Справа № 308/6688/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
23.05.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі представника Закарпатської митниці ДМС Селеша О.Я., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Жук Л. Б. в інтересах ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2021 року щодо
ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце народження та проживання АДРЕСА_1 ; місце роботи тимчасово не працює; закордонний паспорт НОМЕР_1 від 04.10.2018 року; орган, що видав 7319, ідентифікаційний код платника податків,
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
В апеляційній скарзі представниця особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатка Жук Л. Б., вказує на те, що постанова суду є незаконною, тому має бути скасована, а провадження у справі закрито за малозначністю адміністративного правопорушення, вилучений товар необхідно повернути власниці. Апелянтка вважає, що протокол про порушення митних правил складений на ОСОБА_1 безпідставно, оскільки вилучений товар, вага якого не перевищує 50 кг та ціна якого коливається у межах норми, тобто приблизно у 500 євро, належить іншій особі - ОСОБА_2 , яка через Інтернет оплатила його вартість. Зазначає, що висновок експерта є сумнівним, оскільки у ньому вказано завищену вартість вилученого товару, ніж вона є насправді. Стверджує, що в діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення цього правопорушення, це передовсім підтверджується тим, що доступ до товарів був відкритий, водій обрав проходження митного контролю у режимі «червоного коридору» та пред`явив увесь переміщуваний ним товар для контролю. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за малозначністю адміністративного правопорушення, а затриманий товар повернути власниці.
Заслухавши думку представника Закарпатської митниці ДМС Селеша О. Я., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисниці, адвокатки Жук Л. Б., які належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку SMS - повідомлення від 01.02.2023. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вищевказаних осіб, береться до уваги те, що від вказаних осіб не надходило заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на інший термін. Окрім того, приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вказаних вище осіб, апеляційний суд також бере до уваги і те, що судовий розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема: 18.10.2021 (а. с. 102), 27.04.2022 (а. с. 104), 11.10.2022 (а. с. 106), 30.01.2023 (а. с. 109), що неявка цих осіб, з огляду на приписи ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.
Так, згідно зі ст. ст. 245, 252 КУпАП та ст. 486 МК України, завданнями провадження у справі про порушення митних правил і обов`язками органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне, і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, ст. 489 МК України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.
Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, що судове рішення є законним та обґрунтованим.
Вказані докази, на переконання апеляційного суду, є належними, достатніми та допустимими, отримані у передбаченому законом порядку, у своїй сукупності підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для справи.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що головний державний інспектор відділу митного оформлення №4 митного поста «Тиса» Рабцун В. Т., який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні процесуального документу щодо ОСОБА_1 , що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 , та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані не вказувалось у суді першої інстанції, і не вказується в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи про порушення митних правил, протокол за вчинення якого складено щодо ОСОБА_1 , дотримані вимоги матеріального та процесуального права, що обставини, за яких ОСОБА_1 , порушив митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація його дій за ст. 472 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам. Тому жодних підстав для висновку про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови, апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд констатує, що відповідно до вимог ст. ст. 486, 489 МК України, місцевий суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 повно, всебічно та об`єктивно з`ясував всі обставини справи, дослідив у судовому засіданні наявні у справі докази, дав їм належну правову оцінку та ухвалив мотивоване, законне рішення.
При оцінці доводів апеляційної скарги апеляційний суд також бере до уваги таке.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 4 статті 374 МК України товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.
Норма частини першої цієї статті застосовується у разі, якщо особа, яка ввозить товари на митну територію України, в`їжджає в Україну не частіше одного разу протягом однієї доби. З метою забезпечення дотримання цієї умови посадові особи органів охорони державного кордону, які здійснюють паспортний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, безпосередньо в процесі здійснення такого контролю інформують посадових осіб митних органів про громадян, які в`їжджають в Україну частіше одного разу протягом однієї доби. У разі якщо товари в обсягах, що не перевищують обмежень, встановлених у частині першій цієї статті, ввозяться на митну територію України особою, яка в`їжджає в Україну частіше одного разу протягом однієї доби, такі товари підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, які видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 377 МК України, товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.
Відповідно до ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Стаття 472 МК України передбачає відповідальність недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , не заявив за встановленою формою точних відомостей про переміщувані ним через митний кордон України товари, які підлягають обов`язковому письмовому декларуванню.
Доводи апеляційної скарги про те, що з оцінкою вартості товару сторона захисту не погоджується, оскільки висновок експерта щодо вартості товару є сумнівним, неналежним доказом у справі, - вказані твердження апеляційний суд розцінює критично з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Відповідно до вимог ст. 495 МК України та ст. 251 КУпАП доказами в справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються також висновком експерта, проведеного відповідно до вимог ст. 515 МК України та ст. 273 КУпАП.
Під час розгляду справи, не вказувалось на будь-які порушення вимог законодавства при проведенні товарознавчої експертизи товару, на неправильність чи неповноту при проведенні та складанні висновку, а також не заявлялось жодних клопотань про призначення експертного дослідження.
Тому, беручи до уваги вищенаведене, апеляційним судом, належним доказом щодо вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, визнається наявний у матеріалах справи вказаний вище експертний висновок від 03.07.2020, у зв`язку з чим, вартість товару безпосереднього предмету порушення митних правил, що становить 103799, 25 грн визнається достовірною і такою, що ґрунтується на вимогах чинних нормативно-правових актів.
Будь-яких інших висновків експертів про вартість переміщуваного ОСОБА_1 товару, окрім вищевказаного, матеріали справи не містять.
Доводи адвокатки Жук Л. Б. про те, що вартість товару є значно нижчою від тієї, що вказана експертом у висновку, що підтверджується долученими стороною захисту документами, до того ж, відповідно до яких товар, вказаний у протоколі належить ОСОБА_2 .
Дослідивши наявні у матеріалах справи надані стороною захисту документи, апеляційний суд вважає, що наявність таких жодним чином не впливає на обґрунтованість експертного висновку, а відтак правильність визначеної експертом вартості товару - 103799, 25 грн, з огляду на те, що документи, які долучені стороною захисту до матеріалів справи не перекладені на українську мову (а. с. 50-53; 56; 59; 62-63; 67; 69), тому такі, як неналежні, до уваги судом не беруться.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 472 МК України правопорушення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення та закриття провадження у справі, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
При цьому, апеляційний суд констатує, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, відтак правильно застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення, який передбачено санкцією ст. 472 МК України, належним чином умотивувавши судове рішення.
Також апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу та конфіскації товару безпосереднього предмету порушення митних правил, - є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.
Погоджуючись із видом та розміром накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у тому числі стягнення у виді штрафу в розмірі у розмірі 123 303,37 грн, що відповідає вартості безпосередніх предметів порушення митних правил, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною захисту не надано належних, достовірних та переконливих доказів, які б спростовували загальну вартість товару безпосереднього предмету порушення митних правил, яка встановлена експертним висновком від 03.07.2020 та свідчили про те, що вартість товару є нижчою за ту, що встановлена цим експертним висновком.
Тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством та попередження вчинення ним нових правопорушень.
На інші доводи, які можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не встановлені.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і визнаються безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не має права самостійно витребовувати докази, викликати свідків, призначати експертизи, тощо; те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі й про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, і будь-яких клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Жук Л. Б. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2021 року щодо ОСОБА_1 , залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН