Провадження № 33/4808/797/23
Категорія ст. 122-4 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Гриновецький
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Гриновецький Б.М., розглянувши справу про адміністративні правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду від 17.10.2023 року щодо нього,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1

визнаний винуватим за ст.ст.122-4, 124 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП на нього накладено штраф в розмірі 3400 грн.

ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 23.08.2023 о 18 год 29 хв в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця, 110 керуючи транспортним засобом «Audi 80» н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований «Volkswagen Golf» н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Після чого ОСОБА_1 , будучи причетним до ДТП, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1, 2.10а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст.ст.124, 122-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції взагалі не досліджував наявні в матеріалах справи докази та не дав їм належну правову оцінку. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_1 взагалі не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а також що він не підтримує та відмовляється від пояснень наданих ним під час спілкування з поліцейськими та складання протоколу про адміністративне правопорушення, так як на нього постійну тиснули кілька працівників поліції і йому не була надана можливість скористатись послугами адвоката. Повідомляє, що судом першої інстанції не враховано той факт, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП та не повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді. Стверджує, що протокол про адміністративні правопорушення складений з грубим порушенням чинного законодавства України, а факти викладені в ньому є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а саме у протоколі графа свідки чи потерпілі взагалі не заповнена, що свідчить про істотні порушення при складанні протоколу. Акцентує увагу на тому, що працівниками поліції належним чином не було роз`яснено право на адвоката, що є порушенням ст. 254 КУпАП. Вказує, на те, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, які б поза розумним сумнівом підтверджували б те, що ОСОБА_1 вчинив ДТП та залишив місце події, оскільки взагалі не керував транспортним засобом. Зазначає, що таким чином, наявні в матеріалах адміністративної справи докази не підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП з об`єктивної стороною такого правопорушення, та не доводить факту керування ним транспортним засобом. Клопоче про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки він з 17.10.2023 року по 27.10.2023 року включно перебував на лікуванні, що позбавило його можливості подати апеляційну скаргу у строки, які передбачені КУпАП. Враховуючи наведені обставини, просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі.

Як з`ясовано, апеляційний строк у цій справі не пропущено, апеляційна скарга вчасно направлена на адресу Івано-Франківського міського суду.

З`ясувавши обставини справи, проаналізувавши апеляційні доводи, пояснення сторін, апеляційний суд прийшов до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 7, 280, 283 КУпАП постанова судді в справі про адміністративне правопорушення повинна бути законною й обґрунтованою.

Оскаржена постанова суду цим нормам закону не відповідає, тому підлягає скасуванню через істотні процесуальні порушення.

При цьому судом не враховано, що згідно конституційних й конвенційних принципів верховенства права, законності й змагальності сторін - людина, її права та свободи є найвищими цінностями і визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суди зобов`язані неупереджено і неухильно дотримуватися вимог Конституції України та чинних законів і міжнародних договорів.

Судом першої інстанції не враховано вимоги практики ЄСПЛ про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства.

В діях ОСОБА_1 є певні ознаки пред`явленого правопорушення, але його вину не підтверджено у встановленому законом порядку поза розумним сумнівом.

Постанова суду не може залишатися в силі через істотні процесуальні порушення, в тому числі права особи на захист.

Суд не мав процесуального права проводити судовий процес без даних про вручення ОСОБА_1 копії протоків про правопорушення. Апелянт подав в апеляційному суді цю копію протоколу, яка через неякісне виготовлення не піддається читанню. Апеляційний суд розцінює це як істотне порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки йому фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення, йому не вручено належний акт звинувачення, що передбачено ст. 254 КУпАП. Таке порушення є процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності. Суд не має повноважень на вручення нової копії протоколу, оскільки не є стороною обвинувачення. Це може бути виконано лише працівником поліції.

Апеляційний суд не може спростувати доводи апелянта, які підтверджується відеозаписом події про те, що ОСОБА_1 перед початком і при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння, не було належним чином забезпечено право на реальну допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його конституційного права на правовий захист (ст. 59 Конституції України) і ставить під сумнів висновок суду про доведеність його вини, що в силу правового принципу «плодів отруєного дерева» дає підстави визнати всі здобуті поліцейськими дані у цій справі недопустимими доказами.

Вказане порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що за вказаних порушень постанова суду підлягає скасуванню, а справа підлягала б направленню на новий судовий розгляд. Однак, ст. 294 КУпАП не передбачає такого права апеляційного суду.

Для перевірки доводів апеляційної скарги слід проводити дослідження окремих доказів, давати їм правову оцінку. Однак для цього існує процесуальна перешкода у вигляді строку давності у цій справі.

Згідно ст. 247 п.7 КУпАП розпочата справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю внаслідок закінчення строків накладення стягнення та у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день пройшов 3-місячний строк давності накладення стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, у цій справі, то постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження на підставі вказаної норми закону без підтвердження вини й без виправдання ОСОБА_1 .

Вище вказана норма є процесуальною перешкодою після закінчення строку давності для подальшого продовження судового провадження з метою з`ясування і встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, дослідження й перевірки доказів про наявність чи відсутність вини особи у вчиненні правопорушення.

Закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є несумісними рішеннями і прийняття таких рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на законність, правову визначеність, верховенство права і справедливий суд, що визначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Така позиція апеляційного суду переконливо узгоджується з однозначними положеннями ст. 284 КУпАП про те, що рішенням, яке підтверджує вину особи, є лише постанова про накладення адміністративного стягнення. Постановою апеляційного суду на ОСОБА_1 стягнення не накладається.

Позиція апеляційного суду також узгоджується з рішенням ЄСПЛ від 9.01.2013 року «Волков проти України», де в п. 137 вказано, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства»). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Наявність або відсутність вини встановлюється під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, лише якщо на час розгляду справи не закінчився строк давності.

З наведеного слідує, що законодавець надав правову можливість за встановлений законом строк (у цій справі 3 місяці з моменту виявлення) притягнути винну особу до відповідальності. Якщо суд не вкладається у цей строк, то справа має бути невідкладно закрита за строком давності без підтвердження чи спростування вини правопорушника.

Зазначений правовий інститут є формою відмови держави від притягнення особи до відповідальності.

Апеляційні доводи апелянта про закриття справи за відсутністю в його діях складу вказаних правопорушень, не може бути задоволено з тих же наведених вище підстав, оскільки апеляційний суд через закінчення строку давності позбавлений процесуальної можливості досліджувати й оцінювати докази.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

К е р у ю ч и с ь ст. 294 КупАП,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Івано-Франківського міського суду від 17.10.2023 року щодо нього скасувати, провадження у справі закрити на підставі ст. 247 п.7 КУпАП у зв`язку з закінченням строку давності.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Б.М. Гриновецький