ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1315/23
Провадження № 3/210/730/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

"30" травня 2023 р.

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є., розглянувши матеріал, який надійшов з Полку патрульної поліції в місті Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, місце роботи: тимчасово не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 037661 від 22.02.2023 року, 14.02.2023 року о 16 год. 20 хв. в м.Кривий Ріг, пр-т Металургів 27, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у медичному закладі у лікаря-нарколога зі згоди водія у встановленому законом порядку. Стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком КП КПНД ДОР №419 від 17.02.2023 року.

Зазначено у протоколі дані про транспортний засіб Volskvagen Golf, держномер НОМЕР_1 , зазначено про відеофіксацію за допомогою бодікамер (вказано номери).

В судове засідання неодноразово, належним чином, викликався ОСОБА_1 , однак в судове засідання, будучи належним чином повідомлений та обізнаний про час та місце розгляду справи, жодного разу не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

У дату та час, на які було призначене судове засідання, до будівлі суду та коридору вказаної будівлі, безпосередньо до дверей у залу судових засідань, з`явився невстановлений чоловік, який усно заявив, що він є ОСОБА_1 , проте у залу судових засідань після оголошення секретаря судових засідань про слухання справи відносно ОСОБА_1 та запрошення до зали суду, зайти відмовився, вимагаючи від суду надання особливого дозволу та акцепту на вхід до зали.

При цьому, суд констатує, що вхід до зали судових засідань є вільним та безперешкодним для будь-кого, а самі судові засідання, згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» відбуваються відкрито, а тому жодних дозволів для осіб, викликаних в судове засідання,або бажаючих бути у ньому присутніми, не вимагається і не потрібно (за виключенням прямо передбачених Законом випадків, до яких даний випадок не відноситься).

В подальшому, продовжуючи відмовлятися увійти до зали судових засідань, після роз`яснення суддею вимог закону щодо прибуття осіб за викликом до суду, невстановлений чоловік, заявив, що він не є «особою», а є «живою людиною ОСОБА_2 ». При цьому, жодних документів для його ідентифікації вказаний чоловік не надав.

Таким чином, оскільки вказаний невідомий чоловік до зали судових засідань так і не зайшов, жодна інша особа, яку можна було б ідентифікувати, як ОСОБА_1 в судове засідання також не прибула, суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справи про правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП можуть бути розглянуті без участі особи, що притягується до відповідальності, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розпочинати судовий розгляд та вислухав в судовому засіданні пояснення співробітника поліції, що складав даний протокол, після чого оголосив у справі перерву, повторивши виклик учасників процесу на іншу дату.

У дату та час, на яку було призначено повторне судове засідання, до будівлі суду та коридору вказаної будівлі, безпосередньо до дверей у залу судових засідань, знову з`явився невстановлений чоловік, який усно заявив, що він є ОСОБА_1 , проте у залу судових засідань після оголошення секретаря судових засідань про слухання справи відносно ОСОБА_1 та запрошення до зали суду, зайти відмовився.

Жодного документа для його ідентифікації не надав.

При цьому, вказаний чоловік так само заявив, що він не є особою, а є живою людиною та бажає перевірити повноваження суду та судді, подав до канцелярії суду документ з назвою «Волеоглашение Требование», адресований «Самозайнятій особі приватного права… судді Сільченко…» з вимогами, зокрема, повідомити номер мантії судді, довіреність на здійснення діяльності, установчий документ на створення суду, тощо.

Таким чином, оскільки вказаний невідомий чоловік до зали судових засідань так і не зайшов, жодна інша особа, яку можна було б ідентифікувати, як ОСОБА_1 в судове засідання також не прибула, суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився.

При цьому, вирішуючи питання, чи можна вважати явку невстановленого чоловіка до дверей зали суду явкою в судове засідання суд виходив з наступного:

Як неодноразово встановлювалося рішеннями Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах «Лучанінова проти України», та ін. ) провадження у справах про адміністративні правопорушення слід розглядати за аналогією з кримінальним провадженням та з застосуванням таких самих принципів та стандартів щодо (зокрема) прав та свобод осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, т.я. вони є максимально наближеними та схожими за своєю правовою природою.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне у даному провадженні для вирішення вказаного питання застосувати аналогію кримінального процесуального закону в частині визначення місця розгляду справ судом.

Так, відповідно до ч.3 ст.318 КПК України, судове засідання відбувається у спеціально обладнаному приміщенні - залі судових засідань.

Аналогічні вимоги містяться у ч.4 ст.211 ЦПК України, ч.4 ст.194 КАС України, які суд також вважає за необхідне застосувати за аналогією права, оскільки схожі норми у самому КУпАП відсутні.

Більш того, згідно ч.8 ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові засідання проводяться виключно (!) в спеціально обладнаному для цього приміщенні суду - залі засідань (…).

Таким чином, наведеними вище прямими, однозначними, імперативними нормами Закону прямо передбачається обов`язок суду проводити судові засідання, і, отже, здійснювати будь-які процесуальні дії, пов`язані з розглядом тих чи інших справ, виключно (!) у залі суду.

Отже, на підставі викладеного суд доходить до висновку, що явка будь-якої особи не до самої зали суду, як до приміщення, в межах її фізичного обмеження будівельними конструкціями (стінами, підлогою, тощо), а до зовнішньої межі зали суду, не є явкою в судове засідання, оскільки воно може бути проведене тільки і виключно! в залі суду.

При цьому суд не вирішує по суті питання щодо обгрунтованості чи необгрунтованості заяв, міркувань, пояснень, тощо невстановленого чоловіка з-поза меж зали судових засідань, оскільки, як вже зазначалося вище, клопотання, пояснення, встановлення особи, чи будь-яка інша процесуальна дія, що здійснюється в межах судового засідання, повинна здійснюватися виключно у залі суду, а не поза його межами (за виключенням передбачених Законом випадків проведення виїзного судового засідання, чого у даному випадку не відбувалося).

На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_1 було двічі належним чином повідомлено про час та місце слухання справі і він в залу суду для розгляду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, суд, згідно ч.1 ст.268 КУпАП, доходить до висновку про можливість розгляду справи про дане адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 та на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, у т.ч. наданих самим ОСОБА_1 через канцелярію суду.

Так, в судовому засіданні особа, що склала протокол, інспектор полку патрульної поліції Омелюсік А.Л. показав, що 14.02.2023 року він був у складі патрульного екіпажу. Ними було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 на підставі п.3 ст.35 Закону України «Про національну поліцію».

Під час спілкування виявили у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, запропонували огляд у медичному закладі, він погодився його пройти.

Вони поїхали до ПНД, пройшли огляд.

Через деякий час надійшов акт огляду, згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані гострого канабіоїдного сп`яніння.

На підставі вказаного акту він склав протокол.

Переглядом відеозапису з бодікамер поліцейських встановлено, що на відеозаписі чітко видно, що при спілкуванні з поліцейськими у ОСОБА_1 спостерігається відмінність забарвлення шкіряного покрову обличчя у порівнянні з поліцейськими, підвищена швидкість мови та жвавість поведінки, що не відповідає обстановці, тобто візуально спостерігаються ознаки, які можуть свідчити про наявність стану того чи іншого сп`яніння, з чого суд доходить до висновку про наявність у поліцейських підстав для початку процедури проведення медичного огляду на стан сп`яніння.

Згідно висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (…)від 17.02.2023 року, складеного на підставі акту медичного огляду особи, що керує транспортним засобом №419 від 14.02.2023 року, ОСОБА_1 перебуває у стані гострого канабіоїдного сп`яніння.

При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_1 через канцелярію суду подано інший висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 02.03.2023 року, згідно з яким у нього ознак сп`яніння не виявлено.

Однак суд критично сприймає даний висновок, оскільки він датований 02.03.2023 року, тобто, фактично, через 2 тижні після події, яка є предметом судового розгляду у даному провадженні.

При цьому суд зазначає, що йому відомо про тривалий час виявлення вмісту слідів наркотичних засобів в організмі особи, який може вимірюватися місяцями, проте, враховуючи проміжок часу у два тижні між першим та другим висновками, суд доходить до висновку, що, поза розумними сумнівами, за вказаний період у особи, яка проходила медичний огляд, могли зникнути сліди перебування у стані наркотичного сп`яніння, які виникли, наприклад, раніше за 14.02.2023 року, за достатній проміжок часу, щоб зникнути до 02.03.2023 року, і які могли б бути виявлені 14.02.2023, проте вже не могли бути виявлені 02.03.2023 року.

Окрім того, суд звертає увагу на наступне: як загальновідомо, огляд особи на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння відрізняється як за процедурою, так і за строками його проведення.

Так, за сталою практикою, результати огляду особи на стан наркотичного сп`яніння виготовляються впродовж декількох днів з моменту проведення огляду та відбору аналізів особи, що пов`язано з необхідністю проведення біохімічних досліджень відібраних зразків, що займає час, не менший за декілька діб. У той же час, встановлення перебування особи у стані алкогольного сп`яніння займає час, який, як правило, вимірюється хвилинами.

На підтвердження цього, суд зазначає, що медичний огляд ОСОБА_1 було проведено, а акт медичного огляду особи, що керує транспортним засобом №419 було складено 14.02.2023 року.

У той же час, висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння за вказаним актом було виготовлено 17.02.2023 року, тобто через 3 доби, що повністю відповідає строкам складання висновку щодо перебування чи неперебування особи у стані наркотичного сп`яніння.

При цьому, наданий ОСОБА_1 висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 02.03.2023 року (згідно з яким у нього ознак сп`яніння не виявлено), датований 02.03.2023 року і у ньому зазначено, що акт медичного огляду особи, що керує транспортним засобом №581 було складено у той же день, тобто 02.03.2023 року.

При цьому, там же зазначено, що огляд здійснено о 13 год. 10 хв., а акт огляду складено вже о 14 год. 00хв, тобто, через 50 хвилин, що, на переконання суду, свідчить про те, що у даному випадку було проведено огляд на встановлення перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, і ознак такого сп`яніння не виявлено, що жодним чином не свідчить про відсутність стану наркотичного сп`яніння, виявленого згідно висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (…) від 17.02.2023 року, складеного на підставі акту медичного огляду особи, що керує транспортним засобом №419 від 14.02.2023 року.

Інші ж документи та «Волеизьявления» (мовою оригіналу), надані суду ОСОБА_1 суд до уваги не приймає, оскільки, на переконання суду, вони не мають відношення для встановлення істини у даній справі.

Так, зокрема, клопотання про надання йому відомостей про інвентарні номери того чи іншого майна суду, документів щодо його утворення, тощо, не належать до компетенції судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки суддя при здійсненні правосуддя не наділений повноваженнями щодо ведення господарського обліку, інвентаризації майна, створення чи реорганізації установ чи організації, тощо.

Крім того, вказані відомості жодного доказового значення для вирішення питань, що підлягають з`ясуванню в ході судового розгляду даної справи, не мають.

Інші ж надані ОСОБА_1 документи, на переконання суду, не можуть бути використані у якості доказів у справі, оскільки не містять ніяких фактів, що можуть бути використані як докази в судовому засіданні.

Статтею 130 частиною 1 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, суд доходить до висновку, поза розумним сумнівом, про доведеність вини водія у вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Приймаючи до уваги викладене, суд робить висновок про доведеність вини водія ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, а також характеру скоєного правопорушення, особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та інших вимог ст. 33 КУпАП, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, прихожу до висновку про необхідність накладення на винного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, із позбавленням права керування транспортним засобом на 1 (один) рік, оскільки таке стягнення, буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, яка притягається до адміністративного відповідальності підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.33, ч. 2 ст. 130, ст. ст. 283, 284, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 294, ч. 1 ст. 303 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. із позбавленням права керування транспортним засобом на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) грн.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення, в апеляційному порядку шляхом подання скарги через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу.

Суддя: В. Є. Сільченко