Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3003/23
Провадження №: 3/332/1757/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Ретинська Ю.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП суду не відомий,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2023 року, о 12.10 годині, у м. Запоріжжі, вул. Лізи Чайкіної, 41, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився. Від керування відсторонений шляхом паркування без порушення ПДР, про повторність попереджений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Левицька Ю.В. заявила клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із вчиненням ОСОБА_2 дій у стані крайньої необхідності, оскільки життя на той час його дружини було найголовнішим, а її було потрібно в стислий термін відвезти до лікарні. Також звертала увагу на порушення під час зупинки та складання протоколу. Так, зауважила, що на камеру не було зафіксовано той факт, що ОСОБА_2 не ввімкнув сигнал повороту. Йому не було роз`яснено, що за відмову від проходження медичного огляду настає така ж відповідальність, як і за перебування за кермом у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння. Крім того, вважає, що огляд транспортного засобу та особистий огляд було проведено з перевищенням повноважень.

У судовому засідання свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона із ОСОБА_1 перебувають у цивільному шлюбі. На час складання протоколу про адміністративне правопорушення вона була вагітна. У цей же день її лікар з консультації виписав направлення на госпіталізацію через загрозу викидня. Коли її чоловік відвозив до лікарня, їх зупинили співробітники патрульної поліції. Вона повідомила патрульним, що вона погано себе почуває, їй потрібно до лікарні. Їй запропонували викликати швидку, але через те, що їй потрібно було до певного лікаря, вона відмовилась. Викликати таксі їй не пропонували, вона про це і не подумала. Крім того, вона б не поїхала на таксі, адже у неї були речі для лікарні і вона хотіла, щоб поруч хтось був. Вважає дії співробітників патрульної поліції були незаконними.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України, передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 2.5. водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності ч. 2 п. 27 Постанови Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 (в редакції від 19.12.2008) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає в разі як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У відповідності ч.2 п. 27 Постанови Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 (в редакції від 19.12.2008) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 390479 від 16.09.2023 року,

- направленням на огляд водія т/з з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, де зазначені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя,

- рапортом, де також зазначені ознаки наркотичного сп`яніння та обставини правопорушення,

- довідкою щодо відсутності повторності вчиненого правопорушення, довідкою з адмінпрактики,

-відеозаписом, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не спростовуючи вчинення дій, які підпадають під ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, сторона захисту посилалась на вчинення зазначених дій ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності.

Відповідно до положень ст.ст. 17, 18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Левицька Ю.В. зазначила, що відмова її клієнта від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була зумовлена крайньою необхідністю, а саме: необхідністю доставлення ОСОБА_4 (цивільної дружини) до медичного закладу.

Проте, в даному випадку дії ОСОБА_1 не можна вважати вчиненими в умовах крайньої необхідності, оскільки ОСОБА_4 їхала на планову госпіталізацію до пологового будинку. На відео зафіксовано, що свідок не із самого початку почала казати про те, що їй погано і їй терміново потрібно до лікарні, а трохи згодом. Після її повідомлення про погане самопочуття їй неодноразово патрульні пропонували викликати швидку, на що вона відмовилась. Також вона відмовилась, від пропозиції викликати таксі або подзвонити знайомим. Крім того, з відео вбачається, що сама свідок казала ОСОБА_1 щоб той їхав на огляд, але останній відмовився.

Тобто, під час розгляду справи не було встановлено негайної потреби у тому, щоб доставити ОСОБА_4 до медичного закладу, не викликаючи швидку допомогу або таксі.

Таким чином, факт вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності в даній справі суддею не встановлений.

Також, усі посилання адвоката Левицької Ю.В. на порушення під час зупинки та складання протоколу, суддя вважає безпідставними. Ці посилання не спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викликані лише бажанням уникнути адміністративної відповідальності.

При накладенні адміністративного стягнення, суд керуючись ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

За таких обставин, враховуючи особу правопорушника, суд вважає, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накласти на нього стягнення у вигляді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, що буде достатнім для його виховання та попередження вчиненню нових правопорушень.

Згідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 33, 40-1, ч. 1 ст. 130, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП і накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави (Отримувач: ГУК у Зап.обл./Зап.обл./ 21081300 Код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Номер рахунку (IBAN): UA0008001) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно ч. 2 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 гривень на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UА0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: Ю.І.Ретинська