Справа № 711/3188/23
Номер провадження 3/711/1199/23
П О С Т А Н О В А

29 травня 2023 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Олійник В.М., за участі секретаря судових засідань Вдовіченко Р.В., особи стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (протокол серії ААД № 457861) про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого інженером ТОВ «Євпазія - С», РНОКПП в матеріалах справи відсутній,

до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що 04.03.2023 року о 15.10 год. в м.Черкаси по вул.Пастерівська 241 ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в населеному пункті зі швидкістю 70-73 км/год, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Nissan Almera Classic д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку та виконував поворот праворуч. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Правопорушник ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Надав пояснення, що дійсно, 04.03.2023 о 15 год. 10 хв. він їхав на власному автомобілі Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Черкаси, по вул.Пастерівська, 241 по правій смузі зі швидкістю 50 км/год у своїх справах. Попереду нього у попутному напрямку по лівій смузі рухався автомобіль Nissan Aimera Classic, д.н.з. НОМЕР_2 під керування ОСОБА_2 . Раптом, не вмикаючи покажчика правого повороту, не зайнявши правої смуги рухи, не упевнившись у безпечності свого маневру, автомобіль Nissan Aimera Classic, д.н.з. НОМЕР_2 під керування ОСОБА_2 , почав поворот до подвір`я. Він не очікував такого маневру, був вимушений застосувати екстрене гальмування але відстані для повної зупинки його автомобіля не вистачило, внаслідок чого відбулась ДТП. Автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вважає, що водієм ОСОБА_2 порушено п.10.1, п.10.4 ПДР України, що і призвело до ДТП, та відносно нього були складено протокол про адміністративне правопорушення та направлено до суду для розгляду. Під час розгляду вказаних матеріалів відносно ОСОБА_2 10.04.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання захисника Ткачук-Коваленка О.В. про призначення судової автотехнічної експертизи, приймаючи до уваги, що для з`ясування обставин даної справи не потрібні спеціальні знання в області автотехніки. Отже, постановою від 20.04.2023 року у справі №711/1612/23 ОСОБА_2 визнали винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Натомість, адвокат ОСОБА_3 з власної ініціативи замовив судову-автотехнічну експертизу та надав висновок експерта від 13.04.2023 року № СТ/047Д-23 разом з заявою про притягнення до адміністративної відповідальності винної особи від 05.05.2023 до Управління патрульної поліції в Черкаській області. На підставі лише вказаного висновку експерта було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №457861 від 15.05.2023 року. Вважає, що вказаний висновок експерта не є доказам в справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки виконаний не за призначенням суду, а тому не може прийнятий судом до уваги. У даній конкретній справі, з урахуванням зібраних доказів, враховуючи матеріали справи №711/1612/23, немає необхідності в призначенні експертизи, оскільки матеріали справи надають можливість встановити дійсні обставини справи, оцінити їх у співвідношенні з поясненнями сторін та зробити відповідний висновок про наявність чи відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого КУпАП. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду. Враховуючи вищевказану правову позицію, та приймаючи до уваги той факт, що експертиза була проведена за власної ініціативи адвоката винної особи у ДТП без повідомлення його про дату та час проведення експертизи, без врахування дорожньої обстановки, без дослідження технічного стану його автомобіля, відповідно до поставлених запитань експерту однобоко, з метою безпідставного обвинувачення його у скоєнні ДТП, вважає що вказана автотехнічна експертиза є неналежним доказом його вини у вчиненні ДТП і не може бути врахована судом при ухваленні рішення у справі. Висновки експертизи вважає передчасними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки зроблені лише на підставі пояснень винної особи у ДТП та схеми ДТП, без урахуванням пояснень іншого учасника ДТП па свідка. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути заперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Обвинувачення не, може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Враховуючи вищевикладені обставини, можна зробити однозначний висновок про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять фактичних даних, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю. На підставі вищевикладеного, просить суд провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення мене до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити за відсутністю в моїх діях події та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надав пояснення, що 04.03.2023 року від рухався на власному автомобілі по вул. Чайковського в м.Черкаси та став очевидцем ДТП Toyota та Nissan. В той час, як він повертав з вул.Чайковського на вул.Пастерівська, чітко бачив, як автомобіль Toyota, який рухався ліворуч від нього, підрізав автомобіль Nissan, що і стало причиною ДТП. Швидкість автомобіля Toyota була близько 52-55 км/год, оскільки перед ДТП автомобіль Toyota рухався поруч з ним, а його швидкість була 50 км/год. Вважає винуватцем ДТП саме водія автомобіля Nissan.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_4 , дослідивши письмові матеріали справи, приходжу до наступного:

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Відповідно до вимог п.1.4 ПДР України - кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ПДР України.

Відповідно до п.2.3 б ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.12.4 ПДР України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

На підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 457861 та висновок експерта № СТ/047Д-23 від 13.04.2023, згідно якого встановлено, що у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених в заяві обставинах, у діях водія автомобіля Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п.п.12.4 ПДР України, які з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, та на виконання яких він перешкод, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мав.

При вивченні вказаного висновку експерта суд приходить до висновку, що він не є доказом вини ОСОБА_1 та не може бути прийнятим судом до уваги, як доказ, оскільки він виготовлений на замовлення іншого учасника ДТП а не за постановою суду, без попередження експерта про кримінальну відповідальність, без участі всіх учасників ДТП, зокрема ОСОБА_1 , який категорично не згідний з ним та вихідними даними зазначеними в ньому, тобто без врахування його пояснень.

Таким чином, в даній ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинив вказані порушення.

Зокрема, як було зазначено вище, ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення. Крім того, в судовому засіданні з пояснень свідка ОСОБА_4 встановлено, що саме водій автомобіля Nissan ОСОБА_2 підрізав автомобіль Toyota під керуванням ОСОБА_1 , який при цьому їхав з допустимою швидкістю, а саме 52-55 км/год.

Інших доказів суду не надано.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 124 КУпАП.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП є саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаного порушення, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Враховуючи обставини, які встановлених в ході судового розгляду, вважаю, що наслідки у виді ДТП не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із діями водія ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене та згідно п.1 ст.247 провадження відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.124, 247, ст.256 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за 124 КпАП України - закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: В. М. Олійник