Справа № 346/4963/23
Провадження № 3/346/2587/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Яремин М.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Коломийського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 , жителя та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, за ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2023 року о 00:22 год. в м. Коломия, по вул. Гірняка, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_3 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вказаному правопорушенні не визнав з підстав вказаних ним в письмових запереченнях, згідно з якими просить провадження в даній справі закрити.

Зазначає, що він не керував транспортним засобом, коли до нього під`їхали працівники поліції, а перебував в салоні автомобіля із своїм неповнолітнім сином та знайомим ОСОБА_2 . Він пояснював поліцейським, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що керував автомобілем його знайомий. Вважає, що на нього незаконно винесена постанова за ч.10 ст. 121 КУпАП за те, що він перевозив дитину зростом до 145 см без використання дитячої утримуючої системи. Однак, конструкція його вантажного автомобіля не передбачає можливості встановлення і використання такої системи. Також вказав, що він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки, поспішав до дому із сином, щоб підготувати його до свята 1-го Вересня, а перед тим затримався у зв`язку з ліквідацією екстреної аварійної ситуації (прориву труби ) на орендованому об`єкті (сауні), що виключає його адміністративну відповідальність. Крім того, йому не було роз`яснено його процесуальні права, зокрема, скористатися безоплатною правовою допомогою; не пред`явлено належних дозвільних документів на спеціальний технічний пристрій, зокрема, сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку його технічного стану; не роз`яснено порядок застосування технічного засобу; у протоколі не зазначено технічний засіб, яким проводилась відеофіксація та в проколі відсутня відмітка про те, що проводився відеозапис, а лише констатовано, що долучено диск, нагрудної камери у поліцейських він не бачив, а лише мобільні телефони; свідки працівниками поліції не залучались. Зі змісту протоколу йому не зрозуміло, зо що конкретно його визнано винним чи за керування транспортним засобом в нетверезому стані (п.2.9а ПДР) чи за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння (п.2.5 ПДР). В судовому засіданні 14.11.2023 року також пояснив, що того дня він разом із сином підвозив товариша. Їх було зупинено працівниками поліції, як згодом пояснили працівники поліції, за порушення комендантської години. Він є власником транспортного засобу, але за кермом не був, а в момент коли працівники поліції наблизились, сидів на пасажирському сидінні, а за кермом перебував його товариш ОСОБА_2 . Оскільки у останнього не було посвідчення водія, ОСОБА_1 пересів на водійське сидіння та надав працівникам поліції своє посвідчення водія. Вони озвучили ознаки алкогольного сп`яніння, які були в нього виявлені та запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, однак, він не мав бажання його проходити. Від проходження такого огляду в медичному закладі також відмовився, бо син перелякався. Вину у вчиненому не визнав, оскільки він не порушував ПДР, хоча і порушив правила комендантської години. Щодо оскарження дій працівників поліції не звертався.

Його захисник, адвокат Потятинник Ю.Ю. вину ОСОБА_1 в судовому засіданні також заперечив.

Однак, вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та доводиться наступними матеріалами справи:

- даними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 125312 від 01.09.2023 року, в якому зазначені встановлені судом обставини щодо часу і місця вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення. В протоколі також зазначено, що водій відсторонений від керування транспортним засобом (а.с. 1);

- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, згідно з яким ОСОБА_1 від огляду відмовився (а.с.2);

- даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.09.2023 року до закладу охорони здоров`я КНП «Коломийська ЦРЛ», яке виписане на ім`я ОСОБА_1 з посиланням на ознаки алкогольного сп`яніння, що були виявлені у останнього, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с.3);

- даними переглянутого відеозапису, в тому числі, з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом та роз`яснення працівниками поліції причин зупинки (порушення комендантської години, не включення покажчику повороту, перевезення дитини зростом до 145 см без використання дитячої утримуючої системи); зафіксовано роз`яснення працівником поліції ознак алкогольного сп`яніння, які були виявлено у ОСОБА_1 (запах алкоголю з порожнини рота), а також наслідки відмови від проходження огляду. На неодноразову пропозицію працівників поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, зазначивши не маю бажання , і не хочу , хочете складайте протокол; я пив пиво, кефір і покаже певний результат; я після сауни, я пив пиво безалкогольне тому є запах. На відео також зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 його прав, а також те, що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, та винесена постанова за перевезення дитини зростом до 145 см без використання дитячої утримуючої системи. В процесі спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 підтвердив, що керував транспортним засобом, вказавши я поспішав, намагався не порушувати . Також вказав, що від підпису протоколу відмовляється.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 976852 від 01.09.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 вказаного дня притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст.126 КУпАП. В постанові вказано, що 01.09.2023 року о 00:22 год. в м. Коломия, по вул. Гірняка, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Fiat Doblo», номерний знак « НОМЕР_3 », перевозив дитину зростом до 145 см без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременя безпеки передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив п.21.11 «б» ПДР України (а.с. 4).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , який є товаришем ОСОБА_1 , пояснив, що з 31.08.2023 року на 01.09.2023 року він разом з ОСОБА_1 ходили в сауну та затримались, оскільки прорвало трубу. Вони їхали в сторону його будинку та зупинились ( за кермом був ОСОБА_2 ), та в цей момент він побачив, як до них наблизились працівники поліції і він помінявся з ОСОБА_1 місцями (тобто пересів), оскільки не мав при собі посвідчення водія, в результаті чого ОСОБА_1 перебував на водійському сидінні коли них підішли працівники поліції та на їхню вимогу надав їм документи. Працівниками поліції зазначили причину зупинки, а також те, що не дозволять рух на транспортному засобу, оскільки є підозри, що ОСОБА_1 «щось вживав», хоча він вказане заперечив. З дозволу працівників поліції свідок відігнав вказаний автомобіль до себе додому та відвід туди дитину ОСОБА_1 . Чи роз`яснювали останньому права не чув та приладу не бачив. Вважає, що працівники поліції перевищили свої повноваження, з приводу чого ОСОБА_1 оскаржує даний протокол.

Згідно з п.2 Інструкції про порядок та виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року, огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, що передбачені у п.3 названої Інструкції, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, а також що передбачені у п.4 названої Інструкції, а саме наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Отже, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Діючим законодавством про адміністративне правопорушення, зокрема приписом ст. 251 КУпАП, передбачено те, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Так, відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Уразі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

При цьому, слід зазначити, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний установлений законом огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до норм чинного законодавства, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час їх складання ОСОБА_1 відмовився від дачі письмових пояснень.

Суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи».

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності його вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Суд вважає, що ситуація, відповідно до якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, вимагала від нього надати детальні пояснення, щодо обставин, які призвели до таких наслідків.

На відеозаписі зафіксовані дії працівників поліції та особи, що притягається до відповідальності, що у даному випадку є необхідним та достатнім для прийняття рішення по суті.

Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції, в тому числі і при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КупАП.

При цьому, слід зазначити, що не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не роз`яснили йому його права, зокрема, скористатися безоплатною правовою допомогою, оскільки це спростовується долученим відеозаписом.

Крім того, безпідставними слід визнати пояснення ОСОБА_1 про те, що йому не було надано сертифікат відповідності технічного пристрою та свідоцтво про повірку його технічного стану, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння та протокол щодо нього складено за таку відмову (тобто порушення п.2.5 ПДР). Будь-яких клопотань з цього приводу працівникам поліції ОСОБА_1 не заявляв. Не заслуговують на увагу і посилання на не залучення свідків, оскільки огляд в проводиться у присутності останніх в разі неможливості застосування поліцейським технічних засобів відеозапису. В даній справі матеріали відеозапису долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Не є слушним і те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про серійний номер технічного засобу, за допомогою якого здійснено відеозапис, оскільки чинний КУпАП такої вимоги не містить (ст. 256 КУпАП). Ці вимоги стосуються лише випадків, передбачених ст. 283 КУпАП (зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення).

Суд розцінює критично пояснення ОСОБА_1 та його захисника, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами. Також суд вважає, що заперечення вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в той час коли докази свідчать про протилежне, є його наміром уникнути відповідальності за вчинення правопорушення. Пояснення свідка ОСОБА_2 суд до уваги не приймає, оскільки він є товаришем ОСОБА_1 , а тому є зацікавленим в результатах розгляду справи.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладене таке стягнення.

На підставі вищенаведеного та, керуючись ст.ст.33, 40-1, 221, 283, 284, 288-290, 294 КУпАП, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок у дохід держави: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Суддя Яремин М. П.