

Відповідно до змісту медичного висновку від 01.05.2023 року, акту огляду за №3040, результату дослідження №1665 та висновку експерта від 31.07.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 мав виражені клінічні ознаки наркотичного сп`яніння та в його біологічному середовищі було знайдено наявність наркотичної речовини, що поза розумним сумнівом доводить, що він порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції необґрунтовано взялися до уваги показання ОСОБА_3 , як доказ винуватості ОСОБА_1 , оскільки його покази підтверджують лише факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а не як доказ встановлення чи спростування наявності в біологічному середовищі ОСОБА_1 наявність наркотичної речовини. Такі посилання апелянта є необґрунтованим.

Вимоги КУпАП не зобов`язують в імперативному порядку здійснювати безпосереднє дослідження, зокрема пояснень ОСОБА_3 , а тому доводи апелянта, що останній не допитувався судом є також необґрунтованими.

Щодо доводів про те, що ОСОБА_1 вимагав додаткового дослідження під час події, апеляційним судом встановлено наступне.

Так, ОСОБА_1 , перебуваючи в спеціалізованому медичному закладі, здав свої біологічні матеріали для дослідження, в подальшому він поставив під сумнів результати. Однак, відмовився від пропозиції лікаря особисто придбати тест для наркотиків, і в подальшому відповів, що відмовляється від повторного дослідження та згоден з результатами.

Таким чином, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та такими, що спростовується матеріалами справи.

Суд також відхиляє доводи, що висновки експерта та висновки спеціалізованого медичного закладу суперечать один одному, виходячи з наступного.

Дійсно встановлено, що висновок спеціалізованого медичного закладу від 01.05.2023 року містить найменування трьох наркотичних речовин, а висновок експерта лише один,.

Однак, судовим експертом встановлено, що під час події у сечі ОСОБА_1 виявлено метамфетамі, що узгоджується з медичним висновком від 01.05.2023 року. Щодо встановлення наявності інших речовин у висновку експерта вказано, що для такого дослідження недостатньо у зв`язку із недостатньою кількістю доставленого для дослідження об`єкту.

Суд вважає, що така розбіжність не спростовує той факт, що у сечі ОСОБА_1 містилися наркотичні речовини, що поза розумнім сумнівом дає розуміння для єдиного висновку, що ОСОБА_1 під час події порушив вимоги п.2.9а ПДР України.

Відсутність порушення мовної сфери, опорно-рухового апарату на відеозаписі, як наголошує захист не спростовує висновків, що ОСОБА_1 перебував в стані сп`яніння, що узгоджується з матеріалами справи, зокрема визначення клінічних ознак сп`яніння та результатів дослідження біологічного середовища ОСОБА_1 .

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, в їх сукупності, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п.2.9а ПДР України.

Дії, вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

Адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до положень ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, відношення до вчиненого.

Неправильного застосування норм матеріального прав або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд вважає, що постанова районного суду, прийнята щодо ОСОБА_1 , є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Железняк Кранг І.В. залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/4339/23