Справа № 456/1588/23
Провадження № 3/456/1007/2023
ПОСТАНОВА

іменем України

30 травня 2023 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бораковський В. М. , розглянувши матеріали, які надійшли з Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , сапера інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата,

за частиною 2 ст. 172-15 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №20 від 22.03.2023, солдат ОСОБА_1 , 20.03.2023, близько 07.30 год, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, перебував у розташуванні військової частина НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, тим самим не міг виконувати свої службові обов`язки за посадою, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 172-15 КУпАП.

ОСОБА_1 на виклик суду повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Судом вживалися необхідні заходи для належного та своєчасного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про час і місце його проведення. Однак, ОСОБА_1 , будучи такою особою, на визначену судом дату та час не прибув.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що жодних клопотань від правопорушника до суду про витребування доказів, виклик свідків не заявлено і він не висловлював своїх міркувань щодо законності складення протоколу.

Зважаючи на викладені обставини та відсутність фактичних даних, які б свідчили про поважність причини його неявки до суду, тому суд приходить до висновку про розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 , що відповідає вимогам статті 268 КУпАП.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суд доходить такого висновку.

Відповідно до диспозиції частини 2 ст. 172-15 КУпАП адміністративним правопорушенням є діяння, передбачене частиною першою цієї статті (недбале ставлення військової службової особи до військової служби), вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 1 Закон України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №64/20211 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховною Радою України було постановлено затвердити Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні».

Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Законом України від 07.02.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» Верховною Радою України було постановлено затвердити вказаний Указ Президента України №58/2023 від 06.02.2023.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом № 2105-IX від 3 березня 2022 року, яким оголошено та проведено загальну мобілізацію, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 172-15 КУпАП, суду надано:

протокол №20 про вчинення адміністративного правопорушення від 22.03.2023, відповідно до якого солдат ОСОБА_1 , 20.03.2023, близько 07.30 год, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, перебував у розташуванні військової частина НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, тим самим не міг виконувати свої службові обов`язки за посадою (а.с.1-4);

довідку-виписку №464 (а.с.5), видану начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 20.03.2023 о 08.10 год знаходився в стані алкогольного сп`яніння (алкотестер «АлкоФор 205» результат 0,74 ‰);

рапорт ТВО командира інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023, з якого вбачається виявлення солдата ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, та ініційовано проведення службового розслідування з даного приводу (а.с.6);

пояснення командира взводу ОСОБА_2 , згідно яких на шикуванні ним виявлено солдата ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння ( а.с. 7-8);

пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких він випив 1 літр горілки з 19.03.2023 по 20.03.2023, вночі. Випив просто так, без причини. Зранку на шикуванні був виявлений командиром в стані алкогольного сп`яніння. Огляд лікаря підтвердив алкогольне сп`яніння, а саме 0,74 ‰. Про заборону вживання алкоголю був проінструктований командиром роти (а.с. 9-10).

За статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, іншими документами.

Дослідивши зазначені вище документи суд вважає, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які відповідають критеріям належності і допустимості.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Так, об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 172-15 КУпАП, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, тобто у невиконанні або неналежному виконанні військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування.

Невиконання обов`язків означає невиконання дій, які входять до кола службових обов`язків. Неналежне виконання означає нечітке, формальне або неповне здійснення обов`язків.

Як вбачається з протоколу, солдат ОСОБА_1 , який є сапером інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 , згідно службових обов`язків зобов`язаний: знати матеріальну частину засобів, якими оснащена група розмінування та технічні характеристики і будову виявлених вибухонебезпечних предметів, правила поводження з ними, причини, що можуть спричинити вибух, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків, суворо дотримуватися встановленого порядку з пошуку, виявлення вибухонебезпечних предметів і заходів безпеки при виконанні робіт, чітко

позначити межі ділянок місцевості, на яких проводиться пошук, виявлення та вилучення вибухонебезпечних предметів, своєчасно обслуговувати засоби індивідуального оснащення та кожного дня перевіряти їх справність, про що доповідати командиру групи розмінування та старшому саперу, суворо дотримуватись заходів безпеки при поводжені з вибухонебезпечними предметами та протипожежної безпеки.

Таким чином в протоколі не розкрито об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 172-15 КУпАП, не зазначено, які саме дії, що входять до кола його службових обов`язків, не виконав чи неналежно виконав солдат ОСОБА_1 .

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 172-15 КУпАП, не доведена та не підтверджується матеріалами справи.

Однак, досліджені судом докази свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 172-20 КУпАП.

Так, відповідно до диспозиції частини 3 ст. 172-20 КУпАП адміністративним правопорушенням є вчинення дій передбачених частиною першою цієї статті (розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння), вчинені особою, в умовах особливого періоду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 підлягають кваліфікації за частиною 3 ст. 172-20 КУпАП.

З приводу зміни правової кваліфікації правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з пунктом 55 Рішення Європейського Суду з прав людини «Гурепка проти України» «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу №7 до Конвенції (див. Engel and others v. the Netherlands, judgment of 8 June 1976, Series A no. 22, параграфи 82-83; Ozturk v. Germany, judgment of 21 February 1984, Series A no. 73, параграфи 48-50; Escoubetv. Belgium judgment [GC], no. 26780/95, параграф 32, ECHR 1999-VII; Ezeh and Connors v. the United Kingdom [GC], nos. 39665/98 and 40086/98, ECHR 2003-X).

З огляду на позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у вищевказаному рішенні, суд бере до уваги (за аналогією) положення частини 3 ст. 337 КПК України, відповідно до якої з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 суд враховує: характер вчиненого ним правопорушення; ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченого частиною 3 ст. 172-20 КУпАП, яка доведена повністю та доходить переконання, що стосовно ОСОБА_1 слід обрати адміністративне стягнення в межах санкції частини 3 ст. 172-20 КУпАП у виді штрафу.

Застосування судом до ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети його застосування.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, статтею 4 ЗУ «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 172-20 КУпАП і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Cуддя В. М. Бораковський