Справа № 484/5371/23
Провадження № 3/484/2064/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2023 року м.Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Мельничук О.В., за участі секретаря судового засідання Голубкової Н.М., розглянув справу про адміністративне правопорушення, матеріали по якій надійшли 02.10.2023 року від Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не є інвалідом, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2023 р. до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №481444 від 29.09.2023 р., згідно якого 29.09.2023 року о 23.06 год. в Первомайському районі с.Кумарі по вул. Центральна, 40 водій ОСОБА_1 керував т/з «ВАЗ 21093», н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням приладу «Драгер» ARAM 2290. Проба позитивна 0,23%.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Левицький С.О. не з`явилися, останній надав письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність ОСОБА_1 , а також просив закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Раніше ОСОБА_2 подав письмове клопотання про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_1 , яке обґрунтував наступним.

Сторона захисту вказала, що вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 481444 за ч.1 ст.130 КУпАП складений з порушенням ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 256, 266 КУпАП, постанови КМУ № 1103 від 17.12.2008 р. «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису».

Так, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 , таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Крім того, в порушення вимог ч.1 ст.266 КУпАП ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, що видно із з відеозапису наданому на СD-диску, та підтверджується відсутністю відмітки у копії протоколу, тобто інспектор ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області к-н поліції Нестерчук С.М. не виконав норму даного закону.

Відповідно до ч.5 розділу ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки; відеозапису», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Таким чином, відеофіксація оформлення протоколу саме і запроваджена законодавцем з метою повної фіксації процедури оформлення матеріалів щодо адмінправопорушення з метою уникнення будь яких сумнівів стосовно дотримання поліцейськими законодавчо встановлених процедур.

Проте, відеозапис доданий до протоколу про адміністративне правопорушення складеного стосовно ОСОБА_1 не відповідає вказаним вимогам.

З аналізу вказаного відеозапису вбачається, що він не є неприривним, як того вимагає Інструкція, тому як запис з портативного відео реєстратора зупиняється в 23:08:11 год. Саме в той час, коли ОСОБА_1 був незгоден з показником тесту Драйгеру (запис у протоколі про адміністративне правопорушення), та відповідно ч.3 ст.266 КУпАП та п.6 постанови КМУ №1103 від 17.12.2008 р. «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» , був згоден і наполягав на проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я. Що може підтвердити свідок ОСОБА_3 . Причину зупинки відеозапису не зазначено.

Однак, на прохання про проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я ОСОБА_1 було безпідставно відмовлено.

За таких обставин вважає, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КпАП відносно ОСОБА_1 є таким, що складений з порушенням вимог ст.266 КУпАП та діючого законодавства, а тому не може вважатися допустимим доказом і бути покладеним в основу доведеності вини особи, що притягується до відповідальності.

Крім того вказує, що згідно технічних характеристик алкотестер «Drager Alcotest 6810» має похибку та точність, яка складає + 0,04 проміле. Таким чином, вважає, що покази газоаналізатору «Drager Alcotest 6810», прилад ARAM 2290, тест 1726, який складає 0,23% є не допустимим доказом скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому як у ОСОБА_1 насправді було допустима ступень алкогольного сп`яніння, а саме 0.19%.

За таких обставин, просив закрити провадження по справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи приписи ст. 268 КУпАП та з огляду на те, що участь особи, стосовно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду справи є необов`язковою, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Левицького С.О.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи та надані стороною захисту докази, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відсутня з огляду на наступне.

Пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів справи 29.09.2023 року о 23.06 год. в Первомайському районі с.Кумарі по вул. Центральна, 40 водій ОСОБА_1 керував т/з «ВАЗ 21093», н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується пройденим оглядом за допомогою технічного пристрою газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» прилад № ARAM 2290 на місті тест №1726, по результатам якого, проба на алкоголь виявилася позитивною - 0,23%, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Пунктом 7 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.201.5 встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Згідно інструкції до приладу «Drager Alcotest 6810», технічними характеристиками вищевказаного приладу передбачено похибку, в тому числі, в залежності від температури навколишнього повітря, зокрема при температурі від 25,0°C до 50,0°C зазначено можливу похибку вимірювання. Загальною похибкою приладу є, в діапазоні вимірювання від 0,00‰ до 0,40‰ = ± 0,04‰, в діапазоні вимірювання від 0,40‰ до 5,00‰ = ± 0,04%.

Відповідно до чеку приладу «Drager Alcotest 6810» № ARAM 2290 тест №1726, яким 29.09.2023 року о 23 год. 26 хв. було здійснено огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 вміст алкоголю у видихаємому повітрі ОСОБА_1 склав 0,23 ‰., а тому прилад міг зробити похибку.

Тобто, з наведеного вбачається, що технічними характеристиками газоаналізатора «Drager Alcotest 6810» передбачено похибку при результатах від 0,00‰ до 0,40‰ = ± 0,04‰, а вміст алкоголю у видихаємому повітрі ОСОБА_1 складає 0,23 ‰, що входить у діапазон похибки.

Разом з тим, статтею 8 пунктом 5 Венської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974, визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг. на літр повітря, що видихається.

Таким чином, мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. на літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле.

З переглянутого відеозапису, доданого до матеріалів справи, у водія ОСОБА_1 не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, у нього відсутнє почервоніння очей та обличчя, хиткої ходи та не чіткої мови. Під час спілкування, ОСОБА_1 поводив себе адекватно, чітко відповідав на запитання, висловлював свої міркування та доводи, його поведінка цілком відповідала обстановці.

Таким чином, з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу, вміст алкоголю, у повітрі, що видихав водій ОСОБА_1 не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами як чинного так і міжнародного права.

Отже, коли у водія були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, він заперечував вживання спиртних напоїв, був не згодний з показниками технічного приладу 0,23 проміле, що згідно норм міжнародного законодавства є природною нормою алкоголю у повітрі, що видихається, винуватість водія у порушенні п. 2.9 а Правил дорожнього руху є недоведеною поза розумним сумнівом.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правил дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

При цьому відповідно до вимоги п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018р. (далі - Інструкція № 1026), які регламентують, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Так як встановлено, що під час складення протоколу, свідки працівниками поліції не залучалися, а відтак, враховуючи приписи ст. 266 КУпАП та п.5 розділу ІІ Інструкція №1026, складення протоколу мало фіксуватися на портативний відеореєстратор безперервно з моменту виникнення у працівників поліції підстав для зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 і до завершення процедури складення протоколу, в тому числі, відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Водночас з дослідженого відеозапису, наданого працівниками поліції встановлено, що відео, яке додано до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №481444 від 29.09.2023 р., як доказ винуватості ОСОБА_1 , не є безперервним та містить відеофайли, які між собою перериваються, при цьому причина переривання запису не вказується.

Даючи оцінку вказаному відеозапису, слід зазначити, що останній не береться до уваги, оскільки в порушення приписів п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 та п. 3.5. розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016р. № 100, відеозапис на якому зафіксовано порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не є безперервним, а відтак є не допустимим (постанова Верховного Суд від 18.07.2019р. у справі № 216/5226/16-а, постанова Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 536/1703/17).

Більш того, з матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено законності дій працівників поліції, щодо зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 в розумінні вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, в сукупності вищевикладеного слідує, що працівником поліції порушено порядок складення протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що має наслідком недійсність результатів такого огляду.

Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010р. адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У справах Малофєєва проти Росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013р.) та Карелін проти Росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016р.) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

На підставі вищевикладеного вважаю, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад і подія адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення, а відтак вказане є підставою для закриття провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 130, 221, 247, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку із відсутню складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя: підпис. О.В. Мельничук