Справа №461/8927/23
Провадження №3/461/3128/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю захисника особи, відносно якої складено протокол адвоката Манукян М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, студентки, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.ст. 124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

11.09.2023 о 07 годині 00 хвилин у м. Львові на вул. Стрийська- вул. Героїв Майдану, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi A5 д.н.з. НОМЕР_1 , проявила неуважність, здійснила обгін попутного автомобіля, виїхала на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 2.3б, 11.3, 14.2в Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 у судовому засіданні визнала факт вчинення нею адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та заперечила вчинення правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП. Пояснила, що дійсно вона 11.09.2023 о 07 годині 00 хвилин у м. Львові на вул. Стрийська - вул. Героїв Майдану, керуючи автомобілем Audi A5 д.н.з. НОМЕР_1 , проявила неуважність, здійснила обгін попутного автомобіля, виїхала на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному напрямку. Також визнала, що при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Крім того, заперечуючи факт вчинення правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 зазначила наступне. Після ДТП на місце пригоди прибула карета «швидкої допомоги», яка доставила її до медичного закладу. У медичному закладі її було оглянуто лікарями, зокрема лікарі оглянули її на предмет наявності тілесних ушкоджень на тілі, для чого вона, на вимогу лікарів, знімала верхній одяг. Після проведення огляду вона поцікавилась у реєстратурі чи треба їй ще чекати, у відповідь на що представники медичного закладу повідомили, що вона може бути вільною. Жодної категоричної відмови від проходження огляду на стан сп`яніння вона не висловлювала, ніхто їй пройти відповідний огляд не пропонував, а тому вона не погоджується із обставинами наведеними у протоколі за ст. 130КУпАП.

Просила також врахувати, що усі матеріальні збитки спричинені потерпілому внаслідок ДТП нею відшкодовані.

Захисник Манукян М.А. у судовому засіданні просила врахувати вищенаведені пояснення ОСОБА_1 , при вирішенні питання про визначення розміру стягнення за ст. 124 КУпАП врахувати дані про особу ОСОБА_1 , а саме те, що вона раніше до відповідальності не притягувалась, вину визнала та відшкодувала спричинену шкоду. Крім того, виходячи з того, що процедура огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння відбулась з порушенням, а саме відсутні будь-які належні та допустимі докази які фіксують відмову від проходження такого огляду, просила суд провадження у справі за ст. 130 КУпАП закрити. З цього приводу подала письмові пояснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Адміністративні матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, у зв`язку чим підлягають об`єднанню в одне провадження з присвоєння єдиного унікального номера справи 461/8927/23 (провадження 3/461/3128/23).

Відповідно до ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу. (п. 11.3 Правил дорожнього руху України).

Згідно п. 14.2 «в» Правил дорожнього руху України, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду протоколом про адміністративні правопорушення серії ААД №508715 від 09.10.2023, який містить формулювання вчиненого правопорушення, долученими до протоколу відеоматеріалами, рапортами інспекторів поліції, протоколом огляду місця ДТП від 11.09.2023 та схемою до нього, фототаблицею, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , копією його посвідчення водія та технічного паспорту на автомобіль Renault Trafic д.н.з. НОМЕР_2 , висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_2 , копією посвідчення водія ОСОБА_1 , копією свідоцтва про реєстрацію автомобіля Audi A5 д.н.з. НОМЕР_1 , а також усними поясненнями ОСОБА_1 у судовому засіданні.

Оцінюючи заперечення ОСОБА_1 та її захисника щодо вчинення правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, враховую наступне.

Доказами які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , є запит заступника начальника Управління патрульної поліції у Львівській області до Комунального некомерційного підприємства «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» відокремлений підрозділ «Лікарня Святого Луки» від 20.09.2023 та відповідь на нього від 03.10.2023.

Так, у наведеній відповіді директора комунального підприємства зазначено, що відповідно до записів у медичній документації закладу охорони здоров`я, ОСОБА_1 11.09.2023 року була доставлена у ВП «Лікарня Святого Луки» бригадою ШМД №116, від здачі крові на етанол категорично відмовилась та самовільно покинула відділення не дочекавшись огляду спеціалістів, зокрема нейрохірурга, хірурга та травматолога.

За клопотанням сторони захисту, із згаданого медичного закладу було витребувано належним чином засвідчені копії усіх матеріалів щодо проходження огляду 11.09.2023 року громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Комунальному некомерційному підприємстві 1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» відокремлений підрозділ лікарня Святого Луки, а також усі матеріали які були враховані при підготовці наведеного вище повідомлення на №18205/41/12/02-23 від 20.09.2023 за підписом директора відокремленого підрозділу лікарня Святого Луки, яке було адресоване заступнику начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції НП України В.Струку, зокрема матеріали які фіксують направлення на медичний огляд ОСОБА_1 , відмову від проходження такого, відмову даної громадянки від здачі крові на етанол тощо.

У відповідь на зазначений запит до суду надійшла лише копія (витяг) Журналу реєстрації хворих ВНМД у якому міститься запис щодо ОСОБА_1 . Зокрема, у наведеній копії наявна інформація щодо номеру запису «413 0820», дати «11.09.2023», причини доставки хворого «ДТП вул. Стрийська, зіткнення двох авто 11.09.23 ?730». Також зазначено наступне: «Забій грудної клітини», «від здачі на етанол категорично відмовилася», «до надання медичної допомоги та оформлення документації самовільно покинула ВНМД».

Жодних інших документів чи матеріалів на запит суду не надано.

Слід відзначити, що з наданої суду копії (витягу) Журналу реєстрації хворих ВНМД неможливо встановити у яких розділах заповнювались відповідні відомості, тобто незрозуміло яка саме інформація повинна бути занесена до відповідних розділів, граф, стовпчиків тощо.

З наведеного вбачається, що єдиним доказам який став підставою для складання протоколу є відповідь на запит від комунального підприємства, яка датована 03.10.2023, тобто майже через місяць після ДТП.

До протоколу серії ААД №508716 від 09.10.2023, складеного також фактично через місяць після ДТП, не долучено жодного пояснення свідків які засвідчують факт відмови від проходження огляду ОСОБА_1 або самовільного залишення нею медичного закладу, а також не долучено жодного доказу який фіксує факт такої відмови у встановленому законом порядку.

Слід також відзначити, що долучені до протоколів відеоматеріали фіксують лише обставини на місці ДТП та не містять жодної інформації щодо перебування ОСОБА_1 у медичному закладі. Також, до матеріалів справи не долучено ні скерування на огляд ОСОБА_1 , ні акту її огляду, ні висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. В цьому контексті, неможливо не відзначити, що такий висновок щодо іншого учасника ДТП ОСОБА_2 у матеріалах справи наявний.

Згідно п.21 Розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 09 листопада 2015 року № 1452/735 та зареєстрованого у МЮ України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (надалі - Інструкція), кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, у разі запрошення ОСОБА_1 на проведення відповідного огляду на предмет перебування у стані сп`яніння, такий запис повинен був би занесений до журналу реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч.1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В процесі розгляду справи встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних доказів пред`явлення ОСОБА_3 вимоги або пропозиції пройти огляд на перебування у стані алкогольного сп`яніння, а також даних про те, які ознаки перебування у стані сп`яніння виявлено у останньої.

Згідно п.15,16, 21 Розділу III наведеної вище Інструкції, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.

Кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 5).

Складання лікарем висновку щодо алкогольного сп`яніння є процесуальною дією, спрямованою на фіксацію адміністративного правопорушення у межах КУПАП та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, в сукупності з іншими доказами у справі.

Як наведено вище, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог статті 266 КУпАП, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у даному випадку - постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Відповідно до п.6 наведеного Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Відповідності до п.8 розділу І згаданої Інструкції, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Пункти 7, 8 та 9 розділу II, наведеної Інструкції визначають, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Як зазначалось вище, відповідне направлення у матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до п.п. 1-3 Розділу ІІІ Інструкції, перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам. Огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Даних про акредитацію закладу охорони здоров`я куди після ДТП було доставлено ОСОБА_1 щодо наділення повноваженнями по проведенню огляду водіїв на стан сп`яніння матеріали справи не містять.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б давали підстави поза розумним сумнівом встановити, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановлений чинним законодавством спосіб та з дотриманням відповідної процедури, зокрема відмовилась від здачі крові на етанол, матеріали справи не містять.

Отже, підсумовуючи наведене, за результатами дослідження протоколу та долучених до нього доказів, враховую наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний доказом який доводить факт вчинення правопорушення, у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. Водночас, у протоколі ОСОБА_4 зазначив, що не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, але не зміг здати аналіз у вигляді сечі, проте медичний працівник мав змогу отримати інші зразки для дослідження (зробити аналіз крові).

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення.

Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір штрафу в даній категорії справ інколи перевищує розмір штрафів визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 130 КУпАП може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», у розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних посадових особах поліції), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку поліцейського) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку працівники патрульної поліції), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, необхідно врахувати те, що суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення (в даному випадку для доведення вини), оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з наведеного, оскільки судом встановлено, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б самі по собі або у своїй сукупності доводили поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, приходжу до висновку, що провадження у справі у цій частині підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Під час оцінки доказів з точки зору їх допустимості в межах судового розгляду, суд здійснив перевірку їх відповідності вимогам процесуального закону і надаючи їм всебічну оцінку в сукупності з конкретними обставинами справи.

Крім того, оцінюючи доводи сторони захисту та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд враховує неодноразово висловлені у відповідних рішеннях позиції Європейського суду з прав людини про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що у даному випадку необхідним та достатнім у даному випадку є адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ст.124 КУпАП.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з особи яка притягається до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 36, 124, 130, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Об`єднати в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Присвоїти об`єднаній справі № 461/8927/23 (провадження 3/461/3128/23).

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 536 гривень 80 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький