Справа №: 465/9788/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2023 м.Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюра С.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ОСОБА_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини № НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1

за ч.3 ст. 172-20 КУпАП -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_1 , 23 жовтня 2023 року близько 13.50 год. перебував на території військової частини в нетверезому стані в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Правопорушник в судовому засіданні щиро розкаявся, просив суворо не карати. Вказав, що вжив спиртні напої у зв`язку з загибеллю свого товариша який служив в НОМЕР_2 окремій гірсько-штурмовій Закарпатській бригаді. Пообіцяв що більше такого не повториться, вказав що хоче перевестись в 128 бригаду де крім загиблого товариша, служить його батько. Крім цього зазначив що на даний час отримує грошове утримання в розмірі 15 000 грн. на місяць і сплатити штраф в розмірі 17 000 і більше для нього буде проблематично, тому що його сім`я залишиться без засобів для існування.

З представлених на розгляд матеріалів вбачається, що в діях правопорушника наявні ознаки адміністративного правопорушення передбачено ч.3 ст. 172-20 КУпАП. Вина його доведена зібраними по справі матеріалами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії НГУ № 3002-0234 від 23.10.2023 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння №63 від 23.10.2023 року, копією військового квитка старшого солдата ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 11.10.2017 року. Витягом з наказу командира в/ч № НОМЕР_1 від 10.03.2022 року № 63 про зарахування в списки особового складу військової частини старшого солдада ОСОБА_1 .

Заступник командира роти з морально-психологічного забезпечення в якій служить ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомив, що старший солдат ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, дійсно мав факт загибелі його товариша. На даний час старший солдат ОСОБА_1 отримує грошове забезпечення в розмірі 15000 грн. Просив ОСОБА_1 суворо не карати.

Разом з тим, законом України № 2839-ІХ від 13.12.2022 року набрали чинності норми законодавства про посилення відповідальності за розпивання військовослужбовцями алкогольних напоїв в умовах особливого періоду. Тому, враховуючи вибраний державою напрямок, спрямований на боротьбу з вживанням алкогольних напоїв військовослужбовцями в умовах воєнного стану, зазначене адміністративне правопорушення не можливо визначити як малозначне відповідно до ст. 22 КУпАП.

У той же час відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність порушника за скоєне ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Обставинами, які відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшують відповідальність порушника за скоєне ним адміністративне правопорушення, суд визнає щире розкаяння винного, вчинення адміністративного правопорушення під впливом тяжких обставин (загибелі товариша).

Враховуючи що військовослужбовець ОСОБА_1 проходить військову службу у Львівській області у якій на даний час відсутня можливість виконання покарання як утримання на гауптвахті. Тому враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для призначення покарання у вигляді утримання на гауптвахті.

Вирішуючи справу, суд враховує, що згідно з ч.1 ст. 33 чинного КУпАП «стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України», тобто цей нормативно-правовий акт не містить положень, які б дозволяли суду призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено відповідною статтею Кодексу. За цих обставин, з першого погляду, суд мав би накласти на правопорушницю адміністративне стягнення виключно у вигляді та в розмірі, які передбачені санкцією відповідної статті КУпАП, не дивлячись на явно несправедливий і надмірний характер такого покарання.

Тому суд вважає на можливе накласти на правопорушника стягнення, в межах видів стягнень, передбачених ч. 1 ст. 33 КУпАП, як штраф, але менший ніж передбачений нижньою межею санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП, вважаючи, що таке стягнення є необхідним та достатнім для виправлення винного, та буде справедливим враховуючи особу винного та обставини цієї справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1, 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 ЗУ Про судоустрій та статус суддів).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції.

При цьому Кримінальний кодекс України на відміну від КУпАП України містить норму, згідно з якою за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України (ст.69 КК України).

Так, у 2004 році Конституційний Суд України (далі-КСУ) розглядав аналогічну ситуацію, коли ч.1 ст. 69 КК України містила положення, згідно з яким за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Однак ця норма не дозволяла призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання КСУ було визнано неконституційним положення ч.1 ст. 69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Своє рішення КСУ мотивував наступним:

«Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

…Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина перша статті 50 Кодексу). Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (частина друга статті 50 Кодексу).

…Загальні засади призначення покарання не містять винятків щодо неврахування ступеня тяжкості стосовно класифікації злочинів до злочинів невеликої тяжкості і поширюються на всі злочини незалежно від ступеня їх тяжкості.

Можливість застосування до осіб, які вчинили злочин невеликої тяжкості, інших норм, що передбачають правові підстави і порядок звільнення від кримінальної відповідальності та від покарання (статті 44, 45, 46, 47, 48, 74 Кодексу), не може бути перепоною для індивідуалізації покарання, зокрема, шляхом призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Проте цього способу індивідуалізації покарання для осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, статтею 69 Кодексу не передбачено, хоча в ній ідеться про особливі підстави, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину для осіб, які вчинили особливо тяжкі, тяжкі і середньої тяжкості злочини. Тим самим норми зазначеної статті суперечать основоположному принципу правової держави справедливості, оскільки особи, які вчинили злочини невеликої тяжкості, поставлені в гірші умови, ніж ті, які вчинили більш тяжкі злочини.

...Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини. Не маючи можливості призначити більш м`яке покарання, суд не зможе належно індивідуалізувати покарання і забезпечити його справедливість.

…Відсутність цього способу індивідуалізації покарання особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, є порушенням конституційних положень щодо рівності громадян перед законом.

…Конституційний Суд України вважає, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами) з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, майнового стану правопорушника, наявних обставин, що пом`якшують покарання, необхідно і достатньо накласти покарання нижче за найнижчу межу санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП, а саме у вигляді штрафу в розмірі 3655 грн. 00 коп. (в розмірі що діяв до набрання чинності закону 2839-ІХ).

Також, суд вважає за необхідне, у відповідності до вимог ст.40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в вигляді 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 172-20, 284, 285 КУпАП, ст. 4, 9 Закону України «Про судовий збір», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним за ч.3 ст.172-20 КУпАП та оштрафувати на 3 655 (три тисячі шістсот п`ятдесять п`ять) грн. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 536, 80 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Дзеньдзюра С.М.