номер провадження № 3/756/5661/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Жежера О.В., розглянувши в судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

12.08.2023 року о 02-44 годині ОСОБА_1 в м. Києві, по вул. Вишгородській, 26/2, керував транспортним засобом марки «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідала обстановці, порушення мови. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на бодікамеру №473618, №472386, №473621, №230810. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнавав та вказав, що за автомобілем керувала інша особа.

Разом з цим, захисник ОСОБА_1 - адвокат Ковальов В.М., надав свої заперечення та просив закрити справу відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те що у справі відсутні належні і допустимі докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності та відсутнє письмове направлення на огляд сп`яніння, що передбачено згідно п.8 розділу 2 Інструкції МВС. Крім того, захисник вказав, що з відеоматеріалів не вбачається, що саме ОСОБА_1 виконував функції водія. Згідно оглянутого відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що там не зафіксовано що ОСОБА_1 керував автомобілем, зупинився, вийшов з місця водія тощо. Відеозапис починається вже з спілкування працівників поліції з двома особами, які стоять біля автомобіля, а не керують ним (чому саме ОСОБА_1 визначили водієм невідомо). Тобто, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв?язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов?язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.

Крім того в судовому засіданні був допитаний в якості свідка інспектор УПП у м. Києві лейтинант поліції Ірха Д.Л., який надав пояснення, чим підтвердив обставини вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами та іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суд відхиляє доводи водія про те, що він взагалі не керував автомобілем та не приймає до уваги посилання захисника - адвоката Ковальова В.М, що ОСОБА_1 не пройшов огляд, оскільки поліцейськими не було складено письмове направлення на огляд, та не надано його останньому. Крім того, згідно з переглянутого судом відеозапису, що зафіксований поліцейським на бодікамеру №473618, №472386, №473621, №230810, ОСОБА_1 дійсно перебував за кермом автомобіля марки «RENAULT» д.н.з. НОМЕР_1 , який був зупинений працівниками поліції під час руху, крім того, на відеозаписі чітко зафіксовано, що останіій вийшовши із-за керма автомобіля, залишив ввімкнену панель приладів, та був приведений в дію двигун автомобіля, разом з тим йому не одноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак ОСОБА_1 відмовився.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання адвоката на те, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно правопорушника ОСОБА_1 складено неправомірно, оскільки останнім не надано суду належних та допустимих доказів щодо встановлення в діях працівників патрульної поліції порушень при складанні даного протоколу.

Суд не бере до уваги посилання адвоката на ту обставину, що під час зупинення працівниками патрульної поліції транспортного засобу ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля, оскільки дані обставини спростовуються дослідженими доказами, відеофайлами та показами свідка.

Щодо посилань адвоката Ковальова В.М. на недопустимість доказів оптичного диску з відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського, оскільки СD- диски є лише копією нарізного запису, тобто відсутнє джерело походження відеозапису та відеофонограма не дозволяє встановити технологічні властивості, крім того, диски не підписані електронним підписом, не містять повної інформації, суд зважає на наступне.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

При цьому, суд зважає, що долучений до матеріалів справи в якості доказу оптичний диск з відеозаписом із нагрудної камери патрульного поліцейського було виготовлено у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у справі про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на вказаній камері в електронному вигляді у виді файлу.

Записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Вищевказана позиція суду знаходить своє відображення, зокрема і у постанові Верховного Суду (справа № 751/6069/19; провадження: № 51-1704км20 від 10.09.2020).

Суд критично оцінює пояснення адвоката, щодо невизнання ОСОБА_1 винним та вважає, що невизнання вини є способом захисту і спробою уникнути відповідальності за вчинення адміністративне правопорушення.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, і він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 , доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом особою у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Обираючи вид адміністративного стягнення, суд враховує особу правопорушника, а також, враховує характер вчиненого правопорушення, і приходить до висновку про доцільність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

З огляду на наведене з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 130 КУпАП, п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», -

П О С Т А Н О В И В:

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення до виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Олена ЖЕЖЕРА