Єдиний унікальний номер: 379/797/23
Провадження № 3/379/415/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі судді Музиченко О. О., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли 30.05.2023 з відділення поліції № 2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 28.10.1998 Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерки, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ №975907, складеного 24.05.2023 інспектором СРПП ВП №2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області лейтенантом поліції Погорецьким В.В. на ОСОБА_2 , вбачається, що 24.05.2023 о 08 год 00 хв в АДРЕСА_1 громадянка ОСОБА_2 порушила правила вигулювання тварин, що заборонено правилами утримання тварин, а саме: здійснювала вигул собаки породи «алабай» за межами помешкання (садиби) без наявності повідка, намордника, чим заподіяла шкоду здоров`ю гр. ОСОБА_3 , а саме: собака завдала своїми діями садна, подряпини, порвала одяг.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 2 ст. 154 КУпАП порушення правил утримання собак і котів, передбачених частиною першою цієї статті, вчинені особою повторно протягом року.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що вона дійсно має собаку породи «алабай», яка дійсно перебувала в той час поза межами її подвір`я, але чи це її пес напав на ОСОБА_3 і завдав йому пошкоджень їй невідомо. Ствердила про можливість завдання шкоди потерпілому іншими собаками, а не її псом.

Суд, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП регламентовано, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, статтею 251 КУпАП визначено, що суду повинні бути надані докази, які підтверджують факт скоєння особою адміністративного правопорушення.

Суд констатує, що вказані вимоги закону при складанні протоколу не дотримані, суду не надані докази скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП.

Так, диспозиція ч.2 ст.154 КУпАП передбачає відповідальність за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях) - у разі, якщо ці дії, вчинені особою повторно протягом року.

Судом встановлено, що зміст інкримінованих ОСОБА_2 згідно фабули протоколу дій не відповідає кваліфікації адміністративного правопорушення.

Так, дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.2 ст. 154 КУпАП, проте зі змісту протоколу не вбачається, що вона вчинила порушення правил утримання собак та котів повторно протягом року і це їй фактично інкримінується. Матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинила вказане адміністративне правопорушення повторно протягом року після її притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 або 2 статті 154 КУпАП. Відповідних постанов уповноважених органів суду не надано.

Натомість, з фабули викладеного у протоколі правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 фактично інкримінується порушення правил утримання тварин, внаслідок якого собака порушниці заподіяла шкоду здоров`ю та майну гр. ОСОБА_3 , - тобто, таке порушення правил спричинило шкоди здоров`ю та майну людини. Указані дії мають бути кваліфіковані за ч.3 ст. 154 КУпАП, яка є тяжчою і значно суворішою за санкцією порівняно з ч.2 ст. 154 КУпАП. Проте, уповноваженою на складання цього протоколу особою дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.2, а не за ч.3 ст. 154 КУпАП.

Отже, кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч.2 ст.154 КУпАП є невірною.

Аналізуючи положення Кодексу України про адміністративне правопорушення (КУпАП), слід визначити, що він є кодексом, який містить норми матеріального права і одночасно з цим є процесуальним кодексом.

При цьому КУпАП, як процесуальний кодекс, не передбачає для суду можливість перекваліфікувати дії правопорушника з більш тяжкого адміністративного правопорушення на менш тяжкий, і навпаки.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд наголошує, що у разі самостійного визначення кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинуваченого, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також суд зауважує, що ОСОБА_2 інкримінується порушення правил утримання тварин, проте в протоколі відсутня вказівка на те, коли і яким уповноваженим органом такі правила прийняті. До протоколу не додано належним чином засвідченої копії Правил утримання тварин (витягу з цих Правил), що розроблені відповідно до вимог Законів України та методичних рекомендацій з метою врегулювання відносин у сфері поводження з собаками, котами та іншими тваринами, і затверджені відповідним органом місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП, в діях ОСОБА_2 , оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт вчинення ОСОБА_2 дій, передбачених частиною першою статті 154 КУпАП, повторно протягом року.

Згідно ч.2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Досліджені у судовому засіданні докази виключають винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП України, а тому суд вважає за необхідне закрити відносно неї провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст.7, 9, 154, 245, 247, 251, 252, 256, 266, 283-287, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 КпАП України - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Суддя Таращанського районного суду Київської області Ольга МУЗИЧЕНКО