Справа № 336/2558/23
Провадження 3/336/2565/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Звєздової Н.С.,

за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Степашки, Гайсинського району, Вінницької області, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , який займає посаду командира механізованого взводу 2 механізований батальйон, зареєстрований (згідно протоколу) за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

23.03.2023 в провадження Шевченківського районного суду м Запоріжжя надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Постановою суду від 31.03.2023 вказані матеріали було повернуто до військової частини НОМЕР_1 для доопрацювання та належного оформлення.

Вдруге матеріали у відношенні ОСОБА_1 надійшли до суду 10.05.2023 в провадження судді Звєздової Н.С.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії А7013 №149/23/з від 09.03.2023 «08.03.2023 в районі м. Оріхів, Пологівського району, Запорізької області, приблизно о 15:30, на позиціях розташування підрозділу, виявлено солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який виконував обов`язки військової служби з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Для встановлення стану солдата ОСОБА_1 було направлено до медичної роти в/ч НОМЕР_1 , але останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком медичного огляду та актом про відмову військовослужбовця від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у присутності свідків №10 від 08.03.2022 р. Таким чином, солдат ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП - відмова від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду. Правопорушенням матеріальної шкоди не заподіяно».

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав. Суду пояснив, що заступився за свого товариша по службі, в результаті чого у нього виник конфлікт з його керівництвом, який його захотів покарати шляхом складання протоколу та притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначив, що його вже позбавили премії у сумі 120 000 грн., хоча він ще не визнаний винним у вчинення правопорушенні.

В обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, до протоколу надані наступні документи:

-Копія паспорта та РНОКПП громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ;

-Висновок начальника медичної служби м-ра (нерозбірливо) «Сензків Р.Я.» військової частини НОМЕР_1 №10 від 08.03.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

-Акт №10 про відмову військовослужбовця від проходження медичного огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, відповідно до якого 08.05.2023 о 17.23 годині солдат ОСОБА_1 в присутності свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

-Витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 75 від 07.05.2022, щодо кола осіб. Які уповноважені на складання протоколів про адміністративне правопорушення у відношенні військовослужбовців;

-супровідний лист №1743 від 18.03.2023.

Положеннями частини першої ст.172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до частини другої ст. 172-20 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів.

Частина третя ст. 172-20 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З набранням чинності Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 302/2014 в України настав особливий період. Станом на час розгляду справи особливий період не завершений.

Крім того, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з подальшими змінами, на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, дія якого станом на час розгляду справи у суді, не скасована.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , суддя приходить до переконання, що в діях останнього відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 орган (посадова особа), при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності (ст. 9 КУпАП).

Правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.172-20 КУпАП, має наступний склад: суб`єкт правопорушення - військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час зборів; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом; об`єкт правопорушення розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння передбачені статтею 266 КУпАП.

Відповідно до статті 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного/наркотичного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 Інструкції про порядок оформлення і складання матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Служби зовнішньої розвідки України 14 серпня 2018 року № 300 у разі виявлення факту або виникнення підозри у розпиванні алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживанні наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцем на території місця проходження військової служби, військових об`єктів, або появи військовослужбовця на території місця проходження військової служби, військових об`єктів у нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння для підтвердження ознак військового адміністративного правопорушення (стаття 172-20КУпАП) такого військовослужбовця направляють до закладу охорони здоров`я на підставі письмового направлення військовослужбовця на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (додаток 2) уповноваженої посадової особи.

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутнє письмове направлення військовослужбовця ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Військовослужбовець направляється до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у супроводі військовослужбовців підрозділу власної безпеки СЗРУ.

Суд критично ставиться до висновку лікаря медичної роти в/ч НОМЕР_1 №10 від 08.03.2023, як до належного та допустимого доказу, оскільки він складений з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, оскільки пункти 17 та 19 суперечать один одному.

Так, відповідно до п. 17 висновку: «результат обстеження відмовився від обстеження», в той час, як у п. 19 висновку зазначено: висновок за результатами огляду клінічно перебуває у стані сп`яніння».

Крім того, у вказаному висновку не зазначено в якому саме стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого) перебуває військовослужбовець.

Також, суд критично ставиться до Акту №10 про відмову військовослужбовця від проходження огляду від 08.03.2023.

Так, у вказаному акті не зазначено, які саме ознаки сп`яніння мав військовослужбовець при його складанні, що є порушенням при складанні відповідного акту, оскільки у ньому для визначення ознак сп`яніння відокремлено відповідний розділ акту.

Крім того, вказаний акт підписано свідками, проте в ньому відсутній підпис лікаря, який проводив огляд військовослужбовця, що є грубим порушення вказаної Інструкції.

Отже, вищевказані Акт та Висновок, складені з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак не можуть бути належними доказами того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Тому, вказані документи не можуть бути прийняті судом для підтвердження обставин справи.

Крім того, в порушення вимог Інструкції про порядок оформлення і складання матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Служби зовнішньої розвідки України 14 серпня 2018 року № 300, до матеріалів справи не надано письмових пояснень свідків, зазначених в Акті та Висновку від 08.03.2023.

Також, матеріали справи не містять письмових пояснень ОСОБА_1 щодо обставин справи, чи акту про відмову військовослужбовця від надання таких пояснень, оскільки зазначення у протоколі у розділі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» того, що «Від ознайомлення і підпису відмовився» не є доказом того, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_1 , описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають складу правопорушення, визначеного ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, адже диспозиція ч.3 цієї статті не передбачає такої ознаки, як «перебування з ознаками алкогольного сп`яніння», тобто всупереч вимогам ст.ст. 172-20, 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено конкретну ознаку, визначену диспозицією статті ст. 172-20 КУпАП, яка б ставилася в провину ОСОБА_1

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, склад правопорушення має бути чітко визначеним у відповідності до диспозиції кожної окремої норми, становить сукупність головних, визначальних ознак, які виділені законодавцем як типові, необхідні і, водночас, достатні для притягнення особи до юридичної, зокрема, адміністративної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження медичного огляду, оскільки вказане спростовується наданими в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 і не доведено жодними належними письмовими доказами, долученими до протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що матеріали адміністративної справи направлялися судом до військової частини НОМЕР_1 для доопрацювання та належного оформлення, проте, вимоги постанови суду не були виконані у повному обсязі.

Інших належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння - суду не надано.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до зазначеної правової норми прямої дії судом проведена повна та всебічна оцінка зібраних доказів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Наявність порушення вимог, передбачених ст.254 та ст.266 КУпАП при складанні з протоколу про адміністративне правопорушення серії А7013 №149-23/з від 09.03.2023, а також Акту та Висновку лікаря медичної роти в/ч НОМЕР_1 від 08.03.2023, суд тлумачить на користь особи, у відношенні якої було складено вказані документи.

Вина ОСОБА_1 у перебуванні в алкогольному стані та відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння під час виконання останнім військових обов`язків на території військовій частини в період воєнного стану, а відтак вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.172-20 КУпАП, «поза розумним сумнівом» не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки надані суду письмові докази (протокол про адміністративне правопорушення, висновок лікаря медичної роти та Акт №10 від 08.03.2023) не є належними та допустимими доказами по справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Лучанінова проти України» (заява №16347/02) від 9 червня 2011 року, п.39, зазначив наступне: «Суд зауважує, що заявницю було визнано винною у вчиненні дрібної крадіжки. Відповідно до частини 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення за таке правопорушення передбачалось стягнення у вигляді штрафу або виправних робіт. З огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року). Той факт, що стягнення, застосоване до заявниці Тростянецьким районним судом,- штраф - було згодом замінено на зауваження, не може позбавити правопорушення, про яке йдеться, притаманного йому кримінального характеру».

Таким чином, згідно з практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення повинне здійснюватися із дотриманням вимог до кримінального провадження.

Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Таким чином, оскільки Акт №10 та висновок лікаря медичної роти в/ч НОМЕР_1 №10 від 08.03.2023 складений з відповідними порушеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, не є належними доказами, інші докази, отримані з їх допомогою, як то протокол про адміністративне правопорушення серії А7013 №149-23/з від 09.03.2023, суд визнає недопустимими.

Європейський суду з прав людини у рішенні від 20.09.2016 у справі «Karelin v.Russia» заява № 926/08 зазначив, що за умови наявності певної неточності чи суперечностей у фабулі адміністративного правопорушення, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, вважаю за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.172-20 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 172-20, 247, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП, щодо ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Н.С. Звєздова