Справа № 517/666/23
Провадження № 3/517/774/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2023 року смт Захарівка

Суддя Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марганець Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, ідентифікаційний номер невідомий, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Фрунзівського районного суду Одеської області вже після закінчення визначених ст. 38 КУпАП строків накладення на особу адміністративного стягнення надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Протокол складений заступником начальника відділу інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_2 .

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 256608 від 27 серпня 2023 року вбачається, що 27 серпня 2023 року біля 17 год 30 хв., на відстані до 1500 метрів від лінії державного кордону, поблизу с. Самійлівка Роздільнянського району Одеської області, було виявлено ОСОБА_1 , який намагався перетнути державний кордон України на вихід з України до Р.Молдова на напрямку с. Самійлівка (Україна) с. Красна Бесарабка (РМ) поза пунктом пропуску, в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 33-35, 36). Клопотання про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 до суду не надходило.

Крім того, інформація щодо дати, часу та місця розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Фрунзівського районного суду Одеської області, що дозволяло ОСОБА_1 самостійно її переглянути.

Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, ураховуючи приписи ст. 268 КУпАП, а саме те, що ОСОБА_1 був обізнаний про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило, а також беручи до увагите, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є необов`язковою, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за його відсутності.

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд встановив наступне.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 27 серпня 2023 року, вбачається, що останній свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 -1 КУпАП не визнає. При цьому, ОСОБА_1 повідомив, що він із м. Кам`янське приїхав потягом до м. Подільськ. Після цього, на автомобілі таксі він поїхав до смт Захарівка, де мав зустрітися із дівчиною на ім`я ОСОБА_3 , з якою познайомився на сайті знайомств. Приїхавши до смт Захарівка дівчина зателефонувала йому та повідомила, що знаходиться у своєї бабусі в с. Самійлівка та попросила приїхати його до вказаного населеного пункту. Коли він рухався до вказаного села, йому стало погано та він викликав швидку допомогу. На місце події крім швидкої допомоги також приїхали працівники прикордонної служби, які почали інкримінувати йому вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП (а.с.4).

Суд зауважує, що адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП надійшли до суду вже після закінчення визначених ст. 38 КУпАП строків накладення на особу адміністративного стягнення.

Ураховує те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні правопорушення, суд вважає за необхідне спочатку в повному обсязі дослідити всі обставини справи і лише після цього вирішити питання щодо можливості закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Так, частиною 1 статті 204-1 передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, тощо.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона визначається ставленням особи до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

У справах Малофєєва проти росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013) та Карелін проти росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

На підставі викладеного суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

На підтвердження вини ОСОБА_1 відповідальним працівником прикордонної служби, крім вказаного протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1), також було надано схему місцевості виявлення правопорушення від 27 серпня 2023 року (а.с. 3), письмові пояснення ОСОБА_1 від 27 серпня 2023 року (а.с. 4), довідку про результати проведення перевірочних заходів із затриманими громадянами від 27 серпня 2023 року (а.с. 6-7).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 256608 від 27 серпня 2023 року вбачається, що 27 серпня 2023 року біля 17 год 30 хв., на відстані до 1500 метрів від лінії державного кордону, поблизу с. Самійлівка Роздільнянського району Одеської області, було виявлено ОСОБА_1 , який намагався перетнути державний кордон України на вихід з України до Р.Молдова на напрямку с. Самійлівка (Україна) с. Красна Бесарабка (РМ) поза пунктом пропуску, в пішому порядку.

З наданої схеми місцевості виявлення правопорушення від 27 серпня 2023 року вбачається, що працівниками прикордонної служби зафіксовано місце знаходження ОСОБА_1 та висловлено припущення щодо спроби перетнути Державний кордон України на вихід з України.

Згідно із довідкою про результати проведення перевірочних заходів із затриманими громадянами від 27 серпня 2023 року вбачається, що 26 серпня 2023 року ОСОБА_1 прибув потягом до м. Подільськ, звідки на таксі доїхав до смт Захарівка. Після цього в пішому порядку прибув до с. Самійлівка. Надалі коли у ОСОБА_1 закінчилися запаси їжі і води, йому стало погано та він здійснив виклик до екстреної рятувальної служби та був виявлений прикордонниками.

Тобто, з аналізу письмових пояснень ОСОБА_1 та довідки про результати проведення перевірочних заходів вбачається, що даними письмовими доказами зафіксований виключно факт знаходження ОСОБА_1 в районі с. Самійлівка та жодним чином не підтверджено наявний у останнього умисел на спробу незаконного перетину державного кордону. Крім цього, варто зазначити той факт, що ОСОБА_1 самостійно викликав собі екстрену допомогу свідчить про відсутність у останнього бажання здійснити спробу незаконного перетину державного кордону.

Таким чином, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 уповноваженої особою прикордонної служби в порушення вимог ст.255 КУпАП не було зібрано жодних доказів того, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки з протоколу не вбачається того, які безпосередні дії він вчинив з метою здійснення спроби перетину кордону, оскільки лише сам факт перебування на певній відстані від лінії Державного кордону України не може свідчити про такий намір.

До матеріалів справи не додано жодного доказу його вчинення, а саме в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 перетинав або здійснив спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Одного лише протоколу про адміністративне правопорушення та рапортів та довідок уповноваженого представника прикордонної служби за відсутності інших доказів явно не достатньо для висновку про винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Згідно з ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

Таким чином, викладені обставини, досліджені в судовому засіданні, свідчать про те, що в даному випадку суду не надано доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КУпАП.

На підставі викладеного вище суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання ОСОБА_1 винним.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що підлягають доказуванню в цій справі, та оскільки наявні матеріали справи не містять доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують факт спроби перетинання ОСОБА_1 державного кордону України поза пунктом пропуску, а тому вказане є підставою для закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому суд зауважує, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, а не з підстав закінчення строків визначених ст. 38 КУпАП суд виходить із наступного.

Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в порушенні, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16.04.2019 (справа № 927/623/18).

З урахуванням положень ст. 283 КУпАП у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення судовий збір стягненню не підлягає.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 7, 9, 204-1, 245, 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марганець Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, ідентифікаційний номер невідомий, за частиною 1 статті 204-1 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: