ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/7405/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2023 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Шаповалова К.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого пілотом ТОВ «Авіакомпанія Скайап»

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення-

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2023 року матеріали справи передано судді Шаповаловій К.В.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 13 жовтня 2023 року серії ВАБ № 274032, ОСОБА_1 13 жовтня 2023 року о 16:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , що виразилось у словесних образах, погрозах, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.

У судове засіданні 9 листопада 2023 року ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Його представник - адвокат Сулига С.О. у судовому засіданні вказав, що ОСОБА_1 не визнає вину за складеним відносно нього протоколом, зазначив, що між колишнім подружжям виникла конфліктна ситуація, яка не може кваліфікуватись як домашнє насильство. Він не погрожував потерпілій, а навпаки це йому погрожували батько колишньої дружини та ще один невідомий йому чоловік, який був на той час у квартирі. Він прийшов до квартири лише забрати свої речі, намагався все вирішити мирним шляхом, про те це йому не вдалось. Матеріали справи не містять доказів вчинення саме домашнього насильства, а одне звернення не може бути підставою для притягнення до відповідальності саме за вчинення домашнього насильства.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що з травня 2022 року вона хотіла розлучитись із ОСОБА_1 , але він сприйняв це дуже агресивно, поїхав за кордон. Вона отримувала від нього повідомлення про те, що він буде псувати їй життя, погрожував дітям, батькам, казав, що завжди знає де вона знаходиться, ображав її непристойними словами. Після розірвання шлюбу вони домовились, що ОСОБА_1 прийде забрати свої речі з квартири, де вони проживали разом. Проте, він знову почав погрожувати їй. 13 жовтня 2023 року, коли ОСОБА_1 прийшов до квартири там був її батько та двоюрідний брат, яких вона спеціально запросила. Ніхто йому не заважав збирати речі, не чинив перешкод, вона лише просила зробити це швидше, бо збиралась їхати до батьків за місто. Між ними почалась суперечка, він почав погрожувати, сказав, що в квартирі є камера та він за всім спостерігає і все знає і сказав, що опублікує у мережу Інтернет відео та фото з тієї камери. Вона вирішила викликати працівників поліції. Після цього та ще й раніше, коли колишній чоловік їй погрожував та ображав через текстові повідомлення, які присилав у мессенджері, вона зверталась до психолога за допомогою, бо не знала як діяти в такій ситуації, була дуже налякана і не знала як жити далі.

У судовому засіданні представник потерпілої вказала, що такі дії ОСОБА_1 є саме домашнім насильством, це не побутова сварка та не просто конфлікт. Потерпіла реально переживала за себе, була налякана. ОСОБА_1 погрожував їй, шантажував, ображав. Просила долучити до матеріалів справи скріншоти переписки потерпілої та ОСОБА_1 , з якої вбачається, що між колишнім подружжям не конфлікт, а ОСОБА_1 саме вчиняє відносно ОСОБА_2 домашнє насильство та налаштовує дітей проти неї. Також просила долучити до матеріалів справи відео фіксацію, яка здійснювалась потерпілою на її мобільний телефон 13 жовтня 2023 року, а також викликати та допитати у судовому засіданні яке свідка батька потерпілої ОСОБА_3 .

У судовому засіданні 24 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 надав суду копію наказу про відрядження ОСОБА_1 до Молдови у тривале відрядження з 7 листопада 2023 року по 5 лютого 2024 року, а також заперечував проти долучених скріншотів переписки, вказав, що з них не можливо встановити коли саме ця переписка була та чи має вона відношення до подій 13 жовтня 2023 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказав, що 13 жовтня 2023 року він був у квартирі, де проживає його донька ОСОБА_2 (потерпіла), бо знав, що в цей день до квартири прийде її колишній чоловік забрати свої речі, а його донька, він та його дружина тривалий час знаходяться під тиском ОСОБА_1 , бо він їм всі погрожує. Вони всі разом працювали в одній компанії та його (свідка, потерпілу) всі добре знають, а ОСОБА_1 погрожував опублікувати в мережі Інтернет якість відео, які він знімав за допомогою камери, яку встановив у квартирі. Він дуже переживав за психологічний стан своєї доньки і тому вирішили бути присутніми в той день в її квартирі, щоб захистити її у випадку потреби від колишнього чоловіка. Коли прийшов ОСОБА_1 йому ніхто не заважав та не чинив перешкод, щоб зібрати свої речі, він дуже повільно ходив по квартирі та заглядав у всі шафи, збирав все, що йому потрібно було. Потім ОСОБА_1 спитав, де годинник, якій висів на стіні, донька сказала, що він розбився, а він (свідок) не витримав та сказав ОСОБА_1 про те, що він знає, що там була камера спостереження та він її передасть працівникам поліції, щоб ті притягнули його до відповідальності за такі дії. Після цього їх розмова перейшла на більш підвищений тон. Разом із ОСОБА_1 також приходила його сестра та її чоловік, вони допомагали перенести його речі до його квартири, яка знаходиться у цьому ж будинку. ОСОБА_1 погрожував всім їм, що всі розкаже про їх родину та влаштує їм «веселе життя». При цій розмові були присутні діти, хоча їх намагались уберегти від цього, вони казали батьку, щоб він не кричав. Після зустрічі із колишнім чоловіком психологічний стан його доньки був дуже поганий, вона почувала себе жахливо, була пригнічена. Це все було для неї значним стресом.

У судовому засіданні також було переглянуто відео, яке долучалось до матеріалів справи представником потерпілої. На вказаному відео були зафіксовані події 13 жовтня 2023 року та на ньому був присутній ОСОБА_1 , який збирав речі у квартирі, та його розмова із потерпілою, зокрема те, що він погрожував потерпілій опублікувати певне відео з камери спостереження, встановленої у квартирі, яке було зафіксоване 3 вересня 2023 року вночі у квартирі, де проживає потерпіла з дітьми, а також погрожував їй позбавити її материнських прав та стверджував, що у нього є відео, де зафіксовано як потерпіла погрожує дітям.

Згідно із частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування.

Частина перша вказаної статті передбачає, зокрема, відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду; з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в: умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений; неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення термінового заборонного припису.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжи, тощо) і це є обов`язковим.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Суб`єкт загальний - фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно зі статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

У рішенні у справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey) № 33401/02 від 09 червня 2009 року Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливішим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , потерпілої, її представника, свідка, дослідивши відео та інші матеріали, що долучались до протоколу про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, зокрема суд погоджується з тим, що поведінка ОСОБА_1 до та 13 жовтня 2023 року, а саме словесні образи у текстових повідомленнях мессенджера, погрози, зауваження проте, що йому завжди відомо де знаходиться та з ким потерпіла, встановлення камери спостереження у місці проживання потерпілої, погрози опублікувати відео з неї у мережі Інтернет, які сприймались потерпілою як реальні, могли вплинути на її психологічний стан, викликати у неї страх та побоювання за своє життя, безпеку, безпеку її батьків та дітей, емоційну невпевненість та неможливість захистити себе (зважаючи, що у день коли ОСОБА_1 прийшов за речами - 13 жовтня 2023 року, вона запросила до квартири батьків, в тому числі для її захисту). Крім того, як вказала потерпіла, вона неодноразово, у тому числі після 13 жовтня 2023 року зверталась за допомогою до психолога, оскільки була пригнічена, відчувала страх, занепокоєння та не знала як далі жити.

Судом також встановлено наслідок діяння ОСОБА_1 у виді завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, що чітко прослідковується із пояснень наданих потерпілою та свідком у судовому засіданні.

Під час підготовки до розгляду справи як і під час розгляду справи судом не встановлено істотних порушень під час складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності (протокол містить дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвище потерпілої; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про отримання копії протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, а також запис щодо відсутності заяв та клопотань).

Відповідно до положень статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують відповідальність та обставини, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який вперше притягується до адміністративної відповідальності, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суд приходить до висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у статті 5 вказаного Закону.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 28 Конституції України, ст. 33, 173-2, 251, 283-285 КУпАП, суд

П О С ТА Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 грн.

Штраф має бути сплачено добровільно не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу після набрання нею законної сили, а у разі оскарження постанови, не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу в вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна у порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 308 КпАП України, у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя К.В. Шаповалова