Справа № 645/1121/23
Провадження № 3/645/674/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Шарко О.П., розглянувши справу, яка надійшла з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 ч.1 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

УСТАНОВИВ:

До Фрунзенського районного суду м.Харкова надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №223986 від 08.03.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , 08 березня 2023 року, о 23 год. 09 хв., керував автомобілем «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку 97 по вул. Сіверській в смт Кулиничі, Харківської області, не виконав вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу, яку інспектор поліції здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього кольору, увімкненням спеціального звукового сигналу та гучномовця, чим порушив вимоги п.п.2.4, 8.9Б Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 122-2 ч.1 КУпАП

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 Бубліченко М.В. категорично не погодився з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутні порушення ПДР України. З відеозапису БК 4729731 вбачається, що ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що не одразу побачив проблискові маячки патрульного автомобіля та почув спеціальний звуковий сигнал та вимоги зупинки транспортного засобу з гучномовця. З відеозапису також вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 почав знижувати швидкість з метою зупинки транспортного засобу, як тільки водій побачив та почув сигнали спеціальних пристроїв, розташованих на автомобілі. Обставини викладені в протоколі не відповідають дійсності, оскільки транспортний засіб був добровільно зупинений саме ОСОБА_1 , працівники ж поліції, в свою чергу, не застосовували будь яких спеціальних засобів з метою фізичної зупинки автомобіля «Hyundai Elantra»

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків, а також іншими документами.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 ПДР України характеризується наявністю вини у формі умислу.

На підтвердження скоєння ОСОБА_1 правопорушення, надано диск з відеозаписом БК 4729731, з якого вбачається, що ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що не одразу побачив проблискові маячки патрульного автомобіля та почув спеціальний звуковий сигнал та вимоги зупинки транспортного засобу з гучномовця. З відеозапису також вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 почав знижувати швидкість з метою зупинки транспортного засобу, як тільки водій побачив та почув сигнали спеціальних пристроїв, розташованих на автомобілі.

Дослідивши відеозапис, не вбачається невиконання вимоги ОСОБА_1 про зупинку транспортного засобу подану інспекторами поліції шляхом увімкнення проблискового маячка синього кольору, увімкненням спеціального звукового сигналу та гучномовця не мав наміру тікати від поліцейських, тобто його дії не є умисними. На записі відображено, що по вулиці проїхав автомобіль та працівники поліції включили проблискові маячки на службовому автомобілі, розпочали рух за автомобілем,почали вимагати зупинку транспортного засобу з гучномовця., через досить незначний проміжок часу, досягнуто мети та мала місце зупинка транспортного засобу, що є свідченням по суті виконання вимог про зупинку.

За відсутності в матеріалах справи доказів скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАп, суддя вважає, що відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 122-2 КУпАП в діях останнього. Крім того, суд бере до уваги те, що в протоколі про адміністративне правопорушення, що складений відносно ОСОБА_1 не зазначено частину ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП України, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати ані фактичні обставини, ані кваліфікацію, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд законодавчо позбавлений права збирати докази вини (брати на себе функції обвинувачення). Це підтверджено не тільки міжнародним правом, але і національною судовою практикою. Принцип диспозитивності є одним із засадничих в українському та міжнародному судочинстві.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Направлений на розгляд суду адміністративний матеріал не містить відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення або і самої події.

Згідно ч. 3ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що докази мають встановлюватися відповідно до національного законодавства (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок їх збирання має відповідати основним правам, визначеним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Перевірка всіх обставин справи для передачі їх до суду є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У питанні дотримання прав та процесуальних гарантій учасників судового процесу слід передусім неухильно дотримуватись прецедентної практики Європейського суду з прав людини, висловленої у чисельних рішеннях Суду (справи «Озтюрк проти Німеччини», «Енгель та інші проти Нідерландів», «Гурепка проти України» та інші), згідно з якою справи про адміністративні правопорушення, при наявності певних умов, повинні розглядатись за процедурою та з дотриманням процесуальних гарантій передбачених національним законодавством для кримінальних проваджень. Головним чинником при розгляді обвинувачення (адміністративного чи кримінального) є конкретність висунутого обвинувачення, що дозволяє дотриматись загальних засад - таких, як верховенство права, законність, забезпечення права на захист.

Відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон ЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі наведені факти у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Малофєєв проти Росії» та «Карелін проти Росії» сформулював позицію, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Ураховуючи наведений судом аналіз положень закону та наданих доказів, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не доведено наявність в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, а отже з цих підстав провадження у справі слід закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 27, 34, 35, 248, 252, 268, 283, 284, ст. 122-2 ч.1 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.122-2 КУпАП закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2023 року

СУДДЯ

Фрунзенського районного суду

М.Харків Шарко О.П.