ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/2209/21 Головуючий в 1 інст. Плечищева О.В.
Провадження № 33/807/3/23 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 4 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням права керування всіма транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 25 серпня 2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла справа про адміністративне правопорушення за протоколом серії ААБ №161784 від 21 серпня 2021 р., щодо громадянина ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаним протоколом встановлено, що 21 серпня 2021 року об 01 год. 50 хв. в с. Омельник по вул. Центральній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 22011», д.н.з. НОМЕР_2 з ознаки алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах з порожнини рота). Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що справу було розглянуто без його участі, що на його думку, є істотним порушенням його права і свобод. Місцевий суд такими діями позбавив його можливості прийняти участь в судових засіданнях, надати пояснення та ін.

Про існування постанови він дізнався лише коли тримав поштою постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2021 року.

Зазначає, що 20 серпня 2021 року, близько 8 годині 00 хвилин, задовго до зупинки автомобіля, він вжив не більше 100 грамів горілки.

Вказує, що його вага тіла складає 78 кг., враховуючи кількість алкоголю, виведення алкоголю з крові складає 5-6 годин.

Отже, апелянт наголошує, що під час події не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а тому не вбачав підстав для проходження огляду.

Також вказує, що відеозапис в матеріалах справи є недопустимим доказом через те, що запис не є безперервним.

Просить апеляційний суд строк на апеляційне оскарження поновити.

Постанову місцевого суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав без доповнень та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Щодо розгляду клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно ст. 294 КУпАП, скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин.

Крім того, КУпАП встановлено, що строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення відраховується не з моменту отримання копії оскаржуваного судового рішення, а з моменту винесення постанови.

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений апелянту тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, апелянт посилається на те, що про прийняте судом рішення йому стало відомо вже після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Перевіряючи вказане, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 участі в судовому засіданні суду першої інстанції 4 листопада 2021 року не брав і матеріали справи не містять відомостей про отримання апелянтом копії постанови в строк апеляційного оскарження, а тому суд вважає, що доводи апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження знайшли своє підтвердження, що відповідно є підставою для задоволення клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду щодо нього.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та ін.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до вимог ч.2 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суддя місцевого суду дотримався в повному обсязі, оскільки проаналізував усі докази у їх сукупності, та дав їм належну оцінку.

Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі, яким суддя надав відповідну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_1 підтверджується сукупністю доказів, яким місцевим судом було надано оцінку, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №161784 (а.с.3), яким ОСОБА_1 звинувачено у порушенні вимог п.2.5 ПДР України; направленням водія на огляд (а.с.6), яким встановлено, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, хитка хода, запах з порожнини рота. Від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився.

Окрім вказаних доказів, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується відеозаписом під найменуванням «0000000__0016» (а.с.7), яким зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , зафіксовано виявлення працівниками поліції виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, пропозицію пройти огляд на визначення стану сп`яніння, від якої ОСОБА_1 відмовився.

Апеляційний суд вважає, що вказані докази, які були покладені в основу винуватості обвинуваченого не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції, оскільки вони підтверджують факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними.

Зокрема, доводи, що він вживав алкоголь вранці, а тому вказане не свідчить про те, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, виходячи з наступного.

Апеляційний суд наголошує, що п. 1. 3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність статтею 130 КУпАП.

Виходячи пред`явленого обвинувачення ОСОБА_1 в скоєні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, визначено, що водій порушив вимоги п.2.5 ПДР України, де одним з основних елементів складу вказаного правопорушення є його об`єктивна сторона, яка має формальний склад - відмова водія від проходження огляду для визначення стану сп`яніння.

Таким чином, доводи про те, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не ставиться до його вини, оскільки диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП містить окремий склад адміністративного правопорушення у вигляді відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Щодо відсутності безперервності відеозапису події, апеляційний суд встановив, що дійсно відеозаписи не мають безперервний формат.

Однак вказаний недолік на час розгляду справи усунути неможливо, адже відповідно до п. 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 № 1026 визначає, що строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, становить 30 діб, а позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо фактичних обставин справи, висловлена лише під час апеляційного перегляду, тобто майже через три місяці.

Натомість наявний відеозапис свідчить про те, що під час події водій мав ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився (а.с.7).

Отже зафіксовані обставини повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, а тому доказ у вигляді відеозапису є допустимим і належним.

З приводу того що справу судом першої інстанції було розглянуто без участі ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що вказана обставина не може бути умовою для закриття провадження відносно обвинуваченого по справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі № 11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі N 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.89 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «"сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того права ОСОБА_1 були в повному обсязі поновлено в апеляційному суді і жодних нових обставин, які стосуються справи, він суду не повідомив.

Таким чином, апеляційний суд вважає вищезгадані доводи непереконливими для скасування судового рішення, відносно ОСОБА_1 .

Інші доводи є лише формальними та не несуть підстав для скасування судового рішення в справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 4 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вичинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 323/2209/21