ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Атаманюка Ігора Леонідовича на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю:

захисника Атаманюка І. Л.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 21.10.2023 року о 7 год. 10 хв. на а/м М-30 1055 км Стрій-Ізварине водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ TFG9YO д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) і на вимогу працівника поліції відмовився на нагрудну бодікамеру від продуття алкотестеру «Драгер» та проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Посилається на те, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог процесуального закону, а саме розглянув справу без виклику ОСОБА_1 та його захисника, чим позбавив його права надати пояснення, докази, заперечення та право на правову допомогу, а також суд першої інстанції дослідив докази з порушенням принципу змагальності та доведеності їх перед судом, а також дійшов висновків на підставі неналежних та недопустимих доказів, зокрема відеозапису з бодікамери працівника поліції, який не засвідчений електронним цифровим підписом. Зазначає, що у справі відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що виключає можливість притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Письмове пояснення про визнання ОСОБА_1 своєї вини та прохання розглядати справу без нього та його захисника є недопустимим та недостовірним доказом, оскільки відібране 21.10.2023, не містить відомостей ким воно відібране, на направлене на ім`я голови суду, тоді як справа розподілена на суддю Врону А. О. Вказує, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки в протоколі не зазначено марку та номер бодікамери та не засвідчений електронним цифровим підписом. Акт огляду на стан сп`яніння також є недопустимим доказом, оскільки у ньому відсутні відомості про дату, час та місце його складення. зазначає, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КП "Павлоградська лікарня інтенсивного лікування" від 21.10.2023 до якої він звернувся о 10 годині 55 хвилин. вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, дійшовши висновку про наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, проте залишив поза увагою, що відмова водія від огляду на місці зупинки транспортного засобу не тягне відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні захисник Атаманюк С. О. підтримав апеляційну скаргу та з підстав, вкладених у скарзі просив її задовольнити, постанови суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Повідомив, що ОСОБА_1 повідомлений про час та дату апеляційного розгляду та просив розглядати справу у його відсутність.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до порушення проведення порядку огляду водія на стан сп`яніння, введення його в оману щодо порядку та наслідків відмови в проходженні медичного огляду, відсутності доказів керування та зупинки транспортного засобу, апеляційний суд, доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 272637 від 21.10.2023; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Alcotest 6810 та від огляду у закладі охорони здоров`я; в письмових поясненнях, наданих 21.10.2023 року, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від продуття алкотесту та проходження мед огляду для встановлення стану сп`яніння відмовився на місці зупинки від керування відсторонений, з даною подією згоден, а також відеозаписом з бодікамери інспектора ВРПП від 21.10.2023 року.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Позиція захисника в апеляційній скарзі зводиться до твердження, що у матеріалах справи відсутні докази керування останнім транспортним засобом, оскільки цей факт не підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції.

З такими твердженнями захисту суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

Факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у рішенні суду, підтверджується поясненнями самого ОСОБА_1 , який на відеозаписі на питання працівника поліції пояснив куди їхав на транспортному засобі та не заперечував факту керування та того факту, що він був водієм.

Крім того, згідно з протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, ОСОБА_1 було зупинено на блок-посту на а/ш М-1301055 Стрій-Ізварине.

ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом та не надавав пояснення, що не він керував автомобілем, а навпаки в протоколі зазначив, що він керував транспортним засобом.

Безпідставними є і доводи захисника про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , які спростовуються положеннями пункту 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень та житла громадян при забезпеченні заходів правового режиму воєнного стану, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1456, відповідно до яких уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду водія як на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціальних технічних приладів, так і від медичного огляду в закладі охорони здоров`я, чим порушив вимогу 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції та поясненнями на місці події самого ОСОБА_1 , тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 21.10.2023 самостійно пройшов медичний огляд за результатами якого не перебував у стані алкогольного сп`яніння, відхиляються апеляційним судом, оскільки як видно з медичного висновку, долученого захисником до апеляційної скарги огляд проведений не о 10 годині 55 хвилин, як він про це зазначає, а о 20 годині 10 хвилин 21.10.2023, тобто з порушенням двогодинного строку, передбаченого ч. 4 ст. 266 КУпАП, а також такий огляд є недійсним відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, оскільки в супереч положень ч. 4 цієї статті проведений без участі поліцейського.

Разом з цим, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268, 277-2 КУпАП, а саме, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про вручення ОСОБА_1 повідомлення про виклик останнього до суду, що у даному випадку є неналежним дотриманням норм процесуального права. Проте, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, останній був повідомлений про час і дату судового засідання.

В той же час, суд апеляційної інстанції призначив судове засіданні про яке повідомив ОСОБА_1 та його захисника для забезпечення особистої участі в судовому засіданні ОСОБА_1 з метою усунення недоліків, допущених судом першої інстанції та реалізації останнім своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Проте ОСОБА_1 жодного разу до суду не з`явився, був повідомлений про час та дату апеляційного розгляду належним чином, його захист здійснював адвокат Атаманюк І. Л., який просив розглядати справу без участі ОСОБА_1 і така позиція погоджена з останнім.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів справи та положень КУпАП, які він тлумачать на свій розсуд, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які неодноразово повторюються, зводяться до дослівного викладу положень КУпАП та відомчих інструкцій МВС та МОЗ, без їх співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам сторони захисту, на які захисник акцентував увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 р., № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, § 30).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Атаманюка Ігора Леонідовича залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун