Справа № 308/330/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
31.05.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисниці особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатки Ковальчук О.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала захисниця ОСОБА_1 адвокатка Ковальчук О.В.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , гр. України
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Згідно постанови, 04.01.2020 о 03 год 35 хв по вул. Минайській, 11, у м. Ужгород, ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом марки «AUDI 3», д.н.з. НОМЕР_1 . Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога в КНП ЗОМЦ ПЗ ТМЗ Закарпатської обласної ради. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокатка Ковальчук О.В. вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що справа розглянута за їхньої відсутності, а твердження суду про те, що ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи своєчасно і належним чином повідомлявся про час та місце її розгляду не ґрунтується на матеріалах справи, в яких відсутні відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, а міститься лише невідкритий конверт, на якому зазначено, що даний лист не вручено адресату. Стверджує, що суд належним чином не з`ясував обставини вчинення ОСОБА_1 передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, внаслідок чого викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення адвокатки Ковальчук О.В., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , якого повідомлено про дату, час та місце судового засідання, однак до суду він вчергове не з`явився, хоча обізнаний з тим, що в суді розглядається подана адвокаткою Ковальчук О. В. апеляційна скарга. Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема: 19.03.2020 (а. с. 33), 14.05.2020 (а. с. 35), 26.08.2020 (а. с. 37), 17.09.2020 (а. с. 41), 17.02.2021 (а. с. 43), 06.09.2021 (а. с. 45, 53), 11.04.2022 (а. с. 51), 04.10.2022 (а. с. 57), 24.01.2023 (а. с. 62), 16.05.2023 (а. с. 66), за клопотаннями адвокатки Ковальчук О. В., при цьому доказів про поважність причин своєї неявки до суду ОСОБА_1 не надав, на розгляд апеляційної скарги жодного разу не з`явився, і бере до уваги те, що у розгляді справи апеляційним судом бере участь адвокатка Ковальчук О. В. Тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 «а» ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного), або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи дотримався зазначених вимог закону, повно і всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №332129, 04.01.2020, о 03 год 35 хв, у м. Ужгород, вул. Минайська, 11 ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом марки «AUDI» 3, д.н.з. НОМЕР_1 . Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря - нарколога у КНП «ЗОМЦ ПЗ ТМЗ» Закарпатської обласної ради. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 підтвердив своїми підписами, що зі змістом протоколу він ознайомився. У графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 зазначив, що у день складання протоколу він не вживав алкогольні напої, вживав алкоголь «добою раніше».
Відповідно до роздруківки приладу «Drager», яка міститься у матеріалах справи, огляд водія проводився за допомогою приладу «Drager» Alcotest 6820» №ARCЕ 0260, результат огляду виявився позитивним та склав 1, 31% проміле, з чим ОСОБА_1 було ознайомлено, про що свідчить його особистий підпис (а. с. 2).
З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що освідування водія ОСОБА_1 проводилось у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення покриву обличчя, тремтіння пальців рук (а. с. 5).
Факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 за допомогою приладу «Драгер» підтвердили у своїх поясненнях свідки: громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 4, 5).
Медичним висновком №379 від 04.01.2020 підтверджується те, що ОСОБА_1 пройшов освідування у закладі охорони здоров`я, а саме у КНП «ЗОМЦ ПЗ ТМЗ» Закарпатської обласної ради, у результаті чого лікар констатував, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 6).
З розписки ОСОБА_1 , яка міститься у матеріалах справи, убачається, що він зобов`язується залишити належний йому транспортний засіб марки «AUDI» 3, д.н.з. НОМЕР_1 , на місці зупинки автомобіля (а. с. 7).
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №761276 від 04.01.2020, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн (а. с. 8).
На відеозаписі, що міститься на DVD - диску відображена подія, яка мала місце 04.01.2020, яка фіксувалася на бодікамери поліцейських у хронологічній послідовності. Так, із відеозапису вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль марки «AUDI» 3, д.н.з. НОМЕР_1 , за порушення правил дорожнього руху, а саме за недотримання п. 11.5 та п. 2.1 «г» ПДР, відтак при спілкуванні з водієм ОСОБА_1 у останнього були виявлені очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення покриву обличчя, тремтіння пальців рук. На пропозицію поліцейських пройти освідування на місці зупинки автомобіля водій погодився, пройшов освідування за допомогою приладу «Драгер», результат якого виявився позитивним 1, 31 % проміле. Однак, з цим водій ОСОБА_1 не погодився, наполягав на проведенні огляду у закладі охорони здоров`я, куди його було доставлено. У медичному закладі ОСОБА_1 пройшов освідування, результати якого позитивні, тобто він на момент огляду перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується також медичним висновком. На відеозаписі окрім іншого чітко зафіксовано, що огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків, письмові пояснення яких додано до матеріалів справи. З результатами огляду, - 1,31 % проміле, ОСОБА_1 погодився, заперечень щодо вказаних показників не мав. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складатимуть протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто йому було відомо про вчинене правопорушення, а також роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Досліджений апеляційним судом відеозапис інформативний, позбавлений упередженості та суб`єктивного ставлення, є послідовним, містить у хронологічній послідовності необхідні відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що патрульні поліцейські ОСОБА_4 та Фревлик Ю. Ю. були упереджені при направленні водія ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння та складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та оформленні інших матеріалів справи.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та підписання наявних у справі процесуальних документів: протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №332129, роздруківки приладу «Драгер 6820», акту медичного огляду, розписки про залишення транспортного засобу на зберігання, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №761276 на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі. Більш того, зміст пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лише додатково підтверджують факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, що зафіксовано на відеозаписі, та підтверджено іншими письмовими доказами.
Також у матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість лікаря медичного закладу КНП«ЗОМЦПЗ» який проводив освідування водія ОСОБА_1 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні належні докази, їх також не додано і до апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейські та лікар при виконанні своїх посадових обов`язків діяли виключно у межах наданих їм повноважень, а у правдивості та об`єктивності показів свідків сумнівів не виникає.
При оцінці доводів апелянти щодо того, що місцевий суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його захисника, чим позбавив його права на захист, такі апеляційним судом відхиляються, оскільки твердження в цій частині є необґрунтовані. Так, з оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, місце й час судового засідання, призначеного на 05.02.2020, що підтверджується наявною у матеріалах справи повісткою, направленою на адресу, яку ОСОБА_1 вказав поліцейським при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення та яка відповідно зазначена в оскаржуваній постанові, а саме: АДРЕСА_1 . Однак, з матеріалів справи убачається, що поштове відправлення ОСОБА_1 не вручено. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що справа відносно ОСОБА_1 розглядатиметься в Ужгородському міськрайонному суді, з чим ОСОБА_1 ознайомився, засвідчивши вказане своїми підписами. Однак, відповідно до відомостей, які містяться на поштовому відправленні, зазначене вище повідомлення поверталось через те, що адресат відсутній за вказаною адресою. При цьому, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з оскаржуваною постановою ознайомився через сім дні після її ухвалення, а саме 12.02.2020, що підтверджується відповідною заявою адвокатки Ковальчук О. В. З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає, що доводи апелянтки в цій частині не слугують підставою для скасування судового рішення, адже особа, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення повинна у першу чергу сама цікавитись провадженням у своїй справі. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, на підставі вищевикладеного, апеляційний суд констатує, що і в суді першої інстанції, і на час апеляційного розгляду ОСОБА_1 було відомо про суть вчиненого ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім того він користувався професійною допомогою адвоката, належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи як у місцевому суді, так і в апеляційному суді, тому право на захист ОСОБА_1 порушено не було.
На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, не вжив жодних заходів для явки до суду, тому на переконання апеляційного суду, така поведінка учасника процесу направлена виключно на затягування розгляду справи, з метою закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП. Відхиляючи доводи апелянтки в цій частині апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для повторного відкладення розгляду справи є правильним, обґрунтованим та законним.
Доводи апелянтки про те, що місцевий суд належним чином не з`ясував обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого викладені у постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вони спростовуються доказами, що містяться у матеріалах справи. Так, саме письмовими доказами та змістом відеозапису підтверджується, що працівники поліції при спілкуванні з водієм ОСОБА_1 виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення покриву обличчя, тремтіння пальців рук, про що власне повідомили ОСОБА_1 особисто, під час спілкування з ним, відтак запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився. При цьому, жодних порушень закону при направленні ОСОБА_1 на освідування та при проведенні огляду на стан сп`яніння, працівниками поліції вчинено не було.
Дослідивши фактичні обставини справи, які послідовно, у хронологічному порядку зафіксовані на відеозаписах, суд апеляційної інстанції не вбачає жодних підстав вважати, що відносно ОСОБА_1 були вчинені провокації, тиск або інші неправомірні дії з боку працівників поліції, які б призвели до того, що ОСОБА_1 змусили пройти освідування всупереч його волі, або він під тиском підписав наявні у справі процесуальні документи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апеляційної скарги адвокатки Ковальчук О. В. про те, що суд першої інстанції не дослідив наявні у справі докази, не знайшли свого підтвердженні під час апеляційного розгляду справи.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та не бере до уваги доводи апеляційної скарги, які є безпідставними і не спростовують правильності висновків суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та, на думку суду, є намаганням правопорушника уникнути адміністративної відповідальності за скоєне.
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Отже, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а подана захисницею особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокаткою Ковальчук О. В., апеляційна скарга без задоволення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подала захисниця ОСОБА_1 адвокатка Ковальчук О.В., залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН