Справа № 365/331/23
Номер провадження: 3-зв/365/1/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року смт. Згурівка

Суддя Згурівського районного суду Київської області Хижний Р.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кучерявій Л.М., -

В С Т А Н О В И В:

18.10.2023 року до Згурівського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Кулерявій Л.М. у справі № 365/331/23 (провадження № 3-в/365/4/23).

Автоматизованою системою документообігу суду заява про відвід визначена для розгляду судді Хижному Р.В.

Ознайомившись із заявою про відвід, суддею встановлено, що в провадженні судді Кучерявої Л.М. перебуває справа № 365/331/23 (провадження № 3-в/365/4/23) за поданням про заміну невідбутої частини адміністративного стягнення у виді громадських робіт на штраф відносно ОСОБА_1 , яке надійшло від Броварського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київської області.

Під час розгляду подання, ОСОБА_1 заявив судді Кучерявій Л.М. відвід, обґрунтовуючи його тим, що в судовому засіданні суддя не була одягнена згідно Конституції України та не пред`явила посвідчення судді. Також зазначив, що він не довіряє судді Кучерявій Л.М.

В судове засідання на розгляд заяви про відвід ОСОБА_1 повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви про відвід був повідомлений належним чином.

Неявка ОСОБА_1 не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

Вирішуючи питання про відвід судді Кучерявій Л.М., суддя приходить до наступного висновку.

В силу ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В Кодексі України про адміністративні правопорушення не містить статті, яка б регулювала питання відводу судді, проте відповідні норми містяться у Кримінальному процесуальному кодексі України, які в даному випадку і підлягають до застосування за аналогією права.

Обставини, що виключають участь судді передбачені ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктами 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126, 129 Конституції України, якими визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Згідно із частинами першою, другою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення.

У частині другій статті 16 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що суддя здійснює правосуддя в мантії та з нагрудним знаком.

Частиною першою статті 51 цього Закону передбачено, що судді, голови судів та їх заступники, судді у відставці мають посвідчення, зразки яких затверджуються Радою суддів України.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про порядок виготовлення, обліку, видачі, заміни та знищення посвідчень суддів, суддів, яких призначено на адміністративні посади, суддів у відставці та присяжних, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25 квітня 2014 року № 23 (з наступними змінами), посвідчення є офіційним документом, який засвідчує займану посаду особи, якій його видано, та підтверджує повноваження власника посвідчення, встановлені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, посвідчення судді слугує для того, щоб за необхідності підтверджувати повноваження його власника у ситуаціях, не пов`язаних зі здійсненням правосуддя, коли суддя не перебуває в мантії та з нагрудним знаком.

Повноваження судді в судовому засіданні з розгляду справи підтверджуються мантією та нагрудним знаком судді. При цьому факт наявності або відсутності у судді посвідчення під час розгляду судових справ жодним чином не впливає на обсяг його повноважень щодо здійснення правосуддя у певному суді, що надані у встановленому законом порядку.

За таких обставин поведінка учасників судових справ, які, перебуваючи в державній установі приміщенні суду, під час судового засідання вимагають від головуючого у справі, який здійснює правосуддя в мантії та з нагрудним знаком, пред`явлення їм службового посвідчення судді, не узгоджується з положеннями частини шостої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язку фізичних і юридичних осіб поважати незалежність судді і не посягати на неї та є неприпустимою.

Відповідно до положень процесуального закону учасники судового процесу мають право заявляти клопотання, а також викладати суду свої доводи, міркування з питань по суті справи (статті 12, 43 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 22 Кримінального процесуального кодексу України тощо). Водночас процесуальне законодавство не передбачає можливості заявлення учасниками справи вимог щодо перевірки посвідчення головуючого в судовому засіданні. Зазначені дії можуть мати ознаки зловживання процесуальними правами, порушення порядку в судовому засіданні та неповаги до суду.

Як роз`яснено у пунктах 3, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», суди повинні належним чином реагувати на порушення учасниками процесу та іншими присутніми в залі судового засідання особами встановленого законом і судом порядку розгляду справ та за наявності підстав вирішувати питання про притягнення винних у вчиненні таких порушень до відповідальності. У кожному випадку, коли буде встановлено, що особа вчинила умисні дії, які свідчать про неповагу до суду, необхідно вирішувати питання про притягнення винних до відповідальності за статтею 185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В частині посилання ОСОБА_1 на недовіру до судді Кучерявої Л.М., то така підстава для відводу є необгрунтовою. Жодних обставин, які б викликали сумнів у неупередженості судді Мамедов А.А. не зазначає.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відвід судді Кучерявій Л.М. у справі № 365/331/23 (провадження № 3-в/365/4/23).

Керуючись ст.ст.7,245,283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відвід судді Кучерявій Л.М. у справі № 365/331/23 (провадження № 3-в/365/4/23).

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Р.В. ХИЖНИЙ