Справа № 471/1322/23
Провадження №3/471/632/23
Номер рядка звіту 307
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" листопада 2023 р.

Суддя Братського районного суду Миколаївської області Гукова І.Б., за участю секретаря Прокопчук Н.Г., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 1 Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягувалась,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення;

встановив:

Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 168938 від 30.10.2023 року, 29.10.2023 року о 17 год. 00 хв., гр. ОСОБА_2 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинила сварку зі своїм чоловіком гр. ОСОБА_3 під час якої виражалася на його адресу нецензурною лайкою, та завдала тілесних ушкоджень, вдаривши останнього ножем по руці чим вчинив домашнє насильство, психологічного та фізичного характеру.

В судове засідання ОСОБА_2 з`явилась, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила , що під час сварки з чоловіком оборонялась.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») no. 16437/04 ECHR 14.02.2008 у §43 зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення поза розумним сумнівом (див. вищенаведене рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445).

Під час судового ОСОБА_2 суду пояснила, що 29.10.2023 року у вечірній час чоловік вчинив з нею сварку під час якої почав її бити, вона захищаючись взяла ніж, щоб налякати чоловіка, однак з необережності нанесла йму поріз руки.

У судовому засіданні, особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 було надано послідовні та логічні пояснення, викладені вище, що не викликають сумніву щодо їх достовірності, тому суд бере їх до уваги.

Згідно з положеннями ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові. Крайня необхідність через її правомірність та відсутність складу правопорушення виключає адміністративну відповідальність.

ОСОБА_2 діяла в умовах крайньої необхідності, оскільки ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Наведені обставини підтверджено відеодоказами, які було надано ОСОБА_2 у судовому засіданні.

Враховуючи доводи особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення у сукупності з іншими фактичними даними, дослідженими судом, спростовують викладені у протоколі про адміністративне правопорушення факти, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 діяла в умовах крайньої необхідності для відвернення більшої шкоди, вина особи не доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. У зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП. Пунктом 4 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо вчинення дії особою відбувалось в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 23, 24, 30, 33, 245, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити у зв`язку з вчиненням правопорушення в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення

Суддя - Гукова І.Б.