Провадження № 3/127/3745/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення головний бухгалтер ПрАТ «Вінницький ОЖК» ОСОБА_2 вчинила порушення пунктів 200.1 та 200.4 статті 200 Податкового Кодексу України (далі ПК), пункту 5 розділу V наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження порядку форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» № 21 від 28.01.2016. Зокрема, за результатами проведеної камеральної перевірки встановлено порушення в частині безпідставного декларування 49006296 грн. від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного (звітного) податкового періоду: збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу внаслідок включення до сум по неузгоджених податкових повідомлень-рішень форми ВЗ від 25.01.2023 № 3 та від 25.01.2023 № 3 до рядка 16.3 уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний період лютий 2023 року, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму ПДВ49006296 грн., яка підлягає зменшенню.

ОСОБА_3 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнала та суду пояснила, що товариство перед проведенням перевірки в порядку адміністративного оскарження подало скарги до Державної податкової служби України (далі ДПС) про визнання недійсними податкових рішень-повідомлень. У подальшому товариство через електронний кабінет подало до ДПС листи-уточнення до раніше поданих скарг. 16.03.2023 у інтегрованій картці платника податковим органом були зареєстровані операції з відкликання оскаржуваний податкових повідомлень-рішень та було відновлено реєстраційний ліміт на зазначену в протоколі суму за неоскаржуваними ППР. Саме тому товариство з повною впевненістю, що дані зазначених ППР виключені з оскарження та після відновлення в реєстрованому ліміті стали узгодженими, задекларувало на момент подачі декларації за звітний період наведену вище суму. Наведене свідчить про те, що висновок контролюючого органу не відповідає дійсності в частині того, що податкові повідомлення-рішення про неузгодженість на момент їх включення до рядка 16.3 уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення надана копія Акту перевірки та копії документів щодо неявки посадових осіб товариства для підписання протоколу про адміністративне правопорушення. Натомість ОСОБА_4 , оспорюючи відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, надала ряд документів, у тому числі й щодо в порядку адміністративного оскарження подання скарги до ДПС про визнання недійсними податкових рішень-повідомлень. Також надала документи на підтвердження відомостей в частині того, що товариство через електронний кабінет подало до ДПС листи-уточнення до раніше поданих скарг. 16.03.2023 у інтегрованій картці платника податковим органом були зареєстровані операції з відкликання оскаржуваний податкових повідомлень-рішень та було відновлено реєстраційний ліміт на зазначену в протоколі суму за неоскаржуваними ППР.

Наведені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не ґрунтуються на наданих суду матеріалах справи.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), викладеним у Постанові від 19.11.2015 (справа №46998/8) «Михайлов проти Росії» у разі, коли особі загрожує стягнення (покарання) у виді адміністративного арешту на строк 15 діб, за загальним правилом цього вже достатньо, щоб прийти до висновку, що інтереси правосуддя потребують надання йому послуг захисника безоплатно за умови відсутності у неї засобів на оплату таких послуг (пункт 92).

Крім того, у справі «Гурепка проти України» (рішення від 06.09.2005, заява № 61406/00) ЄСПЛ констатував, що в силу суворості санкції дана справа (накладення адміністративного арешту строком на 7 діб) є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер, а тому на провадження у справі по цьому адміністративному правопорушенню слід поширювати гарантії права на справедливий суд (пункт 55).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 164, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: