Справа№938/811/23
Провадження № 3/938/440/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року селище Верховина

Суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Джус Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла із Верховинського районного відділення поліції Головного управління національної поліції України в Івано-Франківській області

про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кривопілля, Верховинського району, Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, зареєстрованее місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 ;

потерпілої: ОСОБА_2 ;

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , протягом року з моменту піддання його адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою статті 173-2 КпАП України, вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини, при таких обставинах.

Так, 05.09.2023 приблизно о 17год 00хв. ОСОБА_1 перебуваючи за своїм місцем проживання в АДРЕСА_1 , повторно протягом року після накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинив домашнє насильство сексуального характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме примушував її до акту сексуального характеру, без добровільної згоди.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.173-2 КпАП України.

В судовому засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , якому роз`яснено зміст ст.63 Конституції України та права, передбачені ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не визнав. Пояснив, що він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 , однак 2009 році шлюб між ними було розірвано. Проте, незважаючи на розірвання шлюбу, вони продовжили проживати разом, як сім`я, а саме в одному будинку в АДРЕСА_1 , де вони проживають і на даний час. Також з ними проживають їх діти та матір колишньої дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Звернув увагу на те, що з лютого 2023 року, він та потерпіла проживають разом у цьому ж будинку, однак в різних кімнатах, та сімейні відносини між ними фактично припинились. Він проживає у своїй кімнаті, яка розміщена на другому поверсі будинку, а ОСОБА_2 проживає у своїй кімнаті, яка розміщена на першому поверсі будинку, поруч із приміщенням кухні. Разом з тим, побут у них і надалі спільний.

05.09.2023 після 16-ї години, коли ОСОБА_2 повернулась із роботи додому, він вирішив поспілкуватись із нею про їх відносини, про їх сім`ю, оскільки, останнім часом вони практично не розмовляли між собою, хотів помиритись. Однак ОСОБА_2 відмовилась розмовляти із ним, та при цьому вказала, що якщо він буде і надалі наполягати на розмові, то вона викличе поліцію. Однак, він не послухав її, та продовжував неодноразово наполягати на розмові, а також пропонував їй відносини сексуального характеру, оскільки вважав, що таким чином вони помиряться. Вказав на те, що такі пропозиції були тільки на словах, проте дружина відмовила йому. Все це відбувалось, у будинку, зокрема на кухні та в коридорі. Чи заходив він у кімнату до дружини, зокрема коли вона переодівалась, він не пам`ятає. Вказав на те, що його спроби поспілкуватись із колишньою дружиною, тривали приблизно годину часу, та після цього, ОСОБА_2 вийшла на вулицю та викликала поліцію. Під час її телефонної розмови із поліцейським він забрав у неї телефон та завершив дзвінок. Тоді ОСОБА_2 повернулась в будинок, та знову зателефонувала в поліцію, і він їй не перешкоджав, а очікував приїзду поліції.

Суд заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілої, заслухавши показання свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, а також вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Виходячи з вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, полягає у вчиненні повторно протягом року з дня піддання адміністративному стягненню за вчинення порушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, вчиненого повторно.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07 грудня 2017 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Статтею 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Згідно із п.п. 15 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», сексуальне насильство, це - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу із цими явищами, вчинена 11 травня 2011 року в м. Стамбулі , яка ратифікована Україною, визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні, або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Згідно Конституції України, Людина , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також, Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вимогами ст.252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Незважаючи на невизнання своєї вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його вина у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП підтверджується наступними доказами, зокрема:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №534736 від 04.10.2023, згідно якого, 05.09.2023 приблизно о 17год 00хв. ОСОБА_1 перебуваючи за своїм місцем проживання в АДРЕСА_1 , повторно протягом року після накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинив домашнє насильство сексуального характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме примушував її до акту сексуального характеру, без добровільної згоди;

-поясненнями потерпілої ОСОБА_2 наданими в судовому засіданні, в яких вона зазначила, що ОСОБА_1 є її колишнім чоловіком, із яким вона розлучена, однак проживає разом в будинку свої матері, проте в різних кімнатах. Незважаючи на те, що вони розлучені, ОСОБА_1 відмовляється виїхати із будинку. 05.09.2023 повернувшись із роботи додому, вона пішла в свою кімнату, щоб перевдягтись. ОСОБА_1 , зайшов за нею в кімнату, та намагався роздіти її, вимагав відносини сексуального характеру, обнімав її. Не погоджуючись на пропозиції ОСОБА_5 , намагаючись уникнути його присутності, вона кілька разів виходила з кімнати на кухню, однак коли поверталась в кімнату, то ОСОБА_1 знову йшов за нею, та не давав їй можливості перевдягатися самостійно, знову пропонував інтимні відносини. Оскільки дії ОСОБА_1 створювали для неї негативний психологічний тиск, незважаючи на її прохання, він їх не припиняв, переживаючи за своє здоров`я, вона вийшла на вулицю та викликала поліцію. При цьому зазначила, що ОСОБА_1 пішов за нею, та коли вона зателефонувала в поліцію, то ОСОБА_1 забрав у неї телефон, не давши їй змоги все розповісти. Після цього вона повернулась в кімнату та знову зателефонувала в поліцію.

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або іншу подію) від 05.09.2023, згідно якого ОСОБА_2 заявила про те, що 05.09.2023 приблизно о 17год її колишній чоловік ОСОБА_1 вимагав від неї сексуальних відносин;

- постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2023 у справі №938/174/23, згідно якої ОСОБА_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00грн.

Суддя також приймає до уваги надану потерпілою копію термінового заборонного припису стосовно кривдника від 05.09.2023 №270643, згідно якого ОСОБА_1 було зобовязано залишити місце проживання постраждалої особи ОСОБА_2 та заборонено в будь який спосіб контактувати з нею , строком на три доби, із 18год 05.09.2023 по 18год. 08.09.2023.

Суддя звертає увагу на те, що за клопотанням потерпілої, в судовому засіданні в якості свідка було допитано її матір ОСОБА_3 , однак згідно наданих нею пояснень, вона не бачила обставин події, так як в той час перебувала на вулиці та поралась по господарству.

Проаналізувавши в сукупності вищевказані докази, прижоджу до переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які відповідають критеріям належності і допустимості. В своїй сукупності дані докази є достатніми. Доказів, які б спростовували наведені в протоколі обставини або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності інформації, яка міститься у досліджених доказах, суду не надано.

Окрім того, аналізуючи досліджені докази, показання особи яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілої, приходжу до висновку, що невизнання

ОСОБА_1 своєї вини, є його правом та обраним способом захисту, спрямованим на уникнення від притягнення до адміністратвиної відповідальності. Разом з тим, зі змісту наданих ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснень, такий підтвердив свій намір вступити в інтимні стосунки із потерпілою, для реалізації якого, вчиняв певні дії.

Аналізуючи характер таких дій, суд критично оцінює покази ОСОБА_1 в частині відсутності в них складу адміністративного правопорушення, оскільки такі спростовуються показами потерпілої, яка суду ствердила, що ОСОБА_1 всупереч її волі, неодноразово намагався примусити її до дій сексуального характеру, при цьому вчиняючи на неї психологічний тиск, що викликало в неї психологічні переживання та тривогу за свою безпеку та здоров`я.

Таким чином, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, вважаю доведеним факт вчинення ОСОБА_1 протягом року з моменту піддання його адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою статті 173-2 КпАП України, домашнього насильства а саме сексуального насильства відносно своєї колишньої дружини, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, тому його дії вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи ступінь та характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції даної статті.

Окрім цього, у відповідності до положень ст.40-1 КпАП України, слід також стягнути з нього судовий збір.

Керуючись статтями 24, 27, 40-1, ч.2 ст.173-2, 283, 284 КпАП України, суддя,

п о с т а н о в и в:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КпАП України та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , в користь держави судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Роз`яснити, що штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2 ст.308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, витрати на облік зазначеного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Верховинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Роман ДЖУС