Справа № 578/1664/23
провадження № 3/578/872/23
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2023 року смт.Краснопілля

Суддя Краснопільського районного суду Сумської області Зеря Ю.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, про притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проходить службу на посаді командира ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_1 , за частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), права передбачені статтею 268 КУпАП, роз`яснені,

установила:

Як вбачається з протоколу № 54 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, складеного 03.11.2023 заступником керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Тумком Д.І., командиром ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим лейтенантом ОСОБА_1 у порушення п. 6 бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2023 не вжито дієвих заходів безпеки під час переміщення особового складу підрозділів до спостережного пункту, не змінено маршрут руху, та у порушення п. 8 бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2023 допущено переміщення особового складу підрозділу на спостережний пункт на власному автомобілі УАЗ, який належав ОСОБА_2 . Своїми діями старший лейтенант ОСОБА_1 допустив недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-15 КУпАП.

У судових засіданнях ОСОБА_1 провину не визнав та пояснив, що згідно із положеннями Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України до його службових обов`язків належить командування взводом, виконання наказів, які надходять від старших за посадою, командира в/ч НОМЕР_1 . Так 06.10.2023 на виконання усного наказу командира 1 стрілецької роти лейтенанта ОСОБА_3 він провів усний інструктаж наряду у складі двох військовослужбовців: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на предмет дотримання заходів безпеки, несення служби у наряді, перевірив зброю, засоби індивідуального захисту, БК, акумулятори рацій. Після інструктажу наряд вийшов на місце несення служби, у бік СП до місця зустрічі з військовослужбовцями прикордонної служби у пішому порядку, а ОСОБА_5 спустився до бліндажу з метою розписати наряди на добу. Також у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснював, що увесь особовий склад військової частини НОМЕР_1 ознайомлений із забороною використання власного автотранспорту у районах виконання завдань та у місцях дислокації підрозділів, крім того кожного разу під час інструктажу він також наголошував на цій забороні, однак звідки на місці загибелі військовослужбовців виявився автомобіль йому невідомо. Також зазначив, що інструктаж проводиться тільки в усній формі без запису інструктажу в журнал з метою унеможливлення потрапляння такого журналу до ворога.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суддя дійшла наступних висновків.

За змістом частини 1 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Частина 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони вказане правопорушення характеризується суспільно-шкідливою бездіяльністю у виді недбалого ставлення до служби та суспільно-шкідливими наслідками, які можуть настати в результаті цього в умовах особливого періоду.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 вищевказаного Закону).

Диспозиція статті 172-15 КУпАП є загальною та не містить конкретизації дій чи бездіяльності відповідних військових службових осіб. При цьому основним об`єктом посягання є все ж правовідносини безпосередньо військової служби.

Аналіз даної правової норми КУпАП дозволяє дійти висновку, що адміністративна відповідальність передбачена для спеціального суб`єкта - для службових осіб, військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, у своїй діяльності мають керуватися статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою визначено загальне поняття обов`язків військовослужбовців, статтею 16 цього Статуту, за якою кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються Статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, посадовими інструкціями, або прямо визначені законами та підзаконними актами. Обсяг дій та заходів, які вважають військовими обов`язками міститься і в ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Суб`єктивна сторона цього складу адміністративного правопорушення передбачає умисел у виді недбалості, зокрема може проявлятися у виді недбалого ставлення до наслідків своєї бездіяльності, не виконання певних функцій.

Таким чином, для наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.172-15 КУпАП доведенню підлягають ті факти, що військовослужбовець є службовою особою, недбалість мала місце під час виконання військової служби, в умовах особливого періоду.

Статус військовослужбовця ОСОБА_1 підтверджений копією військового квитка серії НОМЕР_2 , доданою до матеріалів справи.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Разом з тим Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП суду надані: протокол про адміністративне правопорушення серії №54 від 03.11.2023, акт перевірки за фактом загибелі військовослужбовців, які потрапили 06.10.2023 у вогневу засідку ДРГ противника поблизу н.п. Новодмитрівка Сумської області, складений 31.10.2023 Сумським зональним відділом ВСП, пояснення військовослужбовця ОСОБА_3 від 31.10.2023, пояснення військовослужбовця ОСОБА_1 від 25.10.2023, пояснення військовослужбовця ОСОБА_6 від 25.10.2023, пояснення військовослужбовця ОСОБА_7 від 10.10.2023.

У відповідності до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі змістом ст. 251 вказаного Кодексу доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення передбачені статтею 256 КУпАП, згідно з якою у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Так з протоколу про адміністративне правопорушення можна зрозуміти, що недбале виконання ОСОБА_1 своїх військових обов`язків полягало у тому, що він у порушення п. 6 бойового розпорядження від 05.10.2023 не вжив дієвих заходів безпеки під час переміщення особового складу підрозділів до спостережного пункту, не змінив маршрут руху та у порушення п. 8 бойового розпорядження від 05.10.2023 допустив переміщення особового складу підрозділу на спостережний пункт на власному автомобілі УАЗ, який належав загиблому військовослужбовцю ОСОБА_2 .

Однак подані суду докази не підтверджують фактів, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Так з письмових пояснень військовослужбовця ОСОБА_3 , наявних у матеріалах справи, вбачається, що за його усним наказом завдання та інструктаж наряду, який заступав на бойове чергування 06.10.2023, доводив безпосередньо командир взводу старший лейтенант ОСОБА_1 , якого ОСОБА_3 проінструктував в усній формі. Крім того за узгодженням з керівництвом прикордонної застави постійно змінювався час заступання та кількість діб перебування на спільному спостережному посту та періодично змінювався маршрут руху на спостережний пункт та з нього. Також у своїх поясненням ОСОБА_3 підтвердив, що йому було відомо про те, що у власності солдата ОСОБА_2 перебував транспортний засіб марки УАЗ, однак де саме він перебував йому не відомо, більш того 3 чи 4 жовтня ОСОБА_3 приїздив на ВОП з перевіркою та вказаного автомобіля ні на території ВОП, ні біля нього не було.

Письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_7 також підтверджують, що щоразу перед виходом наряду на бойове чергування з військовослужбовцями проводиться відповідний інструктаж, військовослужбовці підтверджують факт ознайомлення із забороною використання транспортних засобів особовим складом військової частини.

Крім того присутній у судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що військовослужбовці саме у пішому порядку направились у напрямку спостережного пункту, звідки на місці події виявися транспортний засіб, належний одному із військовослужбовців, йому невідомо.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 саме у порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, провів інструктаж особового складу військової частини матеріали справи не містять, як і не містять беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 не забезпечив заходи безпеки під час переміщення особового складу від підрозділу до спостережного пункту та у зворотній бік, не змінив маршрут руху, допустив переміщення особового складу підрозділу на спостережний пункт на власному автомобілі УАЗ, який належав ОСОБА_2 . Зокрема ані у протоколі, ані у доданих до нього документах не розкрито суть правопорушення, а саме не зрозуміло, які заходи безпеки не забезпечив ОСОБА_1 , не доведено, що саме на нього покладені обов`язки узгодження маршруту руху, як саме він допустив переміщення власного транспорту військовослужбовців у зоні виконання завдань.

Таким чином встановлені у ході розгляду справи обставини свідчать про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

При розгляді справи суддею врахована практика Європейського Суду з прав людини, яка згідно статті 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовується як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також - Конвенція)

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи слід виходити з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначені обставини, суддя вважає вину особи, що притягається до адміністративної відповідальності, в спосіб, що визначений законодавством, не доведеною.

За загальним правилом склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок).

Відтак відсутність будь-якої з названих ознак виключає наявність складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, вбачається, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП України.

Стаття 247 КУпАП передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247 Кодексу).

Враховуючи факт недоведення умисного недбалого виконання ОСОБА_8 своїх службових обов`язків, у судді відсутні підстави вважати вказану особу винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Відтак суддя доходить висновку на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням положень ст. 283 КУпАП у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст 245, 247, 251, 252, 268, 277, 280, 283-285, 287-291, 294 КУпАП, суддя

постановила:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Краснопільський районний суд Сумської області (стаття 294 КУпАП).

Суддя Ю.О. Зеря